Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача в свою користь заборгованість за кредитними договорами у розмірі 28075,04 грн. Позов мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.07.2014 уклали договір № Р32.907.77084, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредиту в сумі 10219 грн. Крім того, Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.06.2015 уклали договір № L01.188.37133, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредиту в сумі 10887 грн. Банк свої зобов`язання за договорами виконав, а відповідачка не виконує свої зобов`язання за договорами. У зв`язку з неповерненням коштів заборгованість [PERSON] за Договором №Р32.907.77084 станом на 03.12.2020 (дата відступлення) становить 10609,92 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 590,81 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 944,49 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 9074,62 грн; та за договором № L01.188.37133 від 25.06.2015 станом на 03.12.2020 (дата відступлення) - 17465,12 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9007,65 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 4228 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями - 4229,47 грн. Акціонерне товариство «Ідея Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 03.12.2020 уклали договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу, в тому числі позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним Договорами № Р32.907.77084 від 25.07.2014 та №L01.188.37133 від 25.06.2015, що укладено нею з АТ «Ідея Банк». Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.07.2014 уклали договір № Р32.907.77084, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 10219,00 грн, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами та платою за кредитне обслуговування згідно з умовами цього Договору. В пункті 6 Договору кредиту наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Також, Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.06.2015 уклали Договір кредиту та страхування, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 10887,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п.п. 1.3 Договору Кредиту за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 14,00% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п.п. 1.4 Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів. Відповідно до виписок по рахунку [PERSON] наявна інформація про фінансові операції про видачу кредитів, здійснення платежів та на погашення заборгованості. Як видно із Довідки-розрахунку, заборгованість [PERSON] за Договором № Р32.907.77084 від 25.07.2014, станом на 03.12.2020 становить 10609,92 грн, в тому числі 590 грн - заборгованість за основним боргом, 944,49 грн - заборгованість за відсотками та 9074,62 грн - заборгованість за несплаченими комісіями. Також, як видно із Довідки-розрахунку, заборгованість відповідачки за кредитним договором L01.188.37133 станом на 03.12.2020 становить 17465,12 грн, в тому числі 9007,65 грн - заборгованість за основним боргом, 4228 грн - за відсотками та 4229,47 грн - за комісіями. Акціонерне товариство «Ідея Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 03.12.2020 уклали договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Пунктом 5.1 Договору факторингу права Вимоги, строк платежів по котрим настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «Профіт Капітал» зобов`язань передбачених Договором факторингу, щодо розрахунків. На підтвердження виконання зобов`язань за договором факторингу позивач надав платіжні доручення від 19.10.2020 та від 03.12.2020 на суму 2300000 грн. Згідно реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу від 03.12.2020, до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за кредитними Договорами № Р32.907.77084 від 25.07.2014 та №L01.188.37133 від 25.06.2015, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно із частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як встановлено судом Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.07.2014 уклали договір № Р32.907.77084, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредиту в сумі 10219 грн. Крім того, Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] 25.06.20156 уклали договір № L01.188.37133, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредиту в сумі 10887 грн. На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором, представником позивача було надано до суду розрахунок заборгованості та виписку про рух коштів по картці, яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці. Як вбачається з вказаної виписки про рух коштів по рахунку, відповідач активно користувався рахунком, здійснював з нього платежі, що на переконання судді свідчить про те, що відповідач безсумнівно розумів зміст та характер надаваних йому банківських послуг, бо тривалий час користувався наданим йому кредитним лімітом, здійснюючи використання наданих кредитних коштів для задоволення власних потреб. Отже, встановлені обставини справи щодо руху коштів по картці відповідача свідчать про те, що останній був обізнаним про списання відсотків, оскільки зазначені відомості є у його вільному електронному доступі. У свою чергу, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. Отже, надані банком виписка про рух коштів по картці відповідача та розрахунок заборгованості є належними доказами, які підтверджують розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідачка користувалася наданими кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість, однак належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором. Крім того, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Встановлено, що право вимоги до [PERSON] за договором від 25.07.2014 №Р32.907.77084 та договором від 25.06.20156 № L01.188.37133 перейшло до позивача на підставі договору факторингу від 03.12.2020 № 12/90, що підтверджується змістом договору, платіжними дорученнями та Реєстром боржників. Вирішуючи питання стягнення заборгованості за комісіями, суд виходить із такого. На момент укладення кредитних договорів (2014 та 2015 роки) був чинним абзац 3 частини 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", за яким кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог статтей 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 740/4328/14. Відтак, суд доходить висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі у розмірі 9074,62 грн за договором від 25.07.2014 та 4229,47 грн за договором від 26.06.2015. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Суду не надано доказів повернення відповідачем тіла кредиту та відсотків, за договором: № Р32.907.77084 від 25.07.2014 у розмірі 590,81 грн за тілом кредиту та 944,49 грн з відсотками, разом 1535,30 грн; № L01.188.37133 від 25.06.2015 у розмірі 9007,65 за тілом кредиту та 4228 грн за відсотками, разом 13235,65 грн. Всього заборгованість відповідачки за кредитними договорами становить 14770,95 грн. Тому, в цій частині позов підлягає до задоволення. Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 3028 грн зі сплати судового збору (а.с. 5). Також, позивач поніс просить стягнути на його користь судові витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн, про що надав докази: договір із АБ «Правовий курс» від 01.07.2024, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі від 14 травня 2025, платіжну інструкцію, довіреність (а.с. 66). Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial