Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ "Коллект центр" звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №3214228 від 02.08.2021, у розмірі 51 691,20 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.08.2021 між ТОВ "Мілоан" і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №3214228, у якому визначено всі істотні умови, а саме: розмір кредиту, строк кредитування, відсоткова ставка. Даний договір було укладено в електронній формі і такий було підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом. Відповідно до договорів факторингу, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача ТОВ "Коллект Центр". Оскільки відповідач [PERSON] належим чином не виконав свої зобов`язання за даним кредитним договором, у нього перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 51 691,20 грн. У судове засідання представниця позивача ТОВ "Коллект Центр" не з`явилась. Безпосередньо у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час судового засідання в таке не з`явився. 15.01.2026 подав заяву (а.с. 102), в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Зазначив, що позовні вимоги в частині розміру заборгованості визнає, однак просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає такий необґрунтовано високим та неспівмірним. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 29 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] 15.01.2026 подав заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, із врахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 02.08.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №3214228 (а.с. 9-13), який підписаний відповідачем електронним підписом. Даний договір було укладено на таких умовах: розмір кредиту - 8 000 грн (п. 1.2.); строк кредитування - 30 днів (з 02.08.2021 до 01.09.2021), з можливістю пролонгації (п. 1.4., 2.3.1.1.); процентна ставка - 5% (п. 1.5.2.); кредитні кошти надаються відповідачу шляхом їх перерахунку на його картковий рахунок (п. 2.1.). Згідно із квитанцією (а.с. 23), відповідачу [PERSON] , на картку [NUMBER] , на виконання умов кредитного договору №3214228, було переказано 8 000 грн. Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором №3214228 (а.с. 24-25, 26), розмір такої становить 51 691,20 грн., з яких: 6 984 грн - заборгованість за тілом кредиту, 44 707,20 грн - заборгованість за відсотками. Згідно із договорами факторингу №28-12/2021-72м від 28.12.2021 (а.с. 28-32) та №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 40-45), право вимоги за кредитним договором №3214228 (а.с. 39, 58), перейшло від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача ТОВ "Колллект Центр". Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено з матеріалів справи, 02.08.2021 між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №3214228. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір в електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "Мілоан" свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами. Факт переходу права вимоги за даним кредитним договором до позивача ТОВ "Коллект Центр" підтверджується описаними вище договорами факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необхідність задоволення даного позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №0566610013 від 20.10.2025 (а.с. 8). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, тому, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 16 000 гривень надав: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 (а.с. 66-68), прайс-лист юридичних послуг (а.с. 70), заявку на надання юридичної допомоги № 852 від 01.09.2025 (а.с. 71), витяг з акта № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 (а.с. 72), з яких суд встановив, що позивач уклав договір про надання професійної правничої (правової) допомоги з АО "Лігал Ассістанс", в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість. Зобов`язання адвокатське об`єднання виконано належним чином та своєчасно, за що останнє від позивача отримало кошти за виконану роботу в сумі 16 000 гривень (4 000 грн за надання усної консультації з вивчення документів + 12 000 грн за складення позовної заяви). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Водночас, з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, виходячи з об`єму виконаних робіт, враховуючи заявлене клопотання відповідача про зменшеня таких витрат, суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Коллект Центр" підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial