Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Адвокат Кочин Сергій Сергійович звернувся в інтересах [PERSON] до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Маньківської селищної ради Черкаської області, про визначення місця проживання дитини разом з батьком, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на час подачі позову розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також відповідачка змінила анкетні дані доньки, яка народилась від іншого чоловіка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27.10.2022 року у справі № 701/540/22, провадження № 2/701/255/22 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) на утримання трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2022 року і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з [INFO] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з 28.02.2029 року в розмірі 1/4 частини на утримання всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. 16.11.2022 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , від якого має доньку [PERSON] , [INFO] , і так як дружина не працює, бо доглядає малолітню дитину, то вони також перебувають на утриманні позивача. 17.03.2025 року до позивача зателефонувала мати відповідачки та повідомила, що її дочка [PERSON] з нею не проживає, місце її проживання їй невідоме, а їх спільні діти з грудня 2023 року проживають з нею, тому вона не заперечує, щоб сини проживали з батьком, бо сама не в змозі їх утримувати. Починаючи із 17.03.2025 року сини [PERSON] і [PERSON] проживають у сім`ї позивача, а дочка [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] , хоча аліменти на її утриманні отримувала відповідачка. Отже, сини проживають разом з батьком, яким створено належні умови проживання, виховання, навчання та розвитку. [PERSON] вважає, що місце проживання дітей має бути визначено разом з ним, оскільки він є працездатним, має постійний заробіток, у фінансовому плані є стабільно забезпеченою особою, саме він займається вихованням та розвитком синів, бере активну участь у житті дітей. Таким чином, позивач, посилаючись на Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», положення статтей 150, 155, 160, 161 СК України, просить визначити місце проживання синів разом з ним (їх батьком), припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дітей та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншу 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.04.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві. Відповідач повторно не прибула, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судових засідань ставилась судом належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не прибула , надала суду заяву про розгляд справи без її участі, до суду прибути не може по причині територіальної віддаленості, при вирішенні спору просила врахувати інтереси дітей. Також направила до суду Висновок органу опіки та піклування від 23.12.2025 року № 249-25. За таких обставин суд, враховуючи, думку сторони позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи. У судовому засіданні у присутності бабусі [PERSON] , надав свої пояснення [PERSON] , який повідомив суд, що з 18 березня 2025 року вони з братом живуть у сім`ї татка. Переїхали до нього, бо жили у бабусі у с. Гладківщина, а мама з ними не проживала з вересня 2024 року. Аліменти мама на них не витрачала і бабусі не давала, все тратила на себе. Коли жили з нею, то він змінив п`ять шкіл, бо мама весь час змінювала місця проживання. У 2023 році коли жив у бабусі, то лиш тоді провчився весь навчальний рік у одній школі. Мама часто вживала алкоголь. Харчувалася один раз на день, м`ясо, фрукти та овочі були рідко, одяг був лише необхідний. Наразі вони мають все необхідне для нормального проживання та навчання. Коли переїхали до татка, мама жодного разу до них не телефонувала та не цікавилась їх життям. А тому вони бажають проживати разом з татком. Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтвом про народження, видане повторно Серія [NUMBER] від 21.12.2022 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно Серія [NUMBER] від 21.12.2022 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, видане повторно Серія [NUMBER] від 21.12.2022 року. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 11.10.2022 року у цивільній справі № 695/539/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27.10.2022 року у справі № 701/540/22, провадження № 2/701/255/22 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) на утримання трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2022 року і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з [INFO] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з [INFO] в розмірі 1/4 частини на утримання всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Відповідно до заяви свідка [PERSON] від 10.04.2025 року, наданої представнику позивача адвокату Кочину С.С., свідок повідомила, що [PERSON] є її дочкою, і прізвище змінила у зв`язку з укладенням нового шлюбу, який влітку 2024 року був розірваний. Де наразі дочка проживає свідку невідомо. Її внуки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають із нею з грудня 2023 року, але близько 15-20 травня 2024 року її дочка [PERSON] забрала [PERSON] та [PERSON] без їх згоди у м. Золотоношу на три місяці. Внуки плакали та просили не забирати, а [PERSON] втекла від неї, сховалась та залишилась у неї проживати. 2 чи 3 вересня 2024 року працівники поліції та соціальної служби привезли свідку онуків та повідомили, що мати залишила їх у небезпеці. З того часу і до 18.03.2025 року, коли синів забрав батько, діти проживали у неї та перебували на її утриманні, дочка дала лише 8000.00 грн. на їх утримання. Також свідок повідомила, що її дочка зловживає алкоголем, у неї бувають сильні психічні розлади, часті агресії, підозрює, що вона може вживати якій наркотичні речовини. Згідно з довідкою КЗ «Гладківщинська гімназія Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області» від 17.03.2025 року за вих. № 15 [PERSON] , 1966 року народження, самостійно, без участі своєї доньки виховує своїх онуків, які навчаються у гімназії: [PERSON] , учня 7 класу, та [PERSON] , учня 3 класу. Бабуся займається навчанням, вихованням, харчуванням, одягає дітей. Мама в навчальному закладі була двічі: раз на новорічному святі, зчинивши скандал, другий повідомити, що приїхала до них жити, але жодного разу не спитала про дітей. Адміністрація навчального закладу зазначає, що мама [PERSON] не бере безпосередньої участі у вихованні та забезпеченні своїх дітей. Аліменти, які надходять від батька на утримання дітей, вона забирає собі. Відповідно до розписки [PERSON] від 17.03.2025 року, з підписом директора гімназії [PERSON] , вона, як бабуся [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надає свою згоду в присутності директора гімназії та не заперечує щодо передачі своїх внуків батьку [PERSON] , [INFO] , для подальшого виховання та утримання, оскільки місце проживання її доньки [PERSON] їй не відоме; діти проживають з нею та перебувають на її утриманні з грудня 2023 року, а через свій малозабезпечений стан вона не може їх утримувати, тому просить допомоги у їх батька. Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 08.04.2025 року за адресою: [ADDRESS] , проведено обстеження умов проживання [PERSON] . За даною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , батько, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] , син, [PERSON] бабуся, [PERSON] дідусь. Діти мають окрему кімнату, забезпечені спальними місцями, робочими столами для навчання, одягом та взуттям забезпечені відповідно до сезону. Також діти мають мобільні телефони та планшети. Умови проживання задовільні. В будинку чисто, тепло, є побутова техніка. Санітарно-гігієнічні умови в нормі. Стосунки в сім`ї доброзичливі, турботливі. Як вбачається з характеристики учня 7-го класу [PERSON] , наданої Дзензелівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за № 53-1/36 від 10.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , навчався у даному навчальному закладі з з 1 класу у 2017-2018 навчальному році до 5 класу 2021-2022 н.р. У 2022 році був відрахований у зв`язку з розлученням батьків та зміною місця проживання матері. З 18 березня 2025 року на підставі звернення батька зарахований до 7 класу. Зарекомендував себе як дисциплінований, скромний та доброзичливий учень. На уроках уважний, конфліктів з однокласниками та вчителями не має. На даний час [PERSON] виховується в сім`ї батька [PERSON] . У сім`ї добрий матеріальний достаток. [PERSON] гарно та охайно одягнений, забезпечений шкільним приладдям. Батько цікавиться досягненнями сина, відвідує заклад, завжди відповідає на телефонні дзвінки класного керівника, реагує на відповідну інформацію, турбується про психологічний стан дитини. З 18 березня 2025 року звернень від матері учня не було, навчанням дитини не цікавилась. Як вбачається з характеристики учня 3-го класу [PERSON] , наданої Дзензелівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за № 54-1/36 від 10.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у третьому класі даного учбового закладу з 18 березня 2025 року на підставі звернення батька. За період перебування виявляє труднощі в адаптації до шкільного середовища та колективу. Часто спостерігається підвищена тривожність, напруженість, емоційна нестабільність. Потребує індивідуального підходу, уваги з боку вчителів, шкільного психолога та батька для подолання труднощів адаптації. [PERSON] виховується в сім`ї батька [PERSON] . У сім`ї добрий матеріальний достаток. [PERSON] гарно та охайно одягнений, забезпечений шкільним приладдям. Батько цікавиться досягненнями сина, відвідує заклад, завжди відповідає на телефонні дзвінки класного керівника, реагує на відповідну інформацію, турбується про психологічний стан дитини. З 18 березня 2025 року звернень від матері учня не було, навчанням дитини не цікавилась. Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 23.12.2025 року № 249-25 «Про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком» визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , та затверджено Висновок служби у справах дітей Маньківської селищної ради про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком (що є додатком до рішення). Згідно з Висновком служби у справах дітей Маньківської селищної ради про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради від 23.12.2025 року № 249-25, враховуючи думку дітей та з метою захисту їх інтересів, визнано доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживає з батьком. На час вирішення спору дитина більше двох років проживає з батьком, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання синів з батьком з огляду на інтереси дітей, які переважають над інтересами і бажаннями їх батьків. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання неповнолітніх дітей з батьком відповідатиме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному їх розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27.10.2022 року у справі № 701/540/22, провадження № 2/701/255/22 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] ) на утримання трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2022 року і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з [INFO] на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття, а з [INFO] в розмірі 1/4 частини на утримання всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Отже станом на дату ухвалення судового рішення стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , припинено, так як вона досягла повноліття, то позовна вимога щодо припинення стягнення аліментів на утримання [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно із ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені правові норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до частин 1-2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки вказане дає підстави вважати, що позивач займається вихованням та утриманням дитини. Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: partial