Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У липні 2025 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Згідно з ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, як майно колгоспного двору, належало його учаснику, тобто [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З введенням в дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в установленому порядку не отримали свідоцтва та не зареєстрували права власності на даний будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належної йому 1/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦКУРСР, спадкоємцем є його дружина [PERSON] , яка була зареєстрована разом з спадкодавцем на момент його смерті та здійснювала догляд за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку, та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належних їй 2/3 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , як члену колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, спадкоємцем є її син [PERSON] , який здійснював догляд за будинком, обробляв присадибну земельну ділянку, зберігав свідоцтво про право власності на будинок та фактично вступив в управління і володіння спадковим майном і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з фактично належних йому 2/3 частин житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка звернулася з відповідною заявою до Носівської державної районної нотаріальної контори і було заведено спадкову справу №157/2018. У червні 2025 року [PERSON] звернулася до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлих. Нотаріус оглянувши надані документи роз`яснив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадкове майно, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт перебування в зареєстрованому шлюбі на момент смерті [PERSON] з [PERSON] , а також документів, що підтверджують факт вступу в управління та володіння спадковим майном (факт прийняття спадщини) [PERSON] після померлої [PERSON] . При цьому, також не можливо видати свідоцтва про право на спадкове майно, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, оскільки за час свого життя померлий офіційно не зареєстрував право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів і на даний час змінити статус двору не можливо. Окрім того з введенням в дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність», колгоспні двори було ліквідовано. Одночасно нотаріус роз`яснив про можливість оформлення спадкових прав в судовому порядку. Представник позивачів просив суд: - встановити факт перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на дату смерті [PERSON] ; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після померлої [INFO] його матері [PERSON] ; - визнати за [PERSON] , право власності на 2/3 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] , право власності на 1/3 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 серпня 2025 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів у судовому засіданні 04 листопада 2025 року позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. 13 січня 2026 року представник позивачів не з`явився, через систему «Електронний суд» подав до суду заяву у якій просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі та провести розгляд справи без участі позивачів та їх представника (а.с. 87). Представник відповідача Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Носівської міської ради Чернігівської області, вказала, що міська рада позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 75). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитаний у судовому засіданні 04 листопада 2025 року свідок [PERSON] надав суду показання, що [PERSON] він знав ще змалку коли ходив до школи і проходив повз його хату. Дід [PERSON] ( [PERSON] ) запрошував його до себе в хату погрітися. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. Після смерті [PERSON] за будинком ( [ADDRESS] ) доглядав її син [PERSON] та онук [PERSON] . Допитана у судовому засіданні 04 листопада 2025 року свідок [PERSON] надала суду показання, що [PERSON] вона знає змалку. У нього був брат [PERSON] , який жив поряд з ним. Сестра її вітчима [PERSON] була дружиною [PERSON] . Дочка [PERSON] - [PERSON] її однолітка, вони разом ходили до школи, гуляли. Свідок [PERSON] бачила весільну фотокартку [PERSON] та [PERSON] . Останні були чоловіком та дружиною. Після смерті [PERSON] за будинком ( [ADDRESS] ) доглядав її син [PERSON] і онук [PERSON] , де останній на даний час проживає зі своєю сім`єю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання 13 січня 2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши пояснення представника позивачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно записів книги погосподарської книги за 1991-1995 роки №4/3, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на15 квітня 1991 року по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дане домоволодіння відносилося до типу колгоспного двору, що підтверджується копією довідк Носівської міської ради Чернігівської області № 276/1 від 01 травня 2025 року (а.с. 14). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору, але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на будинок. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З копії сторінок записів погосподарських книг за 1986-1990 роки, та 1991-1995 роки по домоволодінню за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] - голова сім`ї, [PERSON] - дружина (а.с. 24 на зв., 25). Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. Враховуючи, що встановлення факту перебування у зареєстровано шлюбі [PERSON] та [PERSON] необхідне позивачу [PERSON] для реалізації спадкових прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаної вимоги. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 лютого 1992 року (а.с. 17 на зв.). З копії довідки Носівської міської ради Чернігівського області № 367/1 від 28 травня 2025 рокувбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою:[ADDRESS] . На день його смерті разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:[ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 68). З повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 06 серпня 2025 року № 1859/01-11 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с. 61, 70). Згідно зі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] фактично прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 липня 1995 року (а.с. 18 на зв.). З копії довідки Носівської міської ради Чернігівського області № 325/1 від 13 травня 2025 рокувбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою:[ADDRESS] . На день її смерті разом з нею був зареєстрований [PERSON] (а.с. 19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:[ADDRESS] , [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією посвідки про народження № [NUMBER] (а.с. 19 на зв.) та спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 66). З повідомлення Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 06 серпня 2025 року № 1860/01-11 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася (а.с. 62, 64). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , оскільки, в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, він вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, що також підтвердили у судовому засіданні свідки. Суд вважає доведеним факт прийняття спадщини [PERSON] , який помер [INFO] , після померлої [INFO] матері [PERSON] , тому в цій частині позов підлягає задоволенню. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2016 року (а.с. 20). З копії довідки Носівської міської ради Чернігівського області № 326/1 від 13 травня 2025 рокувбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою:[ADDRESS] . На день його смерті разом з ним була зареєстрована [PERSON] (а.с. 20 на зв.). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:[ADDRESS] . Згідно зі ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с. 50). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03 лютого 1963 року (а.с. 21). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З копії спадкової справи заведеної Носівською районною державною нотаріальною конторою № 157/2018 вбачається, що спадщину після померлого [PERSON] прийняла [PERSON] , подавши заяву до нотаріальної контори, та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а.с. 47, 48). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Киреєвою Л.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:[ADDRESS] , що фактично належала померлому [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а з введенням в дію з 15.04.1991 Закону України «Про власність», колгоспні двори було ліквідовано, крім того [PERSON] не надала документи, які підтверджують факт перебування в зареєстрованому шлюбі на момент смерті [PERSON] з [PERSON] , а також документів, що підтверджують факт вступу в управління та володіння спадковим майном (факт прийняття спадщини) [PERSON] після померлої [PERSON] , що підтверджується копією постанови № 449/02-31 від 27 червня 2025 року (а.с. 25 на зв. 26). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved