Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

12 січня 2026 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: [PERSON] , ВнП №2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області. Заява обґрунтована тим, що 02 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Новосамарської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 2. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Наразі він та дружина спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . Дружина у зв`язку із систематичним вживанням алкогольних напоїв агресивно себе поводить по відношенню до нього, а саме: висловлюється в його адресу нецензурною лайкою, виганяє з будинку, або навпаки не впускає до будинку. В зв`язку із вказаним він неодноразово викликав наряди поліції. За результатами його звернень працівники поліції складали протоколи про адміністративні правопорушення на дружину за вчинення домашнього насильства відносно нього. На даний час існує реальна загроза вчинення [PERSON] відносно нього психологічного, фізичного насильства з спричиненням йому шкоди, страждань, тобто вважає, що існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для його психічного, а можливо і фізичного здоров`я. Отож заявник [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , яким встановити тимчасові обмеження його прав строком на 6 (шість) місяців, з наступними заборонами: перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також просить направити [PERSON] до Захарівської селищної Роздільнянського району Одеської області для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 12 січня 2026 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено на 14 січня 2026 року о 09 год 00 хв (а.с. 20). У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 24-26). Водночас заявник звернувся до суду із письмовою заявою, у якій вказав, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі (а.с. 30). Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 27-29). Водночас [PERSON] звернулась до суду із письмовою заявою, у якій просила провести судове засідання без її участі (а.с. 32). Представник заінтересованої особи ВнП № 2 Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. У той же час, від начальника відділення поліції надійшла до суду заява, у якій він просив суд провести судове засідання за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечує (а.с. 31). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом установлено, що 02 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Новосамарської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 2. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини з дошлюбного « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 лютого 2010 року (а.с. 18). Наразі заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у зв`язку із систематичним вживанням алкогольних напоїв агресивно себе поводить по відношенню до заявника, а саме: висловлюється в його адресу нецензурною лайкою, виганяє з будинку або навпаки не впускає до будинку. В зв`язку із вказаним заявник неодноразово викликав наряди поліції. За результатами звернень заявника працівники поліції складали протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення дружиною домашнього насильства відносно нього. Так, згідно із копією постанови Захарівського районного суду Одеської області від 26 червня 2025 року, яка набрала законної сили 08 липня 2025 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП за те, що вона 20 травня 2025 року біля 00 год 20 хв вчинила відносно свого чоловіка [PERSON] домашнє насильство та на неї накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 30 годин. Направлено [PERSON] до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці (а.с. 10-11). Відповідно до копії постанови Захарівського районного суду Одеської області від 26 червня 2025 року, яка набрала законної сили 08 липня 2025 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП за те, що вона 06 червня 2025 року біля 02 год 20 хв вчинила відносно свого чоловіка [PERSON] домашнє насильство та на неї накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком 30 годин. Направлено [PERSON] до Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області для проходження програми для кривдників на строк 3 місяці (а.с. 12-13). Згідно із копією постанови Захарівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2025 року, яка набрала законної сили 04 листопада 2025 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП за те, що вона 03 жовтня 2025 року біля 23 год 40 хв вчинила відносно свого чоловіка [PERSON] домашнє насильство та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1190 гривень (а.с. 14-15). З довідки характеристики наданої Захарівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області від 28 жовтня 2025 року № 468 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Скарги та заяви до селищної ради від жителів вулиці та сусідів на [PERSON] не надходили (а.с. 4). Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із положеннями пункту 4 частини 2 статті 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями статті 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», № 68177, «Enea v. Italy», № 55182, «Idalov v. Russia», № 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» № 92237, «Козинець проти України», № 52, «Лабіта проти Італії», № 120, «Чембер проти Росії», № 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 та пункту 1 частини 1 статті 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Частинами 2-4 статті 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зокрема 06 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні в справі № 753/8626/19 зазначив «Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві». Статтею 350-6 ЦПК України, передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Із вказаних доказів вбачається, що сварки та конфлікти між учасниками справи тривають практично по сьогоднішній день та на постійні основі, дії з боку [PERSON] мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, тощо) тиску, є такими, що порушують психологічну недоторканість заявника. Ураховуючи усі надані заявником докази, в тому числі численні копії постанов суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявника, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявника, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов`язків, встановлених частиною 2 статті 26 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 1 місяць, а саме: заборони перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборона наближення на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене заява підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із частиною 4 статті 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Відповідно до частини 2 статті 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Outcome: partial