Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Виконавчий комітет Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом, вимоги якого в подальшому уточнив, до [PERSON] про відібрання у [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] , строком на 1 рік без позбавлення батьківських прав та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання вказаної дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , яка є матір`ю вказаної дитини, інваліда з дитинства, який потребує особливого догляду за своїм станом здоров`я та своєчасного медичного обстеження, постійно змінює своє місце проживання, не працює, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не здійснює належного догляду за станом здоров`я дитини, не піклується про дитину, не бере участі у її вихованні та утриманні, внаслідок чого дитина перебуває на обліку, як дитина, що перебуває в складних життєвих обставинах, тому вказана дитина підлягає відібранню від матері строком на 1 рік. Також, орган опіки та піклування просив суд стягнути з [PERSON] на користь закладу де перебуватиме дитина аліменти у розмірі 500,00 грн. на її утримання, оскільки відібрання дитини не є звільненням від обов`язку матері щодо утримання дитини. До суду від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] , Виконавчого комітету Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області, як органу опіки та піклування, про оспорювання батьківства, виключення відомостей про позивача, як батька, з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що [PERSON] не є біологічним батьком вказаної дитини, оскільки заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвано та фактичні шлюбні відносини були припинені ще до розірвання шлюбу і на момент народження дитини [PERSON] та [PERSON] разом не проживали. [PERSON] записаний батьком дитини у свідоцтві про народження відповідно до частини 2 статті 122 СК України, тому є всі правові підстави для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про [PERSON] , як батька вказаної дитини. Представниця позивача за первісним позовом, яка є представницею відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити. Зустрічний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Позивач за зустрічним позовом та його представниця у судове засідання не з`явилися, але до суду від представниці позивача надійшла заява, згідно якої просила суд про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль була повідомлена належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилася. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, їй надсилались судові повістки про виклик до суду за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулись до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені належним чином. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Відповідачка за первісним позовом, яка є відповідачкою за зустрічним позовом клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Представниця третьої особи за зустрічним позовом у судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява, згідно якої просила суд про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Розглянувши первісний та зустрічний позови, заслухавши обґрунтування представниці позивача за первісним позовом щодо вимог первісного позову та її думку щодо зустрічного позову, дослідивши докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітню дитину, оспорювання батьківства тому при вирішенні спорів між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 жовтня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького управління юстиції в Одеській області, згідно якого матір`ю дитини зазначено [PERSON] (т. 1 а. с. 7), відповідачку у справі, та батьком зазначено [PERSON] (т. 1 а. с. 6, 121, 122), позивача за зустрічним позовом (т. 1 а. с. 5). Відповідно до медичного висновку № 14 про дитину інваліда віком до 18 років від 02 листопада 2022 року, у [PERSON] , [INFO] , захворювання (патологічний стан) відповідає розділу VI пункту 2 підпункту 2.26., що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 р. № 454/471/516. Висновок дійсний до 02 листопада 2027 року (т. 1 а. с. 14). Згідно посвідчення серії [NUMBER] , інваліду з дитинства [PERSON] , [INFO] , законною представницею якого є [PERSON] , відповідачка у справі, призначено державну соціальну допомогу з 15 серпня 2016 року по 05 липня 2021 року (т. 1 а. с. 10). [PERSON] , відповідачка у справі, не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та пенсію на дитину [PERSON] , [INFO] , не отримує (т. 1 а. с. 17). Листом № 01-08-204 від 25 серпня 2022 року Тарутинський селищний центр соціальних служб Тарутинської селищної ради Одеської області звернувся до служби в справах дітей Тарутинської громади про вжиття заходів до [PERSON] , відповідачки у справі, щодо невиконання батьківських обов`язків відносно її сина [PERSON] від 24 червня 2024 року, якого залишає без нагляду, належним чином не забезпечує дитину харчуванням та медичним доглядом, внаслідок чого існує загроза життю та здоров`ю дитини (т. 1 а. с. 19). Відповідно до листа № 320 від 27 липня 2022 року, Рівненський старостинський округ Тарутинської селищної ради Одеської області звернувся до служби у справах дітей Тарутинської селищної ради про вжиття заходів захисту прав та інтересів малолітнього [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , відповідачка у справі, у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини (т. 1 а. с. 86). Наказом Тарутинської селищної ради Одеської області № 32 від 06 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (т. 1 а. с. 15). З актів обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 27 липня 2022 року, від 24 червня 2024 року, вбачається, що вказана дитина проживає разом з [PERSON] , відповідачкою у справ. Умови проживання малолітнього [PERSON] незадовільні, зокрема, у дитини відсутні умови проживання, а саме: дитина не має місця для відпочинку; не має кімнати, шафи для одягу, місця для занять. З матір`ю дитини проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків та роз`яснено наслідки їх невиконання (т. 1 а. с. 12, 13). З листів Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області № 64.2-6774 від 26 липня 2024 року, № 04/26776 від 27 липня 2024 року, № 64/26776 від 27 липня 2024 року, вбачається, що [PERSON] , відповідачка у справі, яка є матір`ю малолітнього [PERSON] , веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та систематично надходять на службу «102» повідомлення про вчинення факту домашнього насильства в родині у присутності вказаної дитини. Малолітній [PERSON] був потерпілим від домашнього насильства зі сторони співмешканця матері (т. 1 а. с. 16, 20, 82). Відповідно до листа Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області № 64.2-9570 від 01 листопада 2024 року на [PERSON] , відповідачку у справі, з початку 2024 року були складені протоколи про адміністративні правопорушення, в тому числі за невиконання батьківських обов`язків (т. 1 а. с. 83) Згідно з характеристики № 483 від 02 листопада 2021 року, № 74/17/9-15 від 07 лютого 2024 року, № 314 від 27 лютого 2024 року, № 34-17/-22 від 31 липня 2024 року, [PERSON] , відповідачка у справі, за місцем проживання зарекомендувала себе негативно, веде аморальний спосіб життя, належні умови для проживання та розвитку малолітнього сина [PERSON] у будинку не створені, а також часто залишає вказану дитину без догляду. На зауваження та рекомендації щодо належного утримання вказаної дитини не реагує (т. 1 а. с. 8, 9, 13). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 22 березня 2007 року, заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30 листопада 2023 року [PERSON] , відповідачку у справі, позбавлено батьківських прав відносно інших дітей. Вказані рішення набрали законної сили (т. 1 а. с. 77-81, 124). Як вбачається з висновку № 1588/010-13 від 01 серпня 2024 року про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , відповідачки у справі, строком на 1 рік без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування вважає доцільним відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] строком на 1 рік без позбавлення її батьківських прав (т. 1 а. с. 4). Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] , позивачем за зустрічним позовом, та [PERSON] , відповідачкою у справі, розірвано (т. 1 а. с. 125-126). З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00047142951 від 24 вересня 2024 року вбачається, що державна реєстрація про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до статті 133 СК України, батьком зазначений [PERSON] , позивач за зустрічним позовом (т. 1 а. с. 133-135). Відповідно до висновку експерта № 716 від 09 липня 2025 року судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , позивач за зустрічним позовом, не є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (т. 1 а. с. 235-240). Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав Згідно із частиною 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 1, частини 5 статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом статті 150 СК України батьки зобов`язанні: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до частини 1 статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно із частиною 1 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. За змістом пунктів 2-5 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Отже, основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині 1 статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині 1 статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки тощо). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, що [PERSON] , відповідачка у справі, ухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього [PERSON] , [INFO] , тобто не піклувалася про здоров`я, духовний та моральний розвиток дитини, не проявляла щонайменшої материнської турботи про дитину, не забезпечувала дитину належним харчуванням. Враховуючи, що судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, не проявляла щонайменшої турботи про малолітнього [PERSON] , зокрема про стан здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, що призвело до загрози здоров`ю дитини, суд дійшов висновку, що є підстави для відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] , відповідачки у справі, без позбавлення її батьківських прав строком на 1 рік, оскільки така міра відповідатиме найкращим інтересам дитини. Разом з тим, суд зауважує, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер, тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню малолітнього [PERSON] його матір`ю [PERSON] , суд за її заявою може постановити рішення про повернення їй дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина 3 статті 170 СК України). Щодо стягнення аліментів на утримання дитини Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина 4 статі 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині 1 статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платників аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіків, дружини, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач за первісним позовом просив стягнути з [PERSON] , відповідачки у справі, на користь закладу де перебуватиме дитина аліменти у розмірі 500,00 грн. на її утримання. Судом встановлено, що позивачем та відповідачкою за первісним позовом не надано суду жодних доказів, підтверджуючих обставини, які відповідно до вимог статті 182 СК України судом необхідно врахувати при визначенні розміру аліментів, тому суд визначає розмір аліментів на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відібрання дитини від матері не звільняє її від обов`язку утримувати свою дитину, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] , відповідачки у справі, на користь закладу, де перебуватиме дитина, аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону. На підставі частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому у наявній справі аліменти з відповідачки за первісним позовом мають бути присуджені з 02 серпня 2024 року. Щодо оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини Згідно із статтею 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу походить від подружжя. Відповідно до статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Судом встановлено, що на час народження [PERSON] між сторонами шлюб був розірваний та після розірвання шлюбу не пройшло десяти місяців, тому [PERSON] , позивач за зустрічним позовом, був записаний батьком вказаної дитини в актовому записі про її народження. Згідно із частиною 2 статті 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року судам роз`яснено, що предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Судом встановлено та підтверджено письмовим доказом (висновком експерта), дослідженим у судовому засіданні, що [PERSON] , позивач за зустрічним позовом, не є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні обставини, на які послався позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, були підтверджені належними доказами, оскільки у судовому засіданні доведено відсутність кровного споріднення між [PERSON] , позивачем за зустрічним позовом, та малолітнім [PERSON] , а [PERSON] , позивач за зустрічним позовом, вказаний батьком вказаної дитини через те, що на час народження дитини не пройшло десяти місяців після розірвання шлюбу між сторонами. Аналізуючи вищезазначені норми права, з`ясовуючи встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку про задоволення позовів Виконавчого комітету Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області та [PERSON] . У зв`язку із задоволенням позовних вимог Виконавчого комітету Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з [PERSON] , відповідачки у справі, на користь вказаного позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 6056,00 грн., сплаченого вказаним позивачем при зверненні з позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією № 494 від 13 листопада 2024 року (т. 1 а. с. 115). Враховуючи, що зустрічний позов підлягає задоволенню та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,80 грн. (1211,20 + 605,60) підтверджені квитанцією № 4505-0990-9684-5679 від 14 грудня 2024 року, квитанцією № 3309-1614-4596-8511 від 09 квітня 2025 року, суд дійшов висновку, що на підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908,40 грн. (1216,80 : 2) у рівних частинах з кожного.

Outcome: approved