Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить стягнути заборгованість за договором надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 3431649 від 22.10.2021 у розмірі 36606 грн., збитки завдані інфляцією у розмірі 3524,89 грн., три проценти річних у розмірі 711,57 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 22.10.2021 між Товариством з обмеженої відповідальності Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3431649. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав Відповідачу в тимчасове платне користування грошової кошти в сумі 2000 грн., строком на 17 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом починаючи із першого дня надання суми кредиту Позичальнику та до закінчення строку на який видався кредит. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту № [NUMBER] позичальника, що підтверджується інформаційною довідкою-підтвердженням ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів, в рамках договору про надання фінансових послуг з переказу коштів № ПГ-19 від 04.01.2021. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий персональний ідентифікатор № UA524941 направлено відповідачу на номер мобільного телефону, вказаний нею у заявці/анкеті на отримання грошових коштів - [NUMBER] та введено позичальником у відповідне поле на сайті позивача 22.10.2021. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Ініціатором щодо укладення кредитного договору є відповідач, маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту, самостійно обрала дату укладення договору, погодилася з умовами кредитування та отримала від товариства кредитні кошти. Відповідно до кредитного договору, підписуючи цей договір, позичальник засвідчує, що вона до підписання договору ознайомлена із Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання кредиту, повний текст яких розміщений на сайті кредитодавця: https://credit-pro.com.ua. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт товариства: обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та строк кредитування, зазначила свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримала грошові кошти, пройшла всі етапи підтвердження наміру вступити в договірні відносини з товариством та уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення з даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на момент звернення до суду за кредитним договором становить 36606 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту; 34606 грн. - сума нарахованих відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 3524,89 грн. - збитки завдані інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025; 711,57 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025. В судове засіданні відповідач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце його проведення шляхом надсилання повістки. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у поданому позові просить у разі неявки відповідача постановити по справі заочне рішення та за відсутності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.10.2021 між Товариством з обмеженої відповідальності Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3431649. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав Відповідачу тимчасове платне користування грошової кошти в сумі 2000 грн. строком на 17 днів до 08 листопада 2021 року від дати отримання кредиту, але не більше 30 днів. Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 договору встановлено щоденну плату за користування кредитом в розмірі 1,43 % (в межах строку кредитування), та 2,3 % (у випадку прострочення оплати за цим договором). Кредитний договір та додаток до нього укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UА524941. Одноразовий персональний ідентифікатор направлено відповідачу на номер мобільного телефону, вказаний нею у заявці/анкеті на отримання грошових коштів - [NUMBER] та введено позичальником у відповідне поле на сайті позивача 22.10.2021. Таким чином, кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. ТОВ «ФК «АРАГОН» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, про що свідчить додане до позовної заяви підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів в розмірі 2000 грн. Таким чином, звертаючись до суду, позивач покликається на те, що у [PERSON] станом на день звернення до суду із даним позовом наявна заборгованість у загальному розмірі 36606 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. - розмір заборгованості за тілом кредиту; 34606 грн. - сума нарахованих відсотків. Натомість, суд не погоджується з наведеною позивачем сумою заборгованості відповідача за кредитним договором з огляду на наступне. У відповідності до пунктів 3.1. кредитного договору № 3431649 від 22.10.2021, кредит надається строком на 17 днів, від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30-ти днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строк, визначений п. 3.1 цього договору. (п. 3.2 договору) Згідно п. 11.2.1. договору, дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п. 3.1. цього договору. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Оскільки строк кредитування за вказаним вище кредитним договором завершився 21.11.2021 (30 днів), у кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 21.11.2021, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем до позову надано рахунок заборгованості за договором, який становить 2000,00*1,43%*1210=34606,00; 2000,00+34606,00=36606,00 Натомість, відповідно до п. 4.2 договору встановлено щоденну плату за користування кредитом в розмірі 2,3 % (у випадку прострочення оплати за цим договором). З огляду на вищевикладене, з урахуванням диспозитивного права позивача у [PERSON] на кінець строку дії договору, а саме 21.11.2021 року наявна заборгованість перед ТОВ «ФК «Арагон» у розмірі 2858 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 858 грн. - заборгованість за відсотками (2000,00 (сума кредиту) * 1,43 % (процентна ставка) * 30 (строк кредитування). Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором № 3431649 від 22.10.2021 підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Арагон». Щодо стягнення з відповідача збитків завданих інфляцією за період із 01.03.2022 по 01.04.2025 у сумі 3524,89 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період із 24.02.2022 по 01.04.2025 у сумі 711,57 грн. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Постановою Верховного Суду від 12 березня 2018 у справі № 914/712/16 зазначено, що базою для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжено, він триває і наразі. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. За змістом вказаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем нараховану відповідачу збитки завдані інфляцією за період з 1 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року та три проценти річних від простроченої суми за період із 24 лютого 2025 року по 01 квітня 2025 року. Здійснюючи такі нарахування за вказані періоди позивачем не враховано вище зазначених перехідних положень ЦК України. З огляду на це, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині вимог про стягнення з відповідача суми інфляції та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволені на 7,80% (2858 грн. х 100: 36606 грн.), а тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 188,94 грн. (2422,40 грн. х 7,80 %). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Судом установлено, що 02 червня 2025 року між Адвокатським бюро «Тараса Онищенка» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» було укладено договір про надання правової допомоги № 2025/06/02. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 24.06.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, адвокатське бюро «Тараса Онищенка» та ТОВ «ФК «Арагон» уклали додаткову угоду відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами: в тому числі і щодо [PERSON] за договором № 3431649 від 22.10.2021. Згідно п. 4.3. Договору вартість послуг виконавця за супровід 1 справи становить - 5 000,00 грн. (а. с. 30-31). Згідно акту № 43 прийому передачі наданих послуг вартість наданих послуг становить 5000 грн. Відповідно копії платіжної інструкції № 123 від 26 червня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» перерахувало на рахунок Адвокатського бюро «Тараса Онищенка» кошти в сумі 5000,00 грн., призначення платежу «додаткова угода № 2 від 24.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 2025/06/02 від 02.06.2025, Бачуріна Л.А.» (а. с. 29). Отже, стороною позивача подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу та, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15). Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Allia№ce Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial