Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Колтоновський О.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за [PERSON] право власності на все спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та рідного брата [PERSON] , яке складається з: житлового будинку, господарських будівель та споруд згідно з технічним паспортом від 02 серпня 2024 року, що розташовані в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до витягу з господарської книги с. Лютинка Мельницького старостинського округу Стрийського району № 334 від 20 червня 2024 року станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , голова двору, відносилося до колгоспного двору та у ньому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1908 року народження, голова двору, [PERSON] , 1951 року народження, син. [INFO] померла голова колгоспного двору [PERSON] . На день смерті голови колгоспного двору [PERSON] разом з нею проживав і був зареєстрований також її син [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавиці [PERSON] , але юридично не оформив спадкові права. Заповіт у виконкомі Мельницької сільської ради від [PERSON] не складався та не посвідчувався. Позивач у справі [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] в шестимісячний строк шляхом подання відповідної заяви до державного нотаріуса. [INFO] помер член колгоспного двору [PERSON] . Після смерті [PERSON] фактично прийняли спадщину його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , оскільки на день смерті спадкодавця постійно проживали за вказаною адресою, але юридично не оформили свої спадкові права. Відтак, 1/2 частки спадкового майна у майні колгоспного двору, що належала [PERSON] , мала належати спадкоємцям: його дружині [PERSON] та доньці [PERSON] , які до цього часу юридично не оформили свої спадкові права. Дані спадкоємці прийняли рішення відмовитися від своїх спадкових прав у користь позивача для збереження родинних відносин, проведення капітального ремонту спадкового майна, можливості збиратися в спадковому будинку, тощо. З огляду на прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті матері [PERSON] , а також відмови інших спадкоємців (відповідачів у справі) на користь позивача для збереження батьківської хати, загальна сума його спадкового майна становила в одній частці. 20 червня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса Жидачівської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері [PERSON] , однак постановою Жидачівської ДНК від 20.06.2024 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з належністю житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] до категорії колгоспного двору, оскільки спадкове майно є власністю колгоспного двору, частки не визначені, а померлий не є його останнім членом. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача (а.с.84-85), заяву про приєднання письмових доказів (а.с.96), заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с.99). Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову (а.с.68, 74, 78, 81). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.56-57). Ухвалою підготовчого засідання від 20.11.2025 закрито підготовче засідання у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.87). Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 15.01.2025 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідачів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 17.07.1962 (а.с.16). Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 15.12.1998 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.19). За змістом витягу з погосподарської книги с. Лютинка від 20.06.2024 будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , 1908 року народження, голова двору. Будинковолодіння відносилося до колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в будинковолодінні проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1908 року народження, голова двору; [PERSON] , 1951 року народження, син (а.с.20). [PERSON] померла [INFO] у с. Лютинка Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого повторно 31.05.2024 (а.с.23). Відповідно до довідки Журавненської селищної ради від 31.05.2024 [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала до дня смерті, яка наступила [INFO] , у [ADDRESS] . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради заповіту від імені [PERSON] не посвідчувалося. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав її син [PERSON] (а.с.17). [PERSON] помер [INFO] у с. Тучапи Городоцього району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане повторно 15.03.2025 (а.с.26). Згідно з довідкою Городоцької міської ради від 14.10.2025 [PERSON] , 1951 р.н., який помер [INFO] (a/з про смерть № 11 від 01.12.2003 р., зареєстрований Тучапською сільською радою Городоцького району Львівської області) до дня смерті проживав та був зареєстрований в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою на день його смерті були зареєстровані та проживали такі особи: [PERSON] , 1952 р.н. дружина; [PERSON] , 1993 р.н. донька (а.с.27). За змістом технічного паспорта від 05.08.2024 за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А-1», загальною площею 81,1 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м., разом з приналежними до нього погребом «А-1Пг», гаражем «Б-1», сараєм «В-1», вбиральнею «Г-1», воротами №1, огорожею №2, питним колодязем №3 (а.с.35-39) Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 03.06.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті мами [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належить померлій і є спадковим майном (а.с.42). Відповідно до заяв від 07.01.2026, зареєстрованих у реєстрі за №№13-01, 13-02, [PERSON] та [PERSON] відмовилися від належних їм за законом часток у спадковому майні колгоспного двору після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.97, 98). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК України). Нормою статті 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до положень частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормою частини 2 статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Також, суд застосував норми статей 1216, 1218, 1220, 1258 ЦК України, які передбачають поняття спадкування, склад спадщини та її відкриття, черговість спадкування за законом. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 у цьому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] та її син [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не складала. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 1/2 частину у майні колгоспного двору). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти (сторони у справі), однак лише [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, вчинивши дії, що свідчать про це, а саме: фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. За життя [PERSON] заповіту не складав. Після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на належну йому 1/2 частину у майні колгоспного двору та 1/2 частину у майні цього ж колгоспного двору, яку він успадкував після смерті матері). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина та дочка, однак вони відмовилися від належних їм часток у спадковому майні на користь позивача. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Матеріалами справи беззаперечно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належав [PERSON] на час відкриття спадщини. Спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляли про відмову від неї. Однак вони скористалися наданим їм цивільним законодавством правом на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи, а саме: відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача, про що подали до суду відповідні нотаріально засвідчені заяви. Водночас, позивач не відмовлявся від прийняття спадщини після смерті рідного брата [PERSON] та бажає прийняти спадщину після його смерті, про що свідчать подані до нотаріуса та суду заяви. За наведених обставин, з урахуванням приписів пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та статті 1274 ЦК України, суд доходить висновку, що позивач [PERSON] має обґрунтоване право власності на згаданий житловий будинок в порядку спадкування після смерті [PERSON] , однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право позивача не визнається, відтак він має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим його представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1274 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved