Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що між нею та відповідачем 29 вересня 2001 року укладено шлюб, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2019 року розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду із позовом донька, якій виповнилось 18 років, та яка проживає разом із матір`ю, вступила до Університету імені Альфреда Нобеля за спеціальністю «Міжнародна економіка» на денну форму навчання. Навчання відбувається на контрактній основі на підставі заяви-приєднання до договору про надання освітніх послуг №81/24. Термін навчання до 30 червня 2028 року. Вартість навчання за рік складає 76800 грн. Донька повністю знаходиться на її утриманні і це ставить її в скрутне матеріальне становище. Відповідач матеріальної допомоги на доньку в добровільному порядку не надає. До повноліття доньки сплачував аліменти на її утримання за рішенням суду. Оскільки відповідач є працездатним, має постійний дохід, з огляду утримання доньки лише за рахунок матері, позивачка на підставі ст.ст. 182,184,199,200 СК України, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд даної справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов визнав частково, просив врахувати при винесенні рішення його стан здоров`я, перебування на його утриманні ще двох дітей та дружини. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії [NUMBER] від 04 серпня 2007 року. [INFO] [PERSON] досягла повноліття. Позивач [PERSON] та донька [PERSON] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади № 5365 та № 5367. Відповідно до довідки № 129 від 07.05.2025 виданої Університетом імені Альфреда Нобеля, [PERSON] є студенткою І курсу денної форми навчання Університету імені Альфреда Нобеля за спеціальністю «Міжнародна економіка». Навчання відбувається на контрактній основі. Зарахована наказом № 277-ОД від 12.08.2024 р. Термін навчання до 30.06.2028. Позивач відповідно до заяви-приєднання до договору про надання освітніх послуг №81/24 є замовником освітніх послуг. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст.ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Оцінюючи обставини справи, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з тим, що [PERSON] досягла повноліття та продовжує навчання, тому потребує матеріальної допомоги (аліментів), у зв`язку з чим позивач [PERSON] , як матір з якою проживає повнолітня дитина, звернулась до суду з позовом, а відповідач спроможний надавати таку допомогу, проте добровільно не виконує цей обов`язок. Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Сімейного кодексу України (СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). Так, відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Зазначена правова позиція висловлена також у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Системний аналіз вказаних вище норм свідчить, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню такі обставини як потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Одночасно, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що вимога позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки є правомірною, проте підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працевлаштованим в ТОВ «САГЕНА» і може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки. Також судом враховується, що відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стан здоров`я відповідача, а саме: має ряд хронічних захворювань, що підтверджується відповідними медичними документами. Однак, суд не бере до уваги посилання відповідача про знаходження на його утриманні сина дружини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів усиновлення відповідачем [PERSON] суду не надано, а тому обов`язок по утриманню останнього має бути покладено на його батька [PERSON] . Також, суд не бере до уваги факт утримання відповідачем дружини [PERSON] , оскільки не надано жодного доказу у підтвердження вказаної обставини. Враховуючи те, що [PERSON] досягла повноліття, проте продовжує навчатися на денній формі навчання, що виключає можливість власного працевлаштування на повний день, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, повністю перебуває на утриманні позивача, суд вважає доведеною обставину щодо наявності потреби в матеріальній допомозі. Суд зазначає, що ч. 2 ст. 199 СК України, передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, аліменти мають бути присуджені з дня звернення позивача до суду з позовом, тобто з 22 серпня 2025 року. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на це, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Outcome: partial