Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулось в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього заборгованість за договором позики №106808 від 30.09.2019 у розмірі 25380 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що між товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" (23.06.2025 року назву було змінено на товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №106808 від 30.09.2019 року в електронній формі, відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн на умовах строковості, поворотності та оплатності, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода у випадку прострочення терміну платежу становить 3%. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань заборгованість перед позивачем на дату подання позову складає 25380 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за позикою; 20380 грн заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Відповідач надав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити з таких підстав: відсутність доказів отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5000 грн; розрахунок не оформлений відповідно до вимог законодавства; позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, отримав логін та пароль в системі, подав заявку на отримання кредиту, був ознайомлений з усіма істотними умовами договору, і що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу; положення договору сплату комісії в розмірі 230550 грн є нікчемними; заборгованість по відсотках становить 14,5 грн за 29 днів строку дії договору. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Звертає увагу, що у відзиві відповідач не заперечує проти укладення кредитного договору з позивачем, отримання кредитних коштів за кредитним договором, наявність заборгованості за кредитним договором. Вважає, що виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та підписали договір позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Стверджує, що довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити та є належним доказом надходження коштів на картковий рахунок відповідача. Нарахування комісії вважає правомірним як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК. Представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно зі ст.12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання , зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що 30.09.2019р. між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] було укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором договір позики №106808, згідно з яким йому надається позика в сумі 5000 грн в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника), процентна ставка 0,01% в день від поточного залишку позики. У наданому позивачем листі ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» вих.№106808 від 01.09.2025р., який адресований ТзОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», зазначено, що ТОВ ФК ЕЛАЄНС на підставі договору №04/08-17 ПК про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) від 04.08.2017р. надавало ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ послуги з переказу грошових коштів фізичним особам, без відкриття рахунку, та в результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ, на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти. Деталі транзакції (платіжної операції): 1) платник коштів: ТОВ ФК ГЕЛЕКСІ (код ЄДРПОУ 41229318) 2) отримувач коштів: [PERSON] 3) номер транзакції в системі: 1150825290 4) номер операції: 168222113 5) дата проведення платежу: 30.09.2019 6) сума платежу 5000 7) валюта платежу: гривня UAH 8) платіжний засіб (метод): карта 9) банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK 10) номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . Суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що він не укладав та не отримував кредитних коштів, оскільки із копії наявного у матеріалах справи електронного договору, у сукупності з іншими дослідженими судом письмовими доказами, вбачається, що [PERSON] як позичальник за договором ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ», надавши позикодавцю персональні дані, а саме: свої ПІП, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта громадянина України, адресу місця проживання, які були необхідні та достатні для укладення договору і формування одноразового ідентифікатора. Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договір не був би укладений. Крім того, не заслуговують на увагу й твердження відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу про зарахування кредитних коштів у розмірі 5000 грн, оскільки як зазначалось вище, в матеріалах справи наявний лист ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», в якому повідомляється про те, що 30.09.2019 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн, отримувач коштів [PERSON] , номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . При цьому слід зазначити, що в силу вимог процесуального закону на кожну зі сторін покладається обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не був позбавлений можливості надати суду докази на спростування наведених позивачем обставин, зокрема того, що банківська картка [NUMBER] не належить відповідачу, однак цього не зробив, обмежившись наведенням лише письмових аргументів. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказаних обставин. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем фактично отримані кошти та використані, проте в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів. Отже, вимога позивача про стягнення суми позики в розмірі 5000 грн підлягає задоволенню. Щодо розміру процентів за користування позикою та комісії суд дійшов таких висновків. У доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості зазначено, що відповідачу за період з 30.09.2019 до 25.02.2020 нараховані проценти в розмірі 74,5 грн та комісії в розмірі 20305,5 грн. Згідно з п.1.1.5 Договору строк повернення позики (термін платежу): 29 жовтня 2019р. Як видно з Графіку платежів до договору позики, сторони погодили наступне: сума позики 5000 грн, проценти за користування позикою 14,5 грн, комісійна винагорода за користування позикою 2305,5 грн, термін платежу 29.10.2019р. Отже, оскільки проценти за користування позикою мали нараховуватися до 28.10.2019 року, нарахування після цієї дати не відповідає умовам договору. Тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування позикою за період з 30.09.2019 до 28.10.2019 в розмірі 14,5 грн. Крім того, пунктом 1.1.2.2 Договору передбачена комісія («комісійна винагорода»), яка складає 1,59% в день від початкового розміру позики. У п.3.1.3 Договору зазначено, що в разі порушення строку повернення позики, встановленого пп.1.1.5 Договору позикодавець має право нараховувати позичальникові підвищену комісійну винагороду за користування позикою за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до пп.5.3 Договору. Згідно з п.5.3 Договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожний день прострочення. Вирішуючи питання про правомірність нарахування відповідачу комісії за кредитним договором, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній під час дії договору позики) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такі висновки щодо застосування норми права зроблені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023р. у справі №204/224/21. Отже, нарахування відповідачу комісії не відповідає вимогам закону, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію є нікчемними. Аргументи позивача про те, що комісії нараховувалися відповідно до ст.625 ЦК України, суд відхиляє, оскільки цією статтею встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка полягає в сплаті боржником кредитору суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із цим, статтею 625 ЦК України не передбачена сплата боржником комісії, а тому вона не може бути застосована за цією статтею як вид відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 20305,5 грн не підлягає задоволенню. Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №106808 від 30.09.2019 року у розмірі 5014,5 грн, з яких: кредит 5000 грн; проценти 14,5 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Рудзеєм Ю.В. Так, відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На обґрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 09.07.2025р.; копію акта №106808 наданих послуг від 01.09.2025р. Суд враховує клопотання відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що зазначений позивачем розмір цих витрат є явно завищеним, оскільки позов є нескладним та поданий у малозначній справі, не потребує допомоги помічників, значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи. Тому суд вважає обґрунтованими витрати на професійну правничу допомогу в цій справі 2500 грн. Вирішуючи питання про розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, та про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 25380 грн, а підлягає задоволенню в сумі 5014,5 грн, що складає 19,76% (5014,5 х 100 : 25380). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 478,67 грн судового збору (2422,4 х 19,76%) та 494 грн витрат на професійну правничу допомогу (2500 х 19,76%).

Outcome: partial