Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором №200499659 від 09.04.2016 у загальному розмірі 29361,24 грн., яка складається із: суми заборгованості 22437,45 грн., суми інфляційних втрат - 4906,27 грн., суми 3% річних 2017,52 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200499659 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8680 грн., з установленим строком користування з 09.04.2016 по 09.04.2018, а позичальник зобов`язувалась повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за кредитним договором з відповідачкою. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 07.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 22437,45 грн., з яких: 7717 грн. заборгованість за кредитом; 14720,45 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, позивач просить стягнути з [PERSON] нараховану суму збитків з урахуванням 3% річних 2017,52 грн. та 4906,27 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань. Ухвалою судді 27.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, у позові просив про проведення судового засідання за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, вважає, що сума заборгованості нарахована неправильно. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 09.04.2016 [PERSON] підписала Заяву №200499659, у якій міститься пропозиція (оферта) ПАТ «Банк Михайлівський» укласти з нею Кредитний договір на зазначених умовах та Договір про надання та використання платіжної картки на зазначених умовах (а.с. 30 т. 1). Пунктом 2 Заяви №200499659 передбачено умови кредитного договору, зокрема: сума кредиту - 8680 грн, строк кредиту - 730 днів з 09.04.2016 по 09.04.2018, розмір процентної ставки за кредитом - 0,0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,5 %, починаючи з 13 місяця дії договору; разова комісія за видачу кредиту 0 грн, сукупна вартість кредиту 105,26% річних. Штраф за кожний несвоєчасно сплачений платіж згідно графіку платежів: перший 50 грн., другий 100 грн., третій 250 грн., четвертий 500 грн. Графік платежів: щомісячний платіж 599 грн., останній платіж 591 грн., дата платежу 09 числа кожного місяця. У пункті 3.1 Заяви вказано, що [PERSON] погодилася з тим, що прийняття Банком її оферти будуть дії Банку по наданню їй кредиту, відкриттю рахунку та зарахуванню на нього кредиту (його частини), здійснені протягом 30 календарних днів з дати цієї Заяви. Підписанням вказаної заяви відповідачка також погодилася з тим, що складовою та невід`ємною частиною кредитного договору будуть ця заява, Умови і графік платежів (що містить окрім іншого інформацію про дати і розмір чергових платежів); складовою договору про картку будуть ця заява, Умови по картках та Тарифи по картках, з якими вона ознайомлена та повністю згодна, їх зміст розуміє, та положення яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені Банком в місці, в якому було оформлено дану Заяву, та/або мережі інтернет на сайті Банку та/або у відділеннях Банку. Крім того, 09.04.2016 [PERSON] було підписано Графік платежів до кредитного договору №200499659, у якому ПАТ «Банк Михайлівський» повідомляв відповідачку про те, що з нею укладено кредитний договір № 200499659 від 09.04.2016, надано кредит у сумі 8680 грн., а також відкрито їй рахунок № [NUMBER] для використання в рамках вказаного кредитного договору (а.с 31т.1). 20.07.2020 ПАТ «Банк Михайлівський» (Банк) та ТОВ «Діджи Фінанс» (Новий кредитор) уклали договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, за змістом пункту 1 якого Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим Договором (а.с. 9-10 т. 1). Як вбачається з витягу реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200499659 від 09.04.2016 складає 22437,45 грн. Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення №25 від 09.07.2020 (а.с. 11 т. 1). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 - задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього (а.с. 11 зворот-27 т. 1). Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав в порядку, передбаченому ст. 514 Цивільного кодексу України та п. 2 договору №7_БМ 20.07.2020. Згідно розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №200499659, інфляційних втрат та 3% річних за період з 25.02.2019 по 23.02.2022, проведеного позивачем, заборгованість відповідачки [PERSON] за договором складає 29361,24 грн., з них: сума боргу - 22437,45 грн., інфляційні витрати 4906,27, штрафні санкції - 2017,52 грн. (а.с. 33 т. 1). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). З доданої до позовної заяви позивачем заяви (оферти) №200499659, яка підписана представником ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] 09.04.2016 неможливо встановити факт надання кредиту відповідачці. Належними доказами, які підтверджують наявність кредитної заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, належними доказами щодо заборгованості по кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). З урахуванням висновку Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №334/3056/15 саме кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, тобто надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахункам [PERSON] , сформовану за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, а не з часу укладення кредитного договору 09.04.2016, а тому з`ясувати суму наданого кредиту, дату початку строку кредитування неможливо, оскільки з поданої позивачем виписки по рахункам не вбачається даних про зарахування на рахунки [PERSON] кредитних коштів у сумі 8680,00 грн. У виписці зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку вказаному банком у графіку платежів до кредитного договору № 200499659 від 09.04.2016. Відомості виписки про нарахування процентів за кредитним договором № 200499659 від 09.04.2016, оприбуткування залишку за кредитним договором № 200499659 від 09.04.2016 за рішенням ВДФГВФО №840 від 02.03.2017 у сумі 8318,00 грн (т.1 а.с. 43), та про суми здійснення погашення кредиту, самі по собі не підтверджують коли і яку суму кредитних коштів було надано первинним кредитором відповідачці, тоді як у пункті 3.1 Заяви про оферту укласти договори вказано, що [PERSON] погодилася з тим, що прийняття Банком її оферти будуть дії Банку по наданню їй кредиту, відкриттю рахунку та зарахуванню на нього кредиту (його частини), здійснені протягом 30 календарних днів з дати цієї Заяви. Таким чином, надана позивачем виписка по особовому рахунку є неналежним доказом, оскільки не підтверджує факт, дату і суму надання кредитних коштів відповідачці. Не є належним підтвердженням дати та суми надання кредитних коштів і графік платежів (т.1 а.с. 31), оскільки за своєю природою не є первинним документом бухгалтерського обліку щодо підтвердження виконаних за день операцій по рахунку. Позивачем не надано суду і детального розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. Без надання детального розрахунку суми заборгованості, заявленої до стягення, суд позбавлений можливості перевірити обгрунтованість її розміру, як і здійснити власний розрахунок з огляду на відсутність доказів про дату і суму надання коштів у кредит. За відсутності доказів перерахування позичальнику кредитних коштів та розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості встановити суму наданих відповідачці коштів та сплачених нею на погашення заборгованості сум, а відтак встановити дійсний розмір заборгованості за тілом кредиту, а також, враховуючи строк дії кредитного договору, перевірити правомірність нарахування банком процентів за кредитом, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

Outcome: dismissed