Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1237440 від 06 липня 2025 року (з.б.а.с.137), звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди.В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 23 травня 2025 року о 04 год. 30 хв. позивач отримала на свій мобільний телефон дзвінок з охоронної фірми і їй повідомили, що у квартирі є рух. Зайшовши у мобільний додаток, позивач побачила по камерам спостереження, що камера вже не фіксує всю площу кімнати. Одразу позивач у тому ж мобільному застосунку перевірила запис цієї камери, де побачила і зрозуміла, що у натяжну стелю зібралась вода, і під вагою та тиском великої кількості води натяжна стеля порвалась і вода потрапила у кімнату, заливши все обладнання, техніку, меблі, стелі. Одразу ж представник позивача зателефонував сусіду з квартири [ADDRESS] - [PERSON] , який орендує вказану квартиру у відповідача. [PERSON] повідомив, що вночі 23.05.2025 року у нього на кухні лопнув фільтр для очищення води, як тільки він це виявив, то одразу почав перекрив воду і її прибирати. Представник позивача одразу зателефонував до міського контакт-центру за номером 15-80 (звернення № 1320859) і повідомив про подію залиття квартири. Доки близько 05 год. 30 хв. приїхала міська аварійна за адресою аварії, сусід [PERSON] вже перекрив воду. Вказане звернення міський контакт-центр 15-80 передало на керуючу компанію ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», аварійна бригада якої приїхала біля 06 год. ранку. Оскільки вода була перекрита, то представники аварійної бригади керуючої компанії порадили позивачу звернутись до менеджерів ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» з метою фіксації наслідків залиття. Представник позивача - адвокат Тивоненко Д.Р. близько 09 год. 30 хв. 23.05.2025 року звернувся до ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Згідно акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] від 23 травня 2025 року причиною залиття є те, що у розташованій вище квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр для очищення води, мешканець перекрив ХВП на квартиру. Таким чином, на думку позивача [PERSON] , винним у залитті квартири є саме відповідач. У період з 09.06.2025 року по 02.07.2025 року ПП «Аверті» було здійснено виїзд до квартири позивачка та відповідача, проведено огляд, зафіксовано пошкодження, та складено відповідний Звіт про оцінку майна Згідно з висновками Звіту про оцінку майна від 02.07.2025 року сума збитків складає 53 931 грн. 00 коп. Позивач [PERSON] також зазначає, що вказані дії відповідача спричинили їй моральну шкоду. Починаючи з 23.05.2025 року вона зазнає душевних страждань, переживань та душевного дискомфорту, які полягали у пошуках людей, які займаються ремонтними роботами прямо посеред ночі задля усунення аварійної ситуації, котра сталася в її квартирі. Це все, беззаперечно, вплинуло і на працездатність позивача та прямо на її дохід, адже остання є фізичною особою - підприємцем і через названі вище фактори, позивач не мала змоги повноцінно працювати, надавати послуги, а тому позивачем було упущено дохід. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн. 00 коп. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири у розмірі 53 931 грн. 00 коп., моральну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири у розмірі 10 000 грн. 00 коп., та судові витрати, які складаються з витрат за складання звіту про оцінку майна у розмірі 5 000 грн. 00 коп., витрат за складання акту - залиття у розмірі 800 грн. 00 коп., витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2025 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (а.с.96). Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 07 жовтня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.200). Позивач [PERSON] і її представник - адвокат Тивоненко Д.Р. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання (а.с.207, 208), про причини своєї неявки суд не повідомили. Проте, 19.01.2026 року представником позивача - адвокатом Тивоненком Д.Р. було подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує (а.с.211). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.204, з.б.а.с.209), що також підтверджується поштовими конвертами, які повернулись на адресу суду з відміткою поштового відділен, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.205, 210). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив на позов суду не направлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило, позивач при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2018 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136876914 від 07 вересня 2018 року (з.б.а.с.15, а.с.16), та даними технічного паспорту від 03 вересня 2018 року (з.б.а.с.16, а.с.17-18). Встановлено також, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою № 17113559092 від 25 червня 2025 року відповідно до Витягу № 5005293947073 (а.с.59). З акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] на предмет залиття від 23 травня 2025 року, складеного комісією у складі працівників ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», вбачається, що квартира [ADDRESS] , зі слів заявника ремонт виконувався у 2018 році. Кімната: стеля (натяжна стеля) внаслідок залиття натяжна стеля обвалилась, а також спостерігаються мокрі сліди від залиття S ~ 4 м2 (фото № 1); стіна (гіпсокартон 1/2 оздоблений гіпсовою цеглою, 1/2 фактурна шпаклівка) внаслідок залиття відпала цегла S ~ 1м2 (17 шт.) (фото № 2), по шпаклівці спостерігається тріщина довжиною ~ 1 м з розкриттям до 5 мм (фото № 3). Причиною залиття вказано те, що за зверненням до контакт-центру 15-80 № 1320859 від 23.05.2025 року за фактом течі зі стелі квартири [ADDRESS] . Міська аварійна служба звітувала, що в вище розташованій квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр для очищення води, мешканець перекрив ХВП на квартиру. Висновком комісії встановлено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулося 23.05.2025 року з вище розташованій квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр для очищення води (з.б.а.с.41, а.с.42). Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Також, згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року (з наступними змінами), власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності своєї вини несе відповідач. У пункті 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. На підставу заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилалась на акт обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] на предмет залиття від 23 травня 2025 року, який затверджено начальником ВУЖФ ТОВ «Місто для людей» Шавлай Т.Г. Із акту обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] на предмет залиття від 08 липня 2020 року встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] є те, що у розташованій вище квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр для очищення води, мешканець перекрив ХВП на квартиру (а.с.57). За правилами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Згідно усталеної судової практики при розгляді позовів про відшкодування шкоди необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд, враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства, встановлені судом фактичні обставини справи, проаналізувавши підстави звернення до суду та норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зазначає, що цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (заподіювача шкоди). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року (справа № 757/31418/15-ц, провадження № 61-17928св18). Також, у постанові від 08 травня 2018 року (справа № 638/9035/16-ц, провадження № 61-7511св18) при розгляді справи за подібними правовідносинами, Верховним Судом звернуто увагу на те, що законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача [PERSON] покладено обов`язок доведення відсутності її вини у завданні шкоди позивачу. Крім того, відповідачем не спростовано відомості, зазначені в акті обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України) Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Сума заподіяної майнової шкоди та витрат на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт підтверджується звітом від 02 липня 2025 року, складеним Приватним підприємством «Аверті» (а.с.25-41); договором про надання послуг з незалежної оцінки від 09 червня 2025 року, укладеним між [PERSON] та Приватним підприємством «Аверті» (з.б.а.с.23-22); актом про виконання робіт-послуг від 02 липня 2025 року (з.б.а.с.24). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини. Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено презумпцію вини завдавача шкоди. Враховуючи, що відповідач не спростувала вказаної презумпції, на користь позивача підлягає відшкодуванню заподіяна внаслідок залиття квартири майнова шкода та витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-будівельних робіт. Так, згідно Звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аверті» за результатами виконаних розрахунків, Оцінювач дійшов висновку, що сума збитку, нанесеного [PERSON] в результаті пошкодження водою належного їй майна квартири [ADDRESS] , складає 53 931 грн. 00 коп. (а.с.25-41). Вищевказаний висновок відповідачем по справі жодними доказами не спростовано, клопотання про проведення відповідних судових експертиз відповідачем не заявлялось та не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди. Статтею 106 ЦПК України законодавством визначено вимоги до висновку експерта, за експертизою, проведеною на замовлення учасників справи. Натомість, Звіт про оцінку майнового збитку не є висновком експерта в розумінні норм процесуального законодавства. Порядок проведення оцінки та складання звіту регулюється Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до пункту 7 зазначеної постанови, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням майна позивача. Так, затоплення квартири призвело до змін у житті позивача, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя. З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди суд вважає, що сума у розмірі 3 000 грн. 00 коп. буде достатньою грошової компенсацію завданої позивачу моральної шкоди. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню позовних вимог [PERSON] та суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири, у розмірі 53 931 грн. 00 коп. та моральну шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору, та з урахуванням ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial