Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, [INFO] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Позов мотивований тим, що з відповідачкою по справі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31.10.2017 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зазначений період часу, сторони разом з дитиною проживали на території Донецької області у м. Волноваха. Після початку військової агресії збройних сил російської федерації в України, весною 2022 року, позивач з дитиною виїхав на територію Дніпропетровської області, і проживає з сином у м. Вільногірськ, Кам`янського району, Дніпропетровської області. У свою чергу відповідачка відмовилася виїжджати разом з ними з території Донецької області та залишилася проживати на території не підконтрольній на цей час Україні. Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2023 року у справі № 174/352/22 було визначено місце проживання сина - [PERSON] разом з позивачем. З весни 2022 року, відповідач вихованням та утриманням сина не займається, тому саме позивач виховує та утримує сина, з яким вони разом проживають у м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Вважає, що відповідачка не бажає відвідувати територію України, що свідчить про її не бажання приймати участь у вихованні та утриманні сина. Ним створені всі умови для проживання сина, здійснюється опіка, догляд та піклування про стан його здоров`я, духовний та фізичний розвиток, матеріальне забезпечення. Позивач офіційно працює, отримує стабільний дохід. У то й же час є військовослужбовцем, та відповідно до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» може бути мобілізований, а тому дуже хвилюється за долю дитини, який може залишитися без батьківської опіки. Тому з метою отримання відстрочки від мобілізації, виникла необхідність саме у судовому порядку встановити факту самостійного виховання та утримання дитини, та на отримання соціальних пільг, субсидій, допомоги від держави. Тому вимушений звернутися до суду для встановлення факту самостійного виховання та утримання сина. Ухвалою судді від 07.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Григор`єв Д.В. підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та його письмові пояснення. Позивач додатково зазначив, що колишня дружина, відповідачка, має наразі нову родину, малу дитину, та не має і не мала наміру виїзжати з Донецької області, не заперечувала, щодо виїзду дитини разом з батьком, жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні сина. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Украни. Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило. Представник третьої особи, виконавчий комітет Вільногірської міської ради в судове засідання не з`явився, раніше представником надано заяву відповідно до якої просить розглянути справи без участі його представника та позовні вимоги задовольнити, долучено акт обстеження умов проживання родини(а.с.31-32,53). З`ясувавши позицію позивача та його представника, допитавши свідків дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31.10. 2017 у цивільній справі №221/4140/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 8). У 2022 році, позивач виїхав до м. Вільногірськ, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідками №1244-5001130517 №1244-5001130477 від 04.04.2022 разом з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] 3 (а.с. 12-13). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.10.2025, який було надано суду виконавчим комітетом Вільногірської міської ради, [PERSON] фактично проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , який ним опікується, та забезпечив належні умови проживання та виховання, мати не бере участі у вихованні дитини. (а.с.31-32). На підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2023 року у справі № 174/352/22 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком, за місцем його проживання. Припинено стягнення аліментів з відповідачки, які стягуються на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21.12.2016, виконавчий лист відкликано (а.с.9). Зазначеним рішенням суду також встановлено, що з часу переміщення позивача до м. Вільнгірську, [PERSON] постійно проживає з батьком, який повністю займається його вихованням, навчанням, опікується його здоров`ям та розвитком, в повному обсязі здійснює догляд та несе витрати на дитину (а.с10). Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , які повідомили суду, що з часу проживання дитини з батьком,коли вони переїхали до м.Вільногірську у 22 році, саме батько, [PERSON] займається вихованням та утриманням сина [PERSON] , він працю, та забезпечує сина усім необхідним. Мати залишилася на тимчасово окупованій території, має іншу родину, не бажає приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач працює, та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою Форми ОК-5 (а.с14-19). При цьому слід врахувати, що оскільки відповідач проживає на території непідконтрольній Україні, і це місце проживання відповідач вибрала свідоме, приймаючі до уваги відсутність можливості будь-якої офіційної взаємодії між державними органами України та Рф щодо можливості підтримувати офіційний зв`язок між громадянами які проживають на території тимчасово непідконтрольній Україні, з громадянами які проживають на іншій території України (зв`язки у сфері грошових переказів, зв`язки у сфері надання правової допомоги, відсутність можливості офіційно виїжджати з окупованої території до не окупованої території України та повертатися на окуповану територію), тому слід визнати обставини того, що відповідач не має об`єктивної можливості приймати участь у вихованні та утриманні її дитини, місцем проживання якої за рішенням суду визнано місце проживання позивача. Крім іншого, доказом того, що відповідач не приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини, є письмові докази надані до суду третьою особою Виконавчим комітетом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, які були досліджені судом, а саме акт обстеження умов проживання родини від 29.10.2025 , складному членами комісії, у складі начальника відділу з питань опіки та піклування, та спеціалістами відділу правового забезпечення, та перевіркою було встановлено, що позивач самостійно утримує та виховує дитину без участі відповідачки. До того ж, відповідач не надала жодного доказу до суду, що вона у цей час приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі якого (доказу) можливо було зробити висновок, що позивач не самостійно виховує дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином з весни 2022 року, відповідач вихованням та утриманням спільної з позивачем дитини не займається і позивач самостійно виховує та утримує сина , з яким вони разом проживають у м. Вільногірську, Кам`янського району, Дніпропетровської області. В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через існування (настання) обставин, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Наприклад, особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо]. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24. Отже, Верховний Суд по справі №127/3622/24 констатував, що за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки факт самостійного виховання та утримання ним дитини [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та є доведеним. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України слід віднести на відповідачку по справі.

Outcome: approved