Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

24 квітня 2024 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представником позивача [PERSON] адвокатом Нікіфоровим М.Л. зазначено (а.с.2-4): 20 лютого 2023 року син позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , який був співвласником квартири [ADDRESS] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального управління Міністерства юстиції (місто Київ), під час оформлення спадщини у Нетішинській державній нотаріальній конторі позивачу [PERSON] у наданні свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , співвласником якої був померлий спадкодавець, відмовлено, у зв`язку з наявністю обтяження за реєстраційним №3810980 від 29 вересня 2006 року у вигляді накладення арешту на 1/3 частини вказаної квартири, що вбачається із інформаційної довідки №371535519 від 26 березня 2024 року, підставою обтяження зазначено постанову слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. від 29 вересня 2006 року про накладення арешту на майно, відповідно до постанови Нетішинського міського суду від 04 квітня 2008 року провадження у справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.357 ч.3 КК України, закрито за недоведеністю, з одночасним застосуванням до [PERSON] примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за місцем проживання, відповідно до постанови Нетішинського міського суду від 10 листопада 2008 року [PERSON] скасовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за місцем проживання, згідно постановою Нетішинського міського суду від 04 квітня 2008 року, як вбачається з постанови Нетішинського міського суду від 04 квітня 2008 року суд не вирішував питання скасування арешту 1/3 частки квартири [ADDRESS] , рішенням Нетішинського міського суду від 02 лютого 2009 року у цивільній справі за заявою позивача [PERSON] сина останньої [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним з призначенням позивача [PERSON] опікуном, тож, відповідно, наявність реєстрації обтяження не дає можливості позивачу [PERSON] реалізувати свої права, пов`язані з оформленням спадщини, як спадкоємцем за законом, та мирним володінням майном, що і слугувало підставою для звернення до суду з означеним позовом про звільнити з-під арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS] , власником якої зазначено померлого [PERSON] . 25 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 25 квітня 2024 року (а.с.30-31), відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. 28 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , відповідно до ухвали Нетішинського міського суду від 28 серпня 2024 року (а.с.57-59), до участі в якості співвідповідача залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (Управління МВС України в Хмельницькій області). 12 червня 2024 року представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області Бєлов В.А., на виконання ухвали Нетішинського міського суду від 25 квітня 2024 року, надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №3652/24 від 12 червня 2024 року), в якому зазначив, що: позов представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , є необґрунтованим та безпідставним в частині висування вимог саме до відповідача ГУНП в Хмельницькій області, оскільки, обтяження щодо 1/3 частини квартири [ADDRESS] в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано за №3810980 від 29 вересня 2006 року на підставі постанови слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області, тобто, до створення ГУНП в Хмельницькій області, Постановою КМ України №730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС» прийнято рішення про утворення Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та ліквідацію, зокрема, Шепетівського міського відділу (з обслуговування міста Шепетівка та Шепетівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області. згідно Прикінцевих та перехідних положень прийнятого ВР України 02 липня 2015 року Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 29015 року, національна поліція України за своїм статусом є новоствореним правоохоронним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі Закону України «Про міліцію». за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань УМВС України в Хмельницькій області, як юридичну особу, не ліквідовано, і установа перебуває в стані припинення, таким чином, у зв`язку з тим, що ГУНП в Хмельницькій області жодних дій, визначених за змістом позову, не вчиняло, а тому, як наслідок, у задоволенні позову слід відмовити, вважаючи ГУНП в Хмельницькій області неналежним відповідачем у справі. Відповідач Управління МВС України в Хмельницькій області, будучи належним чином сповіщеним щодо наявності в провадженні Нетішинського міського суду цивільної справи за позовом представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , відзив на позов не подав, будь-яких заяв/клопотань з приводу розгляду цивільної справи та руху у цивільному провадженні до суду не скерував. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: із копії свідоцтва про право власності на житло від 27 вересня 1993 року (а.с.20-21) вбачається, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2000 року (а.с.22) спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , що складається із ? (однієї четвертої) частини двокімнатної квартири [ADDRESS] , являються в рівних частках його дружина [PERSON] та його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) 22 лютого 2023 року (а.с.19) [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Енергодар Запорізької області, помер [INFO] , про що 22 лютого 2023 року Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) складено відповідний актовий запис №56 від 22 лютого 2023 року, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Енергодарською селищною радою Запорізької області 01 квітня 1985 року (а.с.23) батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] батьком, [PERSON] матір`ю, про що свідчить відповідний актовий запис за №189 від 01 квітня 1985 року, відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 09 грудня 1999 року (а.с.6-9,10), позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка села Підпилип`я Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП [NUMBER] , є зареєстрованою по [ADDRESS] , та, згідно відмітки щодо наявності дітей, має, зокрема, сина [PERSON] , [INFO] , за змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №371535519 від 26 березня 2024 року (а.с.12-13), вбачається наявність обтяження за №3810980 від 29 вересня 2006 року у вигляді арешту нерухомого майна квартири 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , на підставі постанови слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. про накладення арешту на майно від 29 вересня 2006 року, власник [PERSON] , відповідно до листа Нетішинського міського суду №1-13-2008 від 22 квітня 2024 року (а.с.24) кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, ст.357 ч.3 КК України, на підставі наказу ДСА України №201/17496 від 03 березня 2010 року та Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, знищена, згідно акту №84 від 24 січня 2019 року про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (термін зберігання 3 року), за змістом листа Нетішинської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (місто Київ) за №204/01-16 від 12 червня 2024 року (а.с.44) вбачається, що архівні справи Нетішинської державної нотаріальної контори за 2006 рік передані на зберігання до Хмельницького державного нотаріального архіву, відповідно до інформації Хмельницького обласного державного нотаріального архіву за №1661/01-15 від 16 липня 2024 року та листа старшого слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. за №6974 від 29 вересня 2006 року (а.с.50,51) постанова СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області від 29 вересня 2006 року про накладення арешту на майно була спрямована на адресу Нетішинської нотаріальної контори 29 вересня 2006 року, із копії постанови старшого слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. від 29 вересня 2006 року (а.с.52) вбачається, що під час розслідування кримінальної справи №30/2937 стосовно [PERSON] та інших осіб, накладено арешт на майно, а саме, накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , за змістом постанови Нетішинського міського суду від 04 квітня 2008 року (а.с.17) вбачається, що у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3, ст.357 ч.3 КК України, постановлено судове рішення закрити провадження у справі щодо [PERSON] за ст.357 ч.3 КК України у зв`язку з недоведеністю, з одночасним застосуванням до [PERSON] примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за місцем проживання, за змістом постанови Нетішинського міського суду від 10 листопада 2008 року (а.с.16) вбачається, що [PERSON] скасовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за місцем проживання, застосовані постановою Нетішинського міського суду від 04 квітня 2008 року, відповідно до рішення Нетішинського міського суду від 02 лютого 2009 року у цивільній справі за заявою [PERSON] про визнання громадянина недієздатним (а.с.18,14-15) [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Енергодар Запорізької області, проживаючого по [ADDRESS] , визнано недієздатним з призначенням недієздатному опікуна матір останнього [PERSON] . Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Водночас, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також, інших випадків, передбачених ЦПК України (ст.81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ст.82 ч.6 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, а також, практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України), оскільки, згідно із ст.9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Також, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, і за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.ст.316-319 ЦК України). Підстави набуття права власності визначені у главі 24 ЦК України. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, і право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За приписами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, і право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, що повністю резюмується зі ст.321 ч.1 ЦК України, за змістом якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тож, цивільним законодавством України передбачено захист права власності і держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Засади захисту права власності полягають у тому, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, і власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ст.386 ЦК України). Захист права власності власника майна унормовано ст.391 ЦК України, за приписами якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження, як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном, зокрема, у вигляді накладення арешту на майно, як тимчасового заходу на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, застосування спеціальної конфіскації, тощо, в залежності від приписів КПК України в редакції 1960 року та в редакції 2012 року на час вирішення питання. І, за загальним правилом, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Велика Палата Верховного Суду, неодноразово вирішуючи питання за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, дійшла висновку щодо юрисдикції суду, про що наголошено у Постанові ВС від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19), спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України (в редакції 1960 року) та не знятого за правилами КПК України (в редакції 1960 року) після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. При цьому, арешт майна, накладений у кримінальних справах, розпочатих до 20 листопада 2012 року, вважається дійсним, доки не буде скасований судом. Арешт майна у розумінні КПК України 1960 року це захід процесуального примусу, що полягає в описі та забороні розпоряджатися майном обвинуваченого/підозрюваного (або осіб, що несуть за нього відповідальність) для забезпечення цивільного позову, конфіскації чи можливого відшкодування збитків (ст.126 КПК України 1960 року). Відповідно, аналізуючи понятійне визначення, можна зробити висновок, що суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Тож, як висновок, арешт майна після закриття кримінальної справи стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали, так як у такому разі арешт майна з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Крім того, враховуючи, що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, суд, вирішуючи питання щодо позовних вимог, залежно від характеру правовідносин, окрім норм матеріального права, які підлягають застосуванню, зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача (в тому числі, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача), відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав, про що наголошено у правовому висновку, викладеному у постанові ВС від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19), оскільки, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. При цьому, суд може відмовити у позові до неналежного відповідача, не закриваючи провадження та не перериваючи процес, розглянувши справу по суті щодо належної особи, якщо вона встановлена та має відповідати за позовом і нести обов`язок за вимогами позивача. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. до ГУНП в Хмельницькій області, Управління МВС України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Нетішинська державна нотаріальна контора, про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , підлягає задоволенню частково, так як у судовому засіданні встановлено, що наслідком розгляду кримінальної справи №30/2937 стосовно [PERSON] та інших осіб, в межах розслідування якої було накладено даний арешт, стало закриття провадження у справі щодо [PERSON] за ст.357 ч.3 КК України, у зв`язку з недоведеністю, і, під час ухвалення остаточного судового рішення питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна не вирішено, і саме за визначених обставин існування арешту перешкоджає позивачу [PERSON] реалізувати своє право на спадкування, та, відповідно, право власності на майно, яке є непорушним, з урахуванням того, що кримінальна справа була закрита за недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, що, на думку суду, складає низку правових підстав для скасування такого заходу процесуального примусу, як арешт нерухомого майна 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , застосований, на підставі постанови старшого слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. від 29 вересня 2006 року, і, відповідно, як наслідок, надає суду підстави дійти висновку про необхідність задоволення позовних вимог, і, в даному випадку, необхідність прийняття відповідного рішення про скасування арешту майна, накладеного слідчим, виходячи з обставин справи, є не пов`язаним з оцінкою правомірності застосування такого заходу органом досудового слідства, а є безспірним й безальтернативним, з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин через закриття кримінального провадження, так як ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Разом із тим, не переконання суду, враховуючи приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 29015 року, згідно яких Національна поліція України за своїм статусом є новоствореним правоохоронним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі Закону України «Про міліцію», вимога представника позивача [PERSON] адвоката Нікіфорова М.Л. про звільнення з-під арешту 1/3 (одна третя) частини квартири [ADDRESS] , висунута за змістом позову до відповідача: ГУНП в Хмельницькій області, задоволенню не підлягає, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що вчинення реєстраційної дії щодо обтяження об`єкта нерухомості арешту частки квартири, яка є предметом спору, відповідно до матеріалів цивільної справи, відбулось на підставі постанови старшого слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області Плакса В.А. від 29 вересня 2006 року, під час розслідування кримінальної справи №30/2937 стосовно [PERSON] та інших осіб, що свідчить про те, що накладення арешту на майно здійснювалось співробітниками слідчого відділу Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області, тобто, співробітниками УМВС України в Хмельницькій області, яке, за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, не ліквідовано та перебуває в стані припинення, тож, відповідно, має відповідати за позовом і нести обов`язок за вимогами позивача. Водночас, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, вважає за необхідне судовий збір, сплачений позивачем [PERSON] , згідно квитанції ID №8531-7755-3186-0196 від 28 березня 2024 року (а.с.1), при зверненні до суду з позовом, що становить 1211 гривень 20 копійок, залишити за позивачем [PERSON] , відповідно до волевиявлення представника останньої адвоката Нікіфорова М.Л. у скерованої до суду заяві (вх. №4622/25 від 08 серпня 2025 року). На підставі викладеного,

Outcome: partial