Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська компанія з повернення боргів" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальній сумі 37952,5 грн та судових витрат по справі. В обґрунтування позову посилалися на наступне. 01.09.2021 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00341-09/2021. Вказує, що зазначений кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Зазначає, що 13.01.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17402,50 грн, з яких: - 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10402,50 грн сума заборгованості за відсотками. 21.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа "Європейська кредитна група» та відповідачем було укладено кредитний договір №3431712557/743475. Згідно з умовами договору відповідачу було надано грошові кошти. Договір позики підписано електронним підписом позичальниці, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону. У подальшому 12.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна Установа "Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна Установа "Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджував, що відповідно до Реєстру боржників до вищевказаного Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 20550,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14550,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач набув право вимоги по цим кредитним договорам на підставі укладених договорів факторингу, по яким ТОВ «Кредитна Установа "Європейська кредитна група» та ТОВ «Інвеструм» відступило їм право вимоги по зазначеним кредитним договорам на підставі договору факторингу та переданого їм реєстру боржників. Позивач також зазначає, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо первісні кредитори станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Ухвалою суду від 26.02.2025 суддею Дубовік О.М. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу (а.с. 61). У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, а також у матеріалах справи наявне клопотання представника, де він також просить проводити розгляд справи за їх відсутності на підставі поданих документів (а.с. 90). Позивачем отримано копію ухвали суду від 26.02.2025, про що свідчить доставка електронного документу до його електронного кабінету (а.с. 62), в якій позивачу судом роз`яснено вимоги ст. ст. 12, 83, 175, 177 ЦПК України, проте позивачем не надано жодних документів. Відповідачу було скеровано копію ухвали про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем його проживання (а.с. 51). Поштове повідомлення повернулось на адресу суду неврученим із відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 65-66). 18.08.2025 від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, із підстав, що позивачем не надано до матеріалів справи первісних документів щодо отримання відповідачем вказаних у договорах коштів, а також не надано підтвердження щодо переходу права вимоги. Представник вказує, що відповідач є військовослужбовцем, тому нарахування відсотків не повинно було здійснюватись (а.с. 75-82). Від представника позивача Туракевич О.О. надійшла відповідь на відзив, у якому вона вказує, що позивач не має змоги надати виписки з особового рахунку та зазначає, що відповідач може самостійно отримати таку виписку. Також надає розрахунок заборгованості наданий ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», одночасно просить поновити строк на подання доказів. Також зазначає, що відповідач не повідомляв первісних кредиторів, що він проходить військову службу, тому не має підстав для скасування нарахованих відсотків (а.с. 84-101). Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Щодо договору № 00341-09/2021 від 01.09.2021 01.09.2021 між ТОВ «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00341-09/2021 (а.с. 8-9). У подальшому між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 від 30.09.2021, від 07.10.2021, від 21.10.2021, від 28.10.2021 та від 11.11.2021, за заявкою [PERSON] (а.с. 12-17). Відповідно до п.1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.1.2. договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30.09.2021., який було продовжено відповідно до додаткових угод строком до 24.11.2021. Згідно п.1.3 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 456,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% на добу. Згідно додатку «Графік платежів», який є невід`ємною частиною до договору фінансового кредиту № 00341-09/2021 від 01.09.2021 сторони погодили графік платежів, згідно якого дата видачі кредиту 01.09.2021, кількість днів у розрахунковому періоді 30 (а.с. 10). Крім того, до позовної заяви долучена інформація та контактні дані кредитодавця ТОВ «ФК «Інвеструм», згідно яких сума-ліміт кредиту становить 7000,00 грн, строк кредитування - 30 днів. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 1,25% в день з першого дня прострочення зобов`язання (а.с. 11). Вказані документи підписані електронним підписом відповідача 0812, W719, 0812, W237, 0709. 13.01.2023 між ТОВ «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Стверджує, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17402,50 грн, з яких: - 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10402,50 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 17-19). Відповідно до розрахунку заборгованості ТзОВ «ФК «ЄАПБ» розмір заборгованості за кредитним договором №00341-09/2021 від 01.09.2021 становить 17402,50 грн, з яких: - 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 10402,50 грн сума заборгованості за відсотками. Щодо договору про надання фінансового кредиту № 3431712557/743475 від 21.10.2021 21.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» було укладено кредитний договір № 3431712557/743475, умови якого розміщені на сайті товариства, і який підписано відповідачем електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і надіслання його на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 27-29). Згідно з умовами цього договору відповідач, після заповнення ним заявки на сайті або в мобільному додатку, отримав кредит на власні потреби у безготівковій формі шляхом переказу на платіжну картку, реквізити якої вказані клієнтом в особистому кабінеті з метою отримання кредиту, коштів кредиту у розмірі 6000,00 грн під процентну ставку 2,50% в день або 912,5% річних за користування кредитом, строком на 30 днів з 21.10.2021 по 19.11.2021, тобто із зобов`язанням повернення кредиту в повному обсязі до 19.11.2021, де загальна вартість кредиту орієнтовно складає 10500,00 грн, загальні витрати за кредитом (проценти за користування кредитом) 4500,00 грн (а.с. 28). Між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивачем у справі, укладено Договір факторингу № 12082022 від 12.08.2022, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» (клієнт) відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактору) за плату, а фактор прийняв належні клієнту права грошової вимоги (права вимоги) за зобов`язаннями строк виконання яких настав або виникне в майбутньому до боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню та інші платежі, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 30-31). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 та Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 12082022 від 12.08.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» з 12.08.2022 набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с. 33). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно частини 1 статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика", ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положенням статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи із наведених вище положень ЦК України за своїм змістом кредитний договір є реальним і є укладеним з моменту отримання грошових коштів позичальником. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині 1 статті 80 ЦПК України вказано, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що передбачено в ст. 517 ЦК України, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. За умовами укладених кредитних договорів кредитні кошти повинні були бути перераховані на банківську картку позичальника. Разом з тим, на підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив факт здійснення переказу грошових коштів [PERSON] в розмірах, що передбачені кредитними договорами, що відповідач ці кошти отримав та користувався ними. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Наданий представником позивача разом із відповіддю на відзив від 22.08.2025 розрахунок суд не приймає до уваги, оскільки із розрахунку не вбачається, за яким саме договором та ким надано його, відсутні дані відповідальних осіб, які його складали, також розрахунок не є першочерговим документом на підтвердження користування кредитними коштами. Також суд відхиляє доводи сторони позивача щодо надання відповідачем виписки із особового рахунку, оскільки у відповідності до норм ЦПК України, тягар доказування покладається на сторону. Суд звертає увагу, що представник позивача при подачі позову, одразу в позовній заяві просив проводити судові засідання у відсутності представника, при ухваленні рішення просив його ухвалити на підставі наявних у справі доказів, тобто на власний розсуд використав надані йому процесуальні повноваження, в тому числі щодо доведення заявлених позовних вимог. Щодо доводів представника відповідача, суд вважає їх належними, оскільки позивач був зобов`язаний надати суду первинні документи щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, а в разі неможливості заявити клопотання про їх витребування. Також позивачу було роз`яснено право, що у разі неможливості самостійно надавати докази, він вправі подати клопотання про витребування доказів судом, проте жодних клопотань не подано, так які і не надано додаткових доказів. До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» долучені лише розрахунки заборгованості, складені представником, в яких зазначена лише сума заборгованості за тілом кредиту та за відсотками (а.с. 22, 34), які за своїм змістом не є доказами отримання кредитних коштів позичальником. Крім того, надані документи не містять розрахунку нарахування відсотків, які заявлені до стягнення, розмір відсотків вказаний однією сумою, не вказано, за який період нараховані відсотки, за якою відсотковою ставкою, що в свою чергу унеможливлює для суду перевірити правильність їх нарахування та відповідність заявленої суми до стягнення умовам укладеного договору. Фактично розмір відсотків наведений на дату передання права вимоги однією сумою. Будь-яких інших доказів щодо підтвердження наявності заборгованості та її розміру за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано. Отже, дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов переконання, що позивачем не доведений факт отримання кредитних коштів [PERSON] , їх розмір та користування ними, на підтвердження розміру відсотків не долучений їх розрахунок із зазначенням періоду, за який вони нараховані, із зазначенням відсоткової ставки. Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне. Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідно до Реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022, укладеного між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», Товариство набуло права грошової вимоги до відповідача за договором № 3431712557/743475 у розмірі 20550,00 грн. Проте, наявна в матеріалах справи копія договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами. Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції також не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні положень статей 77, 79 ЦПК України. Крім того, витяг з реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 не підписано та не завірено печатками сторін. Фактично є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа. Доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача за договором факторингу № 12082022 від 12.08.2022 суду не надано. До того ж, представник позивача зазначив, що відповідно до реєстру боржників від 13.01.2023 до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, укладеного між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», останній набув право грошової вимоги за до відповідача у розмірі 17402,50 грн. Разом з тим, наявна в матеріалах справи копія договору факторингу №13012023 від 13.01.2023, не містить всіх сторінок договору, що також позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі та встановити зміст (предмет) договору, за яким, як стверджує позивач, відбулося відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами. Копії окремих аркушів договорів факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд першої інстанції не мав приймати їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні положень статей 77, 79 ЦПК України. Витяг з реєстру боржників від 13.01.2023 до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 не підписано та не завірено печатками сторін. Фактично є документом, що надрукований позивачем та підписаний його представником, що не є ідентичним копії оригінального документа й позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача за договором факторингу №13012023 від 13.01.2023. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23). Отже, представником позивача не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. Відтак, суд дійшов висновку про те, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не доведено факту переходу права вимоги від первісного кредитора, які є підставою заявлених вимог. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю у зв`язку з тим, що позивач не надав докази на обґрунтування заявлених вимог. Позивачем не надано суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що на виконання умов спірних кредитних договорів, а саме договору про надання фінансового кредиту №00341-09/2021 від 01.09.2021 та договору №3431712557/743475 від 21.10.2021 первинні кредитори перерахували на картковий рахунок позичальника [PERSON] кредитні кошти (або таке надання/зарахування відбулось іншим чином). Також не надано підтверджуючих документів, щодо відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора, що є невід`ємною частиною укладення договору факторингу та повні договори даних факторингів. Разом з тим, судом в ухвалі про відкриття провадження у справі позивачу було роз`яснено позицію ст. 12 ЦПК України щодо наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій стороною. У той же час позивачем не було надано суду доказів (щодо отримання кредитних коштів відповідачем) як і не було заявлено відповідних клопотань про витребування таких доказів у осіб, які ними володіють/знаходяться у розпорядженні (банківських установ щодо перерахування/зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки така інформація містить банківську таємницю). Суд першої інстанції при ухваленні рішення керувався, в тому числі, і висновками апеляційної інстанції у справах № 295/10439/24 та №286/4811/23. З огляду на викладене, вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог, тому питання щодо нарахування відсотків відповідачу або їх скасування судом не вирішуються. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed