Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» через свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 08.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс і [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1269-0461. Станом на 24.03.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 132 041,00 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 13 700,00 гривень, - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 118 341,00 гривень. Вказують, що Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 67 541,00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 64 500,00 гривень. Кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 13 700,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 50 800,00 гривень; що разом становить 64 500,00 гривень та судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05.05.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 22.05.2025 на адресу суду надійшов відзив, обгрунтований тим, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б кожен окремо та у своєму взаємному зв`язку у їх сукупності доводили б обставини укладення відповідачем шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору, а також не доведено обставин належного виконання кредитодавцями своїх обов`язків надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. В матеріалах справи відсутні докази надані позивачем до позовної заяви, які б підтверджували що саме відповідач був ідентифіковано як особа позичальник та не надано підтвердження у який саме спосіб і згідно якого чинного законодавства така ідентифікація була проведена. Вказує, що жодного підтвердження що умова договору виконана Кредитодавцем до позову не надано, а тому твердження позивача що договір укладено та узгоджено усі істотні умови є нікчемною. Матеріали справи не містять підтвердження що кошти позивачем перераховані саме відповідачу та відповідно позивач передчасно зазначає що Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Представник позивача (через ВКЗ) Кожушко В.О. в судовому позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача адвоката Целікова В.В. на зв`язок з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відоконференцзв`язку «ВКЗ» за запрошенням не вийшов, по невідомі суду причині. Оскільки ризики технічної неможливості участі у засіданні в режимі відеоконференції «ВКЗ» поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс і [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1269-0461. Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A8033, для підписання Кредитного договору №1269-0461 від 08.09.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. У п.12 Договору сторони вказали свої реквізити, зокрема відповідачем було зазначено свої анкетні та паспортні дані, РНОКПП, електронна адреса та номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] , на який в подальшому було перераховано кредитні кошти в розмірі 13700 грн, що підтверджується також листом повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.29,32). Отже, відповідач підписав спірні договори електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора A8033, що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що спростовує доводи відповідача про те, що ним не підписувався кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 13 700,00 грн.; - строк кредитування 300 днів; - базовий період* 14 днів;- знижена % ставка 2,50 % в день; - стандартна % ставка 3,00 % в день. Крім того, даними АТ КБ «ПриватБанк», наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів, а саме в листі №20.1.0.0.0/7-250923/69359-БТ від 26.09.2025 вказано, що на ім?я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та повідомлено, що по даному рахунку згідно виписки було зарахування коштів на суму 13700 грн 08.09.2023 (а.с. 224). Що спростовує доводи відповідача про те, що кредит йому фактично не видавався та він не є володільцем вказаної картки, а доказів протилежного останній суду не надав. Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Станом на 24.03.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить: 132 041,00 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 13 700,00 гривень, - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 118 341,00 гривень. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 67 541,00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 64 500,00 гривень. Кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з Позичальника суму заборгованості за Кредитним договором, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом 13 700,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 50 800,00 гривень; що разом становить 64 500,00 гривень. Суд зазначає, що відповідач, укладаючи договір з позивачем, розумів, умови цього договору, зокрема і стосовно розміру відсотків, між сторонами був досягнутий баланс договірних прав та обов`язків між позичальником та кредитором, відповідач не надав суду доказів оспорювання ним умов кредитного договору, з якими він не погоджується, свого контрозрахунку заборгованості відповідач не надав. У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому, відповідач не заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів та погодив всі істотні умови вказаного кредитного договору. Відтак, у суді доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак, як вказав у заяві представник банку, відповідач не дотримувався своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання», що також зазначено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Згідно ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17). За таких обставин, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного з позивачем кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували запропонований позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором, з урахуванням меж заявлених позовних вимог (позивач заявив до стягнення суму заборгованості меншу, ніж утворилася станом на завершення строку кредитування) стягненню з відповідача підлягає заборгованість на загальну суму 64 500,00 грн. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207, 526, 610, 638, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved