Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивачі звернулися до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, в якому просять скасувати арешт, накладений на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у спільній власності позивачів, та зобов`язати першу Харківську державну міську нотаріальну контору внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформацію щодо скасування обтяження (арешту) на квартиру, судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову зазначила, що позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1999 року, реєстраційний №3-99-168606, мають у спільній власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 21.05.2025 в реєстраційному центрі позивачі дізнались, що вказана квартира знаходиться під арештом. Обтяження було зареєстровано 11.01.2008 за №6378507 реєстратором: Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК). Підставою обтяження стало повідомлення 12066 від 24.07.2003 відділу державної виконавчої служби Московського району міського управління юстиції. Згідно з зазначеним витягом, власниками квартири є: [PERSON] , [PERSON] (мовою оригіналу). Проте, [PERSON] фактично не має ніякого відношення до цієї квартири, оскільки, згідно з свідоцтвом про право власності на житло, не є співвласником квартири, ніколи не була зареєстрована в ній, не проживала в ній. 10.06.2025 позивач [PERSON] , як співвласник квартири, звернулась до Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою щодо надання інформації про підстави для накладення арешту на квартиру, що знаходиться у спільній власності позивачів. 11.06.2025 за підписом в.о. начальника відділу Романа Романінець на заяву була надана відповідь, з якої свідчить, що державним виконавцем було винесено повідомлення 12066 від 24 липня 2003 року. На сьогодні в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень реквізити виконавчого документа, який перебував на виконанні, реквізити стягувана тощо - відсутні. Виконавче провадження, в межах якого винесене повідомлення 12066 від 24.07.2003, на теперішній час знищене за закінченням строку зберігання. Крім того, в листі зазначено, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», на теперішній час відсутні. Позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в зазначеній квартирі з 1987 року по теперішній час, постійно та своєчасно сплачувала по квартирі комунальні платежі за комунальні послуги, заборгованість по їх сплаті відсутня. На сьогодні позивачам не відома підстава накладення виконавчою службою Московського району міського управління юстиції арешту на квартиру, яка їм належить на правах власності. В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власниками квартири вказані [PERSON] та [PERSON] (мовою оригінала). Однак, [PERSON] , фактично не має ніякого відношення до вище зазначеної квартири, оскільки, згідно свідоцтва про право власності на житло, не є співвласником квартири, ніколи не була зареєстрована в ній, не проживала в ній. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не вказані, крім [PERSON] , інші фактичні власники квартири: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . На думку позивачів, на квартиру, яка належить їм згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1999 р. № [NUMBER] , арешт накладено помилково. Позивачі зазначають, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Тобто, позивачі позбавлені можливості вирішити питання про звільнення майна із-під арешту в позасудовому порядку. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2025 справа передана на розгляд судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 29.07.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 01.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 30.09.2025 клопотання позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори (м. Харків, м-н Конституції 1, п-д 7, пов. 4) інформацію, на підставі якої реєстратором 11 січня 2008 року були внесенні відомості за №6378507 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04.11.2025 з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані документи. Ухвалою суду від 02.12.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, 30.09.2025 через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Документ доставлено 02.12.2025 об 20:39. Представник відповідача Першої Харківської міської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету. Документ доставлено 02.12.2025 об 20:39. З урахуванням наведеного та обставин даної справи, суд дійшов висновку, що відмова учасників судового провадження від права бути присутнім під час розгляду даної справи не порушує їх право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не суперечить жодним важливим інтересам суспільства та завданням провадження у даній категорії справ. Ураховуючи подання учасниками судового провадження клопотань про розгляд справи за їх відсутності, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду даної справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом та застосовані норми права Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 лютого 1999 року, реєстраційний №3-99-168606, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.05.2025 №427951779 власниками квартири за адресою [ADDRESS] вказані [PERSON] , [PERSON] . Згідно з цією ж інформацією 11.01.2008 за №6378507 реєстратором: Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою (колишня Перша Харківська ДНК) накладено обтяження (арешт) на квартиру за адресою [ADDRESS] . Підставою обтяження стало повідомлення 12066 від 24 липня 2003 року відділу державної виконавчої служби Московського району міського управління юстиції (а.с.9). Як вбачається з відповіді в.о. начальника Салтівського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові від 11.06.2025 №128105 згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено наявність запису про обтяження: Тип обтяження: арешт (архівний запис). Реєстраційний номер обтяження: 6378507. Зареєстровано: 11.01.2008 09:129:25 за №6378507 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК). Підстава обтяження: повідомлення 12066, 24.07.2003 ВДВС Московського району. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис. Отже, щодо обтяження нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час наявні відомості, зокрема: номер запису про обтяження, назва та адреса майна, ПІБ боржника, дата, номер повідомлення на підставі якого накладена заборона. Проте відомості щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено повідомлення, 12066 24.07.2003, зокрема номера виконавчого провадження згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, реквізитів виконавчого документа, який перебував на виконанні, стягувача тощо- відсутні, в тому числі в автоматизованій системі виконавчого провадження. Враховуючи викладене, вважається, що виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем винесено повідомлення 12066 від 24.07.2003 на теперішній час знищене за закінченням строку зберігання. Підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника на теперішній час відсутні (а.с.10). Згідно з витягом актового запису про шлюб №211 від 24.04.1999 (Дія) позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.15). Згідно з витягом актового запису про шлюб №604 від 28.08.1999 (Дія) позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.16). 04.11.2025 на виконання вимог ухвали про витребування доказів у справі з Першої Харківської міської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія повідомлення про накладення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №12066 від 24.07.2003, з якого вбачається, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладений ВДВС Московського РУЮ м. Харкова на підставі постанови Московського районного суду м. Харкова від 18.06.2003, власником майна зазначена [PERSON] (а.с.77). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно з ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05. 2013. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.07.2021 у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26.01.2022 у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Наявність арешту майна в межах виконавчого провадження щодо іншої особи, яка не є і не була власником цього майна, за відсутності виконавчого провадження порушує право власності позивачів. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3.06.2016 № 5 спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до п. 5 зазначеної постанови у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, після винесення рішення суду про зняття арешту з майна та набрання ним законної сили, арешт знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень виключаються. На час розгляду справи інформація про існуючі або відкриті виконавчі провадження стосовно позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відділі ДВС відсутня, що вказує на незаконність перебування майна що належить їм направи спільної власності під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку, оскільки виконавче провадження на підставі якого цей арешт був накладений на час розгляду справи знищене. Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивачів, а саме нерухоме майно, яке їм належить на праві спільної сумісної власності, порушує їх права та законні інтереси як власників, оскільки позивачі не мають можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатися вказаним майном, а перешкоди у реалізації їх прав мають бути усунені шляхом звільнення майна з-під арешту. При цьому, за викладених вище обставин позивачі позбавлені можливості в інший спосіб вирішити це питання. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити свої порушені права власності не можуть, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту їх прав шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved