Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах [PERSON] про стягнення заборгованості в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача у рівних частках заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04.2011 у розмірі 30 652,16 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту та судові витрати у розмірі 2 422,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.04.2011 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого Позичальнику було відкрито відновлювану кредитну лінію та надано кредитну картку типу «Універсальна». На виконання умов договору позичальнику було встановлено кредитний ліміт, надано платіжні інструменти та відкрито відповідний рахунок, що підтверджується виписками по рахунку та довідками про видані картки. У подальшому, 22.08.2023, Позичальник повторно підтвердив приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, погодившись з істотними умовами кредитування, зокрема щодо розміру кредитного ліміту, процентної ставки, порядку та строків погашення заборгованості. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується матеріалами справи. Позичальник користувався кредитними коштами, однак з певного часу припинив виконувати зобов`язання щодо своєчасного та повного погашення заборгованості, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Внаслідок порушення позичальником умов договору та вимог статей 526, 527, 530, 610 Цивільного кодексу України станом на момент звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 30 652,16 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту. [INFO] позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки спадкодавця, які не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі зобов`язання за кредитним договором. Позивачем у встановленому законом порядку та у строки, передбачені статтею 1281 ЦК України, було вжито заходів щодо пред`явлення вимог кредитора спадкодавця шляхом направлення відповідних претензій нотаріусам, у яких могла бути відкрита спадкова справа. Лише після отримання 27.08.2025 свідоцтв про право на спадщину позивачу стало відомо про осіб, які прийняли спадщину після смерті позичальника. Відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника та прийняли спадщину, до складу якої входить нерухоме майно та грошові вклади, зокрема в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора у межах вартості майна, одержаного у спадщину, пропорційно своїм спадковим часткам. Незважаючи на вжиті позивачем заходи досудового врегулювання спору та направлення претензій безпосередньо відповідачам, заборгованість за кредитним договором добровільно погашена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.11.2025 було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача у судове засідання з невідомих суду причин не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подали, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити за результатами її розгляду заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.04.2011 [PERSON] (далі - позичальник) власноруч підписала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, чим уклала з Банком договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору позичальнику було надано кредитну картку № [NUMBER] , строк дії - 08/16, тип - «Універсальна», що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про видані картки. Для подальшого користування кредитним лімітом позичальнику також було видано кредитну картку № [NUMBER] , строк дії - 04/27, тип - «Універсальна». 22.08.2023 позичальник підписала Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши істотні умови Договору, зокрема: - тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. (п. 1.2 Договору); - строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2 Договору); - процентна ставка - 42 % річних (п. 1.3 Договору); - порядок та строки погашення заборгованості - шляхом сплати мінімального обов`язкового платежу до останнього календарного дня місяця, наступного за місяцем здійснення витрат (п. 1.4 Договору); - розмір мінімального обов`язкового платежу - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості, з 181-го дня - 100 % від заборгованості (п. 1.4 Договору); - проценти за користування простроченою заборгованістю відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 60 % річних (п. 1.5, п. 2.1.1.2.12 Договору). Заяву про приєднання підписано позичальником із застосуванням цифрового власноручного підпису, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151. Згідно з випискою по рахунку позичальник користувалася кредитним лімітом та здійснювала операції за рахунком, у зв`язку з чим відповідно до Постанови НБУ № 64 від 29.07.2022 є власником рахунку та держателем платіжного інструменту. Отже, підписавши вищевказану Анкету-заяву між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг, з умовами якого [PERSON] погодилася. Відтак, після підписання вказаного Договору відповідач власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання, обумовленого Договором щодо користування кредитними коштами, їх повернення та сплати відсотків за користування ними. Натомість, свої зобов`язання з погашення кредиту позичальник [PERSON] виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 14.04.2011 року у розмірі 30 652,16 грн. (заборгованість за тілом кредита). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На виконання вимог ст. 1281 Цивільного кодексу України 09.10.2024 позивач направив претензію кредитора приватному нотаріусу Гошовській С.В. 28.02.2025 позивач повторно направив претензію кредитора приватному нотаріусу Попович О. В. 10.03.2025 позивач отримав відповідь від приватного нотаріуса Попович О. В. З отриманих 27.08.2025 свідоцтв про право на спадщину за законом позивач уперше дізнався про те, що спадкоємцями померлого позичальника є відповідачі. 10.09.2025 позивач направив відповідачам претензію щодо сплати заборгованості за Договором, однак вимоги позивача залишилися без задоволення. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим, не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Так, у спадщину переходять: обов`язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця); обов`язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов`язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов`язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання, догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов`язки за договором оренди житла з викупом. Згідно зі ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Як передбачено ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. Таким чином, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між Банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи та копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 01 квітня 2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Попович О.В., після смерті [PERSON] , 1985 року народження, яка померла [INFO] , спадкоємцями за законом відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] , кожному з яких належить по 1/4 (одній четвертій) частці у спадковому майні. Згідно з указаними свідоцтвами спадкоємці прийняли спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується виданими нотаріусом свідоцтвами про право на спадщину за законом. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2498138026060, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності. Також до складу спадкового майна входять банківські вклади з усіма нарахованими відсотками, що знаходяться в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: - рахунок № [NUMBER] , договір № SAMDN27000734067155 від 25.03.2013 року, залишок коштів 15 грн. 82 коп.; - рахунок № [NUMBER] , договір № SAMDN52000071532748 від 18.07.2023 року, залишок коштів - 45 155 грн. 90 коп.; - рахунок № [NUMBER] , договір № SAMDNWFC00013973340 від 09.02.2024 року, залишок коштів 14 487 грн.92 коп., що належали [PERSON] та підтверджуються довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-250214/34378-БТ від 14.02.2025 року. Частки спадкоємців у спадковому майні є рівними та становлять по 1/4 (одній четвертій) частці кожному, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року № 640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку. Обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дізнавшись про смерть [PERSON] , яка була боржником за Кредитним договором № б/н від 14.04.2011 року, 09.10.2024 року направив претензію кредитора до приватного нотаріуса Гошовської С.В. 28.02.2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повторно направив претензію кредитора до приватного нотаріуса Попович О. В., яку позивач отримав 10.03.2025 року, було зазначено, що претензію АТ КБ «ПРИВАТБАНК» долучена до спадкової справи [PERSON] . 10.09.2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до спадкоємців після померлої [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з листами-претензіями про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за вищевказаним Кредитним договором. . Верховний Суд роз`яснив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Таким чином, суд вважає позовні вимоги, адресовані відповідачам як спадкоємцям померлої [PERSON] правомірними та обґрунтованими. Так, свої зобов`язання з погашення кредиту позичальник [PERSON] виконувала неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 14.04.2011 року у розмірі 30 652,16 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Так, доказів погашення заборгованості за Кредитним договором №б/н від 14.04.2011 року, а також власних розрахунків заборгованості відповідачами надано не було. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідачів підлягають також стягненню витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved