Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

07.08.2025 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 14.08.2025 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвало суду від 11.09.2025 р. витребувано: у приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Вінницької області Барської Ірини Олександрівни ( [ADDRESS] ) спадкову справу № 127/2022 щодо померлого [INFO] [PERSON] (в електронному вигляді). Дану ухвалу виконано. Ухвалою суду від 25.09.2025 р. справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 26.11.2025 р. вирішено залучити до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на автомобіль марки VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску. Як донька померлого, позивач має право на спадкування в першу чергу, відповідно до ст. 1261 ЦК України. Крім неї, спадкоємцем першої за законом є її мати [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк позивач прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барської І. О. [PERSON] у встановлений законом строк відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка на її користь. На даний час позивач хоче належним чином оформити свої спадкові права на майно, яке залишилось після смерті її батька, а саме на автомобіль VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску, однак через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності її батька на автомобіль, вона не має можливості цього зробити. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу із зазначенням власником транспортного засобу спадкодавця [PERSON] , відсутнє. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску, зареєстрований за [PERSON] 29.12.2021 року. 14 лютого 2022 року між Бердичівською філією ТОВ «Автоплюс К» та власником автомобіля [PERSON] було укладено Договір комісії № 2576, відповідно до якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску, колір - Сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 29.12.2021 року за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме 5000 грн. 15 лютого 2022 року між Бердичівською філією ТОВ «Автоплюс К» та [PERSON] на підставі Договору комісії № 2576 від 14.02.2022 року було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу 2576. На підставі вищезазначеного договору батько позивача отримав транспортний засіб та мав би зареєструвати на себе придбаний автомобіль, однак він захворів і не встиг цього зробити. Позивач не має можливості оформити належним чином свої спадкові права у нотаріуса після смерті її батька, оскільки в неї відсутній належним чином правовстановлюючий документ на автомобіль, що в свою чергу позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на транспортний засіб VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу (номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , особливі відмітки загальний легковий хетчбек. Процедура судового розгляду Сторони, повідомлені в установленому порядку про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, згідно яких просили розгляд справи провести у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позов визнає. Третя особа повідомлялась рекомендованим листом за останнім відомим місцем її проживання, що суд вважає належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, пояснень не надав. Суд вважає за можливе, за таких обставин, розглянути справу за відсутності сторін, згідно поданих сторонами заяв, та третьої особи, враховуючи положення п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи, оскільки вони містять достатньо фактичних даних про права та взаємовідносини сторін на теперішній час. Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, а також копію спадкової справи спадкової справи № 127/2022 щодо померлого [INFO] [PERSON] , судом фактично встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER] . Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] »), відповідач є дружиною [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Після її смерті [PERSON] відкрито спадкову справу за заявою позивача, яка подана нею у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. 15 лютого 2022 року між Бердичівською філією ТОВ «Автоплюс К» та [PERSON] на підставі Договору комісії № 2576 від 14.02.2022 року було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу 2576. Суд звертає увагу, що згідно п.п. 2.2 Договору, Покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного договору купівлі-продажу. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього договору. Договір підписаний сторонами, у тому числі і спадкодавцем, [PERSON] . На підставі вищезазначеного договору спадкодавець отримав транспортний засіб, але не зареєстрував його за станом здоров`я, що підтверджується медичними документами, наданими позивачем на обґрунтування позову. Право на продаж даного транспортного засобу Бердичівською філією ТОВ «Автоплюс К» підтверджується Договором комісії № 257614 лютого 2022 року, укладеного між Бердичівською філією ТОВ «Автоплюс К» та власником автомобіля [PERSON] , відповідно до якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель VOLKSVAGEN POLO, 2002 року випуску, колір - Сірий, VIN, № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , номерний знак - [NUMBER] , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 29.12.2021 року за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме 5000 грн. Постановою приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барської І.О. від 27.09.2023 р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину на даний транспортний засіб у зв`язку з відсутністю реєстрації даного транспортного засобу за спадкодавцем. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів , напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі Порядок № 1388). Відповідно до п. 7 Порядку № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У постанові ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 також вказано, що: "положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу". Отже, з наведених вище норм права вбачається, що державна реєстрація транспортного засобу, не впливає на виникнення та зміст права власності на нього. Проте, відсутність державної реєстрації транспортного засобу обмежує власника у реалізації правомочностей, які формують зміст права власності, а саме без здійснення реєстрації транспортного засобу власник не може користуватися указаним транспортним засобом та розпоряджатися ним в повному обсязі відповідно до його цільового призначення. Суд враховує, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Зокрема, згідно з п. 53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, цивільні права та обов`язки спадкодавця, у тому числі право власності на нерухоме майно, можуть переходити у спадщину. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як передбачено ч. 1, 2 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. Судом встановлено, що фактично позивачем прийнято у спадщину транспортний засіб, вказаний у позовній заяві, але відсутня можливість отримання свідоцтва про право на спадщину щодо нього, оскільки спадкодавцем не проведена державна реєстрація вказаного майна, що не позбавляє позивача права на вказану спадщину. У свою чергу, вказана спадщина, входить до складу спадкового майна, яке залишилось після його смерті і позивач, як спадкоємець, має право на вказане спадкове майно. Ст.. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлюється, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, в тому числі видають свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст.. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; в інших випадках, передбачених законом. Ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» встановлюється, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У даному судовому засіданні встановлено об`єктивну неможливість отримання не свідоцтва про право на спадщину позивачами, у зв`язку з вищенаведеними обставинами. Висновки суду за результатами розгляду позову Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на спадкове майно та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку, вимоги позивача не суперечать чинному законодавству та не порушують прав відповідача, який заперечень за позовом не надав, позивач, як спадкоємець, реалізував своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку, але це зробити фактично не має можливості. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Щодо судового збору Позивач не заявляє у позові вимог про стягнення з відповідача судового збору тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: approved