Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «ІННОВА НОВА» звернувся до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 27000 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Обґрунтовано позов тим, що 17.04.2025 року між ТОВ «ІННОВА НОВА» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №7845740425, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 6000 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності строком на 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Договір між сторонами був укладений у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 27000 грн., з яких 6000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9000 грн заборгованість за процентами, 12000 грн сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань, 900 грн комісія за надання кредиту, відповідно до п. 2.7 Договору, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 30.10.2025 року за позовною заявою ТОВ «ІННОВА НОВА» відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 17.11.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на підстави: 1. неправомірного «безперервного» нарахування договірних відсотків поза межами строку кредитування після настання кінцевої дати/вимоги (правильний режим ст. 625 ЦК); 2. неправильної правової кваліфікації пені/штрафів та необхідності зменшення неустойки як явно неспівмірної (ст. 551 ЦК), плюс спеціальна 1-річна давність (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК); 3. некоректного включення «комісії 15%» як додаткової плати, що суперечить споживчим імперативам і не доведена як оплата реальної окремої послуги; 4. ігнорування позовної давності до періодичних платежів (проценти) 3 роки; 5. недопустимості заочного/спрощеного розгляду в умовах необхідності дослідження методики нарахувань, споживчих стандартів, графіка, співмірності неустойки (а.с.34-36). 26.11.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій позивач просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Вказав, що відповідач добровільно погодився на укладення договору, підтвердив свою згоду через OTP-код, отримав кредитні кошти, не повернув кредит у строк, не звертався до позивача з вимогою припинити договір або змінити умови. Таким чином, строк кредитування не сплив. Отже, проценти нараховуються не після закінчення строку, а у межах дії договору, який відповідач продовжував порушувати. Відповідач стверджує, що пеня є «явно неспівмірною». Проте пеня встановлена договором, укладеним сторонами добровільно, не перевищує розумних меж, відповідає принципу пропорційності та прямо передбачена умовами договору, з якими відповідач погодився. Нарахування пені це мінімальний інструмент для компенсації негативних наслідків прострочки. Застосування ст. 551 ЦК України можливе лише за наявності виняткових обставин, доведених стороною, яка просить про зменшення. Відповідач не навів: жодних доказів свого тяжкого матеріального становища, жодних доказів неможливості виконання зобов`язань, жодних підтверджень поважності причин прострочення. Комісія є складовою ціни кредиту та прямо передбачена договором. Вона не є «штрафом», «прихованою платою» чи «подвійною оплатою». Комісія стягується за фактичний технологічний процес надання кредиту, обробку заявки, аналіз ризиків та забезпечення функціонування сервісу. Відповідач погодився з нею в момент укладення договору, підтвердив електронний підпис та отримав кредит. Відповідно до практики Верховного Суду, у мікрокредитуванні комісії є допустимими, якщо вони визначені договором, зрозумілі споживачу, відображені у паспорті споживчого кредиту, не змінювалися в односторонньому порядку. Позивач наголошує, що позовні вимоги подано в межах установлених строків позовної давності. Відповідно, початок перебігу позовної давності щодо процентів за користування кредитом співпадає з початком перебігу давності щодо тіла кредиту тобто з моменту прострочення кінцевого строку. У постанові КЦС ВС від 10.06.2020 у справі № 554/8001/17 суд зазначив, що тягар доказування спливу позовної давності покладається саме на боржника, і суд не має права застосовувати її автоматично або «за припущеннями» У своєму відзиві відповідач намагається створити враження, що електронний кредитний договір, Правила, паспорт споживчого кредиту та інші електронні документи нібито не мають належної юридичної сили, або ж що сам факт електронної форми викликає сумніви щодо їх дійсності. Такі твердження є безпідставними, юридично помилковими та суперечать чинному законодавству України й усталеній судовій практиці Верховного Суду. У позивача відбулась зміна назви: з Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА НОВА» (а.с.37-43). 02.12.2025 року представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив, вважаючи її маніпулятивним твердженням, які суперечать чинному законодавству. Представник відповідача вказує, що автопролонгація, що збільшує обсяг відповідальності споживача без його активного волевиявлення, є несправедливою умовою договору та не підлягає застосуванню, а тому суперечить закону України «Про споживче кредитування». Автоматичне продовження договору змінює строк, змінює вартість кредиту, збільшує суму нарахованих процентів. Проценти, що у багато разів перевищують суму кредиту, є несправедливими, економічно необґрунтованими і підлягають зменшенню. Закон «Про споживче кредитування» (ст. 21) заборонено брати комісію за розгляд заявки, супровід кредиту, обробку інформації, технічне обслуговування. Тому 15% комісія є незаконною вимогою. ВС у постановах від 20.01.2021 (№ 607/5099/19), 08.09.2021 (№ 199/6220/18),13.10.2022 (№ 522/20284/14-ц) вказує, що комісія, яка не має конкретного економічного змісту, є нікчемною. Відповідач не заперечує факт укладення договору. Але це не позбавляє суд від обов`язку перевірити законність умов, оцінити їх справедливість, застосувати Закон «Про споживче кредитування», зменшити надмірні проценти. Розрахунок позивача не містить формули, суперечить графіку, не відображає жодного платежу відповідача, містить подвійне нарахування комісій та процентів. Позивач не надав первинних бухгалтерських документів,банківських підтверджень,картки обліку заборгованості (а.с. 50-52). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечує позовні вимоги. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 17.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС», найменування якої змінено на «ІННОВА НОВА», та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у кредит №7845740425. Укладання Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (п. 2.1. Договору). Відповідно до п. 2.2. Договору, на умовах встановлених Договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно із п. 2.3., 2.5. Договору, сума кредиту становить 6000,00грн, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Пунктом 2.6., 2.6.1. Договору визначено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка в день застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору, та становить: 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього Договору; 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше). Відповідно до п. 2.7. Договору, комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим Договором кредиту у день надання кредиту. Відповідно до п. 2.9.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 3195,29% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 36128,00грн (п. 2.10.1. Договору). Згідно із п. 5.4.1. Договору, позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», 17.04.2025 відповідачу [PERSON] було перераховано на вказану нею платіжну карту 6000,00 грн (а.с.19). Відповідно листа АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 23.12.2025 року за № БТ/Е-22298 на виконання ухвали суду від 27.11.2025 року надано наступну інформацію: Банком на ім`я [PERSON] (РНРКПП [NUMBER] ) емітовано платіжну картку № [NUMBER] . На вказану платіжну картку здійснена транзакція 17.04.2025 року у сумі 6000,00 грн, зарахування було від ТОВ «ІННОВА НОВА», за допомогою надавача послуг ТОВ ФК «Контрактовий дім», що також підтверджується рухом грошових коштів по рахунку за період 17.04.2025-18.04.2025. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Отже, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до Кредитного договору Товариство зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит та с З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ІННОВА НОВА» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, та внаслідок неналежного виконання зобов`язань за Договором, у відповідача виникла заборгованість за кредитом в загальному розмірі 15900 грн, яка складається з: 6000,00грн заборгованість за тілом кредиту; 9000 грн заборгованість за процентами; 900,00 грн комісія за надання кредиту (п. 2.7. Договір), що підтверджено наданими до суду розрахунками. Таким чином, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором надання грошових коштів у кредит №7845740425 від 17.04.2025 у розмірі 15900 грн. Посилання представника відповідача на те, що суд повинен зменшити розмір відсотків до уваги не беруться, оскільки предметом стягнення з відповідача є стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом відповідно до ст.1048 ЦК України. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені за вказаним договором, суд дійшов до такого. Як вбачається із матеріалів справи, подаючи позов позивач просив стягнути з відповідача сукупниу розмір пені в розмірі 12000 грн. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і діє по цей час. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей 1046,1049,1050,1054 ЦК України, суд доходить до висновку про те, що на договір про споживчий кредит, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (пені) за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року, а нарахована позикодавцем неустойка, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення із [PERSON] сукупної суми пені в розмірі 12000 грн, нарахованої внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТОВ «ІННОВА НОВА» та відповідачем кредитного договору №7845740425, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, який складається з суми основного боргу у розмірі 6000 грн, процентів у розмірі 9000 грн та комісії у розмірі 900 грн., всього 15900 грн., та відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягненні з відповідача суми пені у розмірі 12000 грн. Інші твердження представника позивача не спростовують встановлені судом обставини справи. Також строк позовної давності не закінчився, оскільки договір укладено 17.04.2025 року, а позов подано до суду 27.10.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частка задоволених вимог становить: 15 900,00 грн / 27000,00 грн) х 100% = 58,88%. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі, то суд дійшов висновку, що розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 2422,4грн х 58,88% = 1426,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial