Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Богатової Імми Олексіївни про скасування обтяжень у вигляді заборони на нерухоме майно. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 22 червня 2002 року [PERSON] купила квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що право власності на вказану квартиру не було оформлено.Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна 430617679 від 10.06.2025 року, 09.09.2005 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І. О., було зареєстроване обтяження за № 2372617 на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] . Підставою обтяження є ухвала, Б\\Н, 18.03.2002, Красноармійський міський суд. Зазначає, що при усному зверненні до Красноармійського міського суду щодо отримання ухвали Б/Н, 18.03.2002, яка вказана як підстава обтяження, було відмовлено у наданні будь - якої інформації, у зв?язку із тим, що ухвала без номера і знайти її немає можливості. Звернувшись до приватного нотаріуса Богатової Імми Олексіївни, з`ясувалось, що внаслідок активних бойових дій у м. Покровськ Донецької області нотаріуси припинили свою діяльність. Відповідно даним Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус Богатова Імма Олексіївна тимчасово не діє. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом про зняття обтяження з нерухомого майна, а саме житлового будинку яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та вилучення обтяження нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання приватний нотаріус Богатова Імма Олексіївна не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, заяв клопотань не надходило. 30 вересня 2025 року ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського відкрито провадження у справі. 20 листопада 2025 року ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського закрите підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2002 року, [PERSON] продавала, а [PERSON] купала квартиру, що складається з двох кімнат, загальною площею 47,7 квадратних метрів, у том числі 28,0 квадратних метрів, розташовану за адресою: [ADDRESS] років Жовтня будинок номер сто сорок чотири квартира номер вісімдесят сім, що складає квартира [ADDRESS] в багатоквартирному будинку. До користування набувача переходе: 87-1 передпокій. 87-2 ванна, 87-3 туалет, 87-4 кухня, 87,5, 87-6 жилі кімнати, 87-7 шафа, посвідчений приватним нотаріусом Красноарміського міського нотаріального округу Донецької області Богатою І.О., зареєстрований в реєстрі №2998. Відповідно [PERSON] набула права власності на вказану квартиру. Згідно листа Центру надання адміністративних послуг м.Покровськ від 01.08.2025 року №209/01-15, зазначається, що згідно архівного запису за №2372617 обтяження накладено приватним нотаріусом Богатовою І.О., згідно ухвали від 18.03.2002, Б/Н Красноармійського міського суду. Згідно інформаційної довідки №430617679 з Державного реєстру речових прав, а саме: квартири, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 09.09.2005 14:35:40 за №2372617 реєстратором: Приватним нотаріусом Боготовою І.О., обтяження на підставі постанови, ухвала Б/Н, 18.03.2002, Красноармійський міський суд. Пунктом 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2022 року по справі № 343/2260/20. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, наявність арешту та заборони відчуження майна, накладений на підставі ухвали, Б/Н, 18.03.2002, Красноармійський міський суд, в якому боржником не є позивач, відповідно обмежує законні права позивача, [PERSON] , як власника, позбавляє її можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач з вимогою про повернення оплаченого судового збору не зверталися, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: approved