Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 24000,00 грн та судових витрат. В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 30.04.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024. 29.08.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-26/24, за умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», в тому числі і до відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 24000,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9000,00 грн - заборгованість за відсотками; 10000,00 грн - неустойка. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024, укладеним між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] , у розмірі 24000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2025 відкрито спрощене провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.04.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн строком на 120 днів. Згідно з п. 1.4.1 денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку кредитування. 29.08.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-26/24, за умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до боржників ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», в тому числі і до відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024, що підтверджується: копією вказаного договору; витягом з реєстру боржників від 29.08.2024 до Договору факторингу № 01.02-26/24 від 29.08.2024. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу, укладеним з первісним кредитором. Вказаний договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024, станом на 18.03.2025 становить 24000,00 грн, яка складається з: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9000,00 грн - заборгованість за відсотками; 10000,00 грн - неустойка. Проте суд не може погодитися із порядком та вказаним розміром їх нарахування, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи, що кредитний договір було укладено 30.04.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому за весь період користування кредитними коштами, виданими заДоговором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024, розмір відсотків за користування кредитом повинен становити 6000,00 грн (5000,00 х 1 % х 120 днів). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 10000, 00 грн слід відмовити. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 39131-04/2024 від 30.04.2024 у розмірі 11000,00 грн, що складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 6000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1110,27 грн (11000,00 х 2422,40 ? 24000,00).

Outcome: partial