Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ,зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований таким. Сторони мають спільну дитину, яка проживає із позивачем. Відповідач не надає коштів на утримання дитини, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2025 року відкрито провадження у даній справі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила справу розглянути без її участі. Крім того подала заяву, де вказала, що той факт, що відповідач має ще одну дитину та відбуває покарання, не впливає на його обов`язок щодо утримання сина. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, подав письмові пояснення де вказав, що відбуває покарання та має доньку. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне. Позивач та Відповідач є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження номер актового запису 2261011/00/AU/2019/720077від 08.08.2019 року виданого Управлінням реєстрації актів цивільного стану м. Гданськ. Згідно з пунктом 7 свідоцтва про народження дитини, 2 листопада 2022 року [PERSON] у присутності керівника Управління реєстрації актів цивільного стану у місті Гданськ офіційно визнав своє батьківство щодо дитини. Факт проживання матері з дитиною підтверджується договором оренди житлового приміщення, укладеним 01 січня 2025 року в місті Гданськ, за яким Орендарем є Олександра Федосеєва, особу якої посвідчує посвідка на проживання [NUMBER] , [NUMBER] , дата народження - [INFO] , місце народження- м. Херсон, Україна, громадянство українське. Разом з Орендарем у зазначеному житловому приміщенні проживає її син - [PERSON] , паспорт [NUMBER] , PESEL [NUMBER] . Переклад договору оренди додається. Відповідно до довідки від 05.12.2025 року № 5/6540 ДУ «Городоцький виправний центр (№131), [PERSON] , відбуває покарання в установах виконання покарань з 18.12.2024 року, в тому числі в ДУ «Городоцький виправний центр (№131) з 29.01.2025 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч.2 ст.182 СК України. Також у ст. 182 ч. 2 СК України зазначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлено, що згоди щодо утримання дитини між батьками не досягнуто, оскільки доказів іншого не має. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З врахуванням вищенаведеного та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню. Суд зазначає, що факт відбування покарання відповідачем не звільняє його від обов`язку щодо утримання сина. Наявність доньки у відповідача, при відсутності в матеріалах справи доказів її утримання з боку відповідача, також не впливає на визначення розміру аліментів в меншому розмірі, чим вказано в змісті позовних вимог. Суд також враховую, що відповідач є особою працездатного віку. Відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи дату подання позову, який сформовано в Електронному суді, аліменти підлягають стягненню 05.11.2025 року. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1211,40 грн. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Outcome: approved