Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що з 2017 року вона зустрічалася з [PERSON] , [INFO] . Вони познайомилися під час навчання у Міжнародному науково-технічному університеті ім. академіка Ю.Бугая (МНТУ) та проживали в одному гуртожитку. У 2019 році вона (позивач) завагітніла, а [INFO] народила дочку [PERSON] , батьком якої є відповідач. Оскільки вони (сторони) не перебували в зареєстрованому шлюбі і відповідач не подав відповідну заяву до відділу РАЦС про запис його як батька дитини, то інформація в графі «батько» у свідоцтві про народження дитини була записана відповідно до ст. 135 СК України, а саме [PERSON] . Коли відповідач довідався, що вона (позивач) вагітна, то повідомив, що хоче поїхати до Республіки Польща, щоб заробити грошей для належного матеріального забезпечення родини. З Польщі відповідач повернувся через 2 місяці після народження дочки та за 1 день до її хрещення. На час народження дитини та після вона (позивач) та відповідач підтримували подружні стосунки, ті що притаманні звичайній, здоровій родині. Відповідач визнавав себе батьком дочки. Коли відповідач повернувся з Польщі, він влаштувався на роботу у м. Києві та вони почали проживати за її (позивача) місцем реєстрації в [ADDRESS] . У листопаді 2020 року вони (сторони) святкували 1 рік з дня народження дочки. Після того, як гості розійшлись, вони (сторони) лягли спати. Зранку її (позивача) розбудила мати і запитала де [PERSON] . Як виявилось, під ранок відповідач втік і більше не повертався. Я намагалась поговорити з відповідачем стосовно того, що у нашої доньки має бути реальний батько, в тому числі і у свідоцтві про народження, однак жодних дій для реєстрації себе батьком нашої дитини відповідач не вчинив. Відповідач визнавав і визнає себе батьком дочки, про що свідчать численні повідомлення у месенджерах, у яких відповідач зазначав, що любить дочку. Відповідач інколи надсилав кошти на утримання дочки, але такі платежі були періодичними. Вона (позивач) з дочкою фактично проживають у [ADDRESS] , дочка відвідує дитячий садок Броварський ЗДО «Калинка». Відповідач не бажає офіційно зареєструвати себе батьком дочки, а тому вона (позивач) змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дочки. [PERSON] просила суд: - визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дочкою повноліття; - стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судове засідання позивач та її представник - адвокат Скопич М.С. не з`явилися, представник подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі та участі позивача. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, подав письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач не надала достатньо доказів для встановлення факту батьківства, просив розглянути справу за наявними матеріалами та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до чинного законодавства України. Представник органу опіки та піклування Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними матеріалами. Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності учасників справи за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку позивача та її представника щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої у свідоцтві про народження вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с. 8). З матеріалів справи (а.с. 9) вбачається, що відомості про батька [PERSON] вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Частинами 1 та 2 ст. 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved