Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

01.08.2025 до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», який обґрунтований тим, що 15.11.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 592329553, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 30296,70 грн, строком на 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 0,01%. АТ «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 30296,70 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК Форт». 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.11.2019, укладеним між АТ «АЛБФА-БАНК» та відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем станом на 23.02.2021 обліковується заборгованість в розмірі 32106,23 грн. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання представник позивача не з`явився, через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`являвся, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, ухвала про відкриття провадження по справі, позовна заява з додатками, судові повістки, направлені відповідачу поштовим зв`язком, повернулись на адресу суду не врученими адресату з відміткою за закінченням терміну зберігання. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за оночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають значення для її розгляду, суд приходить до наступного висновку. 15.11.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі угода), шляхом пропозиції (оферти) на укладення такої угоди та в подальшому акцептування банком пропозиції клієнта (оферти). Відповідно до Угоди тип кредиту - споживчий кредит; сума кредиту - 30296,70 грн; процентна ставка, % річних 0,01; тип ставки фіксована; строк кредиту 36 міс. Дата повернення кредиту 18.11.2022. Офертою та акцептом передбачено, що ліміт кредитної лінії складає 200000,00 грн. Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за період з 15.11.2019 по 22.02.2021, відповідачу перераховано кошти за кредитним договором № 592329553 від 15.11.2019 у розмірі 30296,70 грн. Вказаною випискою підтверджується рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 15.11.2019 по 22.02.2021. Також з виписки вбачається, що відповідач використовував відповідні кошти. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 592329553 від 15.11.2019, заборгованість [PERSON] станом на 23.02.2021 становить 32592,92 грн, з яких: тіло кредиту 30296,70 грн; відсотки за користування кредитом 609,53 грн. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК ФОРТ» (Фактор) укладено Договір факторингу №1, відповідно до п. 2.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до п. 2.3 Договору Право вимоги вважається відступленим Фактору в з моменту підписання цього Договору. В день підписання цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою Додатку № 2 до цього Договору. Згідно з п. 4.2. Договору ціна прав вимоги складає 14235001,00 грн, яку фактор зобов`язаний сплатити клієнту до 23.02.2021. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників, відповідно до якого Клієнт передав, а Фактор прийняв право вимоги, складений за формою згідно з Додатком № 1-1 до Договору. Загальна кількість переданих Боржників - 10590. Згідно з Витягом з Додатку до Договору факторингу № 1 від 22.02.2021 Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржники за такими договорами, відбулося відступлення права вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 592329553 від 15.11.2019 на суму 32106,23 грн, з яких: тіло кредиту - 30296,70 грн; відсотки за користування кредитом - 609,53 грн. 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» сплатило на банківський рахунок АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 14235001,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 23.02.2021. 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, відповідно до п. 2.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до п. 2.3 Договору Право вимоги вважається відступленим Фактору в з моменту підписання цього Договору. В день підписання цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою Додатку № 2 до цього Договору. Згідно з п. 4.2. Договору ціна прав вимоги складає 14235001,00 грн, яку фактор зобов`язаний сплатити клієнту до 09.03.2021. 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підписано Акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021, відповідно до якого Клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги, детальний опис складових якого наведений у Додатку № 1-1 до Договору. Загальна кількість переданих Боржників - 10590. 23.02.2021 ТОВ «ФК «Едіт Фінанс» сплатило на банківський рахунок ТОВ «ФК Форт» грошові кошти у розмірі 14235001,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 129 від 23.02.2021. Згідно з Витягом з Додатку до Договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржники за такими договорами, відбулося відступлення права вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором № 592329553 від 15.11.2019 на суму 32106,23 грн, з яких: тіло кредиту - 30296,70 грн; відсотки за користування кредитом - 609,53 грн. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір, шляхом пропозиції (оферти) на укладення такої угоди, яка власноручно підписана останнім та в подальшому акцептування банком пропозиції клієнта (оферти). Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст. 1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Оскільки сторонами договору дотримані умови зазначеного договору факторингу, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за договором, тому суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 592329553. Положеннями ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови укладеного кредитного договору № 592329553, суму отриманих грошових коштів та нарахованих процентів не повернув, то суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо витрат позивача суд зазначає наступне. Представником позивача заявлене клопотання щодо стягнення з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що становить 9200,00 грн. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження обсягу наданих послуг, здійснених позивачем, надана копія договору про надання правової допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, копію акта №4 прийому-передачі наданих послуг від 02.06.23025 за зазначеним договором про надання правової допомоги з детальним описом наданих послуг. Вирішуючи питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує, що: не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21); при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц); метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (постанови Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Суд вважає, що з огляду на обставини справи: ціна позову становить 32106,23 грн, предмет позову складається зі стягнення кредитної заборгованості, а, отже, справа не є досить складною, розгляд здійснювався в спрощеному провадженні, і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а тому заявлений адвокатом розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не є співмірними з складністю наданих послуг. Відтак, суд дійшов висновку щодо зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу до чотирьох тисяч гривень. Крім того, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі приведеного вище,

Outcome: approved