Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог, з урахуванням заяви позивача про зміну (уточнення) предмету позову від 07.07.2025р. У березні 2025 року представник позивача звернулася до суду із позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, зобов`язання передати ключі від вхідних дверей та встановлення порядку користування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що її неповнолітня донька, [PERSON] , є власницею частини квартири [ADDRESS] та частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за №701 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за №702. Спадщину неповнолітня [PERSON] прийняла після смерті свого батька, [PERSON] , який був військовослужбовцем Збройних Сил України та помер [INFO] . Вказувала, що відповідачка по справі, є другою дружиною померлого [PERSON] , яка також прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та є власником частини квартири [ADDRESS] та частини квартири [ADDRESS] . Відповідачка перешкоджає неповнолітній [PERSON] користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а саме частинами квартир, що розташовані за наступними адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , (в подальшому - спірні квартири). Відповідачка не впускає неповнолітнього власника та її матір (законного представника неповнолітньої особи) до частин вищевказаних спірних квартир та відмовляється надати дублікат ключів від квартир. Станом на день подання позову Позивач не має вільного доступу до жодної із вищезазначених квартир, так як в одній квартирі ( [ADDRESS] ) зараз фактично живе відповідачка, а від іншої квартири за адресою [ADDRESS] , Відповідачка відмовляється в добровільному порядку передати ключі та надати можливість користуватися іншому співвласнику. Вказує, що 06.11.2023 року було позивачем направлено Вимогу №1 до Відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирами з вимогою передати ключі від вхідних дверей та надати безперешкодний доступ до обох спірних квартир, яка не була виконана Відповідачкою. З метою захисту порушених прав неповнолітньої дитини задля усунення перешкод в користуванні квартирами, вселення до них та отримання ключів від спірних квартир Позивач, як законний представник неповнолітньої доньки, зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї, органів поліції та прокуратури, які рекомендували Позивачу вирішувати даний спір в судовому порядку. Таким чином Відповідач чинить Позивачу перешкоди у доступі до належної йому частин спірних квартир та у користуванні ними, чим порушує охоронювані законом права неповнолітнього співвласника. Між співвласниками існує конфліктна ситуація та Відповідач відмовляється встановити порядок користування квартирами в добровільному порядку. Вказувала, що відповідачка [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] є власниками по частці в квартирі [ADDRESS] де фактично і є зареєстрованими по цей час, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №433514832 від 30.06.2025р. та мають місце реєстрації за вказаною адресою. Тому, з метою захисту права власності неповнолітньої дитини - власника частин вказаних спірних квартир на користування спірними квартирами Позивач звернулася до суду, як законний представник своєї доньки, та просить суд задовільнити позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями шляхом вселення Позивача, як представника її неповнолітньої доньки, і доньку до спірних квартир, зобов`язати Відповідачку передати Позивачу, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , ключі від вхідних дверей спірних квартир, що знаходяться за адресами: [ADDRESS] , та [ADDRESS] ; Встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,4 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,0 кв.м; - місця загального користування залишити в загальному користуванні; Встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,4 кв.м.; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,0 кв.м.; - місця загального користування залишити в загальному користуванні. Позивач вважає, що визначення такого порядку користування квартирами не порушуватиме право іншого співвласника - Відповідача у справі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.04.2025 року Відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позов. 09.04.2025 року представником Позивача подано до суду відповідь на відзив. 22.04.2025 року Відповідачкою [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив. 07.07.2025р. представником позивача подано заяву про зміну (уточнення) предмету позову (в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України) у справі про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирами. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.07.2025р. відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15.07.2025р. було закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та встановлення порядку користування та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 липня 2025 року об 11 год 00 хв. в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27-А, каб.708, зал.53). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25.09.2025р. відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06.11.2025р. відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про роз`яснення ухвал від 15.07.2025р. та 25.09.2025 року у цивільній справі № 759/5081/25 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, передачі ключів та встановлення порядку користування. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19.11.2025р. у цивільній справі №759/5081/25 відвід судді Петренко Н.О., заявлений представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , визнано необґрунтованим. Передано справу для вирішення відводу у відповідності до вимог ч.3 ст.40 та ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.11.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого у справі - судді Петренка Н.О. у цивільній справі №759/5081/25. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача адвокат Зарубіна Т.М. в судове засідання з`явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила суд задовільнити позов в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судовий збір. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання 19.01.2026 року не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини третьої статті 223 (далі - ЦПК). Представник третьої особи Служби у справах сім`ї та дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіслав лист від 04.11.2025 року № НО -2026 про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та винесення рішення в інтересах та на користь дитини , та надіслати рішення на адресу служби. У відзиві на позов Відповідач [PERSON] не визнала позов у повному обсязі, вважає його безпідставним і таким, що у сенсі ст. 80 ЦПК України не ґрунтується на достатніх доказах, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмету доказування, а справу такою, що підлягає закриттю. Вказувала про те, що Свідоцтво №701 від 09.10.2023р. та Свідоцтво №702 від 09.10.2023 року про встановлення [PERSON] спадку в розмірі у квартирі [ADDRESS] та у квартирі [ADDRESS] підлягає оскарженню у зв`язку з новими виявленими обставинами у справі, зокрема, Відповідачем ставиться під сумнів родинні зв`язки між дочкою [PERSON] - [PERSON] та покійним чоловіком Відповідача [PERSON] . Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, Відповідачка посилалась на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року по справі №759/699/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року по справі №759/14774/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та вказує, що ДНК-експертиза щодо родинних зв`язків [PERSON] та [PERSON] судом не призначалась, хоча факт біологічного споріднення [PERSON] та [PERSON] викликає у Відповідачки певні сумніви, а тому Відповідачка готує процесуальні документи для подачі до суду вимог про внесення змін (можливо - скасування) у Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.06.2012 р., Свідоцтво №701 від 09.10.2023 та Свідоцтва №702 від 09.10.2023 про встановлення [PERSON] спадку у розмірі квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Також відповідачка стверджувала, що на оформлену у спадщину власність [PERSON] на [PERSON] є законний спадкоємець [PERSON] , рідний син Відповідачки у справі від іншого шлюбу, який був на утриманні загиблого спадкодавця та проживав з ним однією сім`єю більшу частину свого дитинства і є неповнолітнім, - також за законом прийняв спадщину, а отже його частка у спадку складає у загальному спадковому обліку. Таким чином, розгляд питання в суді про передачу ключів є неможливим без визначення складу всіх спадкоємців. Крім того, у відзиві на позов, Відповідачка вказувала, що вселення Позивача до спірних квартир є взагалі неможливим, так як Позивач до цих квартир не має жодного відношення. До цих квартир по в кожній могла б бути причетною лише неповнолітня [PERSON] , якщо вона дійсно має біологічні ознаки батьківства від [PERSON] , але й надати можливість користування квартирами [PERSON] на даний час є неможливим через відсутність визначення меж користування житловим приміщенням та користування місцями загального користування. Відповідачка заперечувала щодо встановлення порядку користування квартирами та посилалась при цьому на ст. 62 Сімейного кодексу України, якою встановлено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові, тобто: [PERSON] та [PERSON] . Вказувала, що для визначення порядку користування квартирами необхідно спершу визнати та встановити межі користування в квартирах для [PERSON] та [PERSON] щонайменше - навпіл. Тоді та частина, що належала [PERSON] може бути розділена між всіма спадкоємцями таким чином: квартир вже належить [PERSON] на правах сумісної власності і виключається з загального обсягу спадщини. У спадок передається частина загального обсягу спадщини. Також у відзиві на позов, Відповідачка, звертала увагу суду, що не визначено повний склад учасників процесу, адже на спадщину мають право особи, які не включені до адресного переліку та які не мають статусу учасників судового розгляду, а отже позов [PERSON] є передчасним і позовна заява має бути якнайменше залишена без розгляду з поверненням її Позивачу, та стверджувала, що з урахуванням всього вище зазначеного - спір у справі відсутній у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Позивач не надав докази порушення її прав та законних інтересів, що є наслідком існування певних обставин дійсного батьківства спадкодавця, а тому позовні вимоги є передчасними. З урахуванням вище наведеного, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Відповідачка просила суд вирішити справу згідно вимог чинного законодавства та відмовити Позивачу [PERSON] в позові в повному обсязі. У відповіді на відзив представник Позивача також посилається на обставини, які були встановлені в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013 року по справі №759/699/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 18.12.2014 року по справі №759/14774/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а саме щодо обставин батьківства малолітньої [PERSON] . Стверджувала, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , який визнавав себе батьком, був присутній в судових засіданнях та не оскаржував рішення про стягнення з нього аліментів на користь дитини, а тому на підставі п. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказує також, що з відзиву Відповідачки [PERSON] вбачається, що Відповідачка продовжує порушувати право власності іншого співвласника - неповнолітньої дитини Позивача у справі та не бажає вирішити спір в мирному порядку. Обставини, викладені Відповідачкою у Відзиві на позов є лише негативними припущеннями стосовно особи Позивачки у справі, яка в даній справі захищає інтереси своєї неповнолітньої дитини. Представник позивача у Відповіді на відзив вказує, що відповідачка [PERSON] в порушення вимог ст. 76,77,78,81 ЦПК України не долучила до відзиву на позов жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову. У запереченнях на відповідь на відзив Відповідачка вказувала, що право на спадщину [PERSON] є припущенням та посилалась на ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладених заперечень Відповідачка вважала належним застосування судом правил моралі щодо невтручання сторонньої особи у життя Відповідача та не допустити порушення інтересів неповнолітньої дитини - сина Відповідача, який є згідно з ч.ч.3, 4 ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України таким, що прийняв спадщину за особою, членом сім`ї якого був та перебував на його утриманні, що було основним засобом його існування, і якого вважав за батька (аліменти від біологічного батька не отримував). Вказувала, що Відповідач має пільги з сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону №3674-VI Позивач звільнений від сплати судового збору на виконання п. 11 Рекомендацій щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R (81)7, що прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи; Постанови Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у справі №539/2462/17, Постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №160/4401/19; Постанови Іменем України Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі №460/12626/21 тощо. Визначення поняття учасника бойових дій закріплено в статті 5 цього Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, - у статті 6. Визначення поняття учасника війни - у статті 8 цього Закону, а перелік осіб, які належать до учасників війни - у статті 9 Закону. З урахуванням викладеного, Відповідачка просила суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а судові витрати покласти на позивача. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню, та мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 09.10.2023 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. та зареєстрованих в реєстрі за №701 та за №702, неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , належить на праві власності нерухоме майно, що складається з: частини квартири [ADDRESS] та частини квартири [ADDRESS] (в подальшому - спірні квартири). Судом встановлено, що Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.10.2023 року, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. та зареєстровані в реєстрі за №701 та за №702 є дійсними та не скасованими. Зі змісту Свідоцтв про право на спадщину вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цих свідоцтвах майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] (Відповідачка по справі), яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] - на частку у спадщині, та його дочка [PERSON] (Позивач у справі), [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] - на частку у спадщині. Витягом з Державного реєстру речових прав №349707343 від 09.10.2023 підтверджується реєстрація приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. права спільної часткової власності на частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер :701, виданий 09.10.2023, видавник Коленченко Г.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Витягом з Державного реєстру речових прав №349709891 від 09.10.2023 підтверджується реєстрація приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. права спільної часткової власності на частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер :702, виданий 09.10.2023, видавник Коленченко Г.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Відповідач по справі, є співвласником іншої частини квартири [ADDRESS] та частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 09.10.2023 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Коленченко Г.М. та зареєстрованих в реєстрі за №700 та за №703 . Судом встановлено, що частки сторін у праві власності на спірні квартири є рівними та ідеальними по 1/2 частині. Спірна квартира [ADDRESS] відповідно до технічних характеристик є двохкімнатною, з окремими житловими кімнатами, загальною площею 44 кв.м., житловою площею -29.4 кв.м., та складається з окремої житлової кімнати площею 14.4 кв.м. та окремої житлової кімнати площею 15.0 кв.м., ванни площею 2.0 кв.м., вбиральні площею 0,9 кв.м., коридору площею 4.3 кв.м, кухні площею 6.7 кв.м., балкон 30% - 0,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Спірна квартира [ADDRESS] відповідно до технічних характеристик є також двохкімнатною, з окремими житловими кімнатами, загальною площею 56 кв.м., житловою площею - 32.4 кв.м., та складається з окремої житлової кімнати площею 15,4 кв.м. та окремої житлової кімнати площею 17,0 кв.м., ванни площею 2,1 кв.м., коридору площею 5,8 кв.м, коридор площею 3.7 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., кладової 1,1 кв.м., вбиральні площею 0,8 кв.м., лоджії 50% - 2,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Неповнолітній співвласник [PERSON] , не може користуватися спірними квартирами, оскільки Відповідачка перешкоджає їй , не надаючи доступ до вказаних квартир, відмовляє у передачі ключів та у добровільному встановленні порядку користування спірними квартирами. Таким чином, даний спір виник між донькою загиблого [PERSON] , [PERSON] (позивачем у справі ), та другою дружиною її батька, [PERSON] (відповідачем у справі). Позивачем направлялася Відповідачу Вимога №1 від 06.11.2023р до Відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирами з вимогою передати ключі від вхідних дверей до обох вищевказаних квартир та безперешкодний доступ до обох вищезазначених квартир, яка була Відповідачем проігнорована. Позивач зверталася із заявою до Святошинського УП ГУНП у м. Києві щодо перешкоджання [PERSON] в реалізації прав малолітньої [PERSON] на користування спадковим майном зареєстрованою в журналі єдиного обліку (ЄО) від 29.07.2024 №45084 та 13.11.2023р. (вх. №2162-П від 20.11.2023р.), а також до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою щодо допомоги у отриманні безперешкодного доступу до квартир, співвласником яких є неповнолітня [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з частинами першою та другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України). Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/9176/19 (провадження № 61-6020св23) . Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналіз приведених норм свідчить про те, що будь-який власник має право не лише володіти та розпоряджатися належним йому майном, але й користуватися ним, і таке право є непорушним. При цьому зобов`язальний характер власності породжує певні обмеження для власників майна, які полягають у забороні використовувати право власності на шкоду правам та свободам інших осіб (у тому числі, співвласників). Факт перешкоджання Позивачеві у користуванні спірними квартирами підтверджується письмовими доказами у справі, а саме: вимогою №1 від 06.11.2023р. до Відповідача [PERSON] , заявою [PERSON] від 13.11.2023р. (вх. №2162-П від 20.11.2023р.) до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації; відповіддю Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 09.08.2024 №13664-2024, відповіддю Київської міської прокуратури від 18.07.2024 №24-97ВИХ-24 (а.с. ____). Водночас, Відповідачка [PERSON] у відзиві на позов та в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та вказувала, що не визнає право Позивачки на вселення в спірні квартири та не погоджується встановлювати порядок користування спірними квартирами. Судом встановлено наявність між співвласниками спірних квартир спору щодо користування майном. Враховуючи встановлені обставини справи, суд відхиляє доводи Відповідачки про те, що даний спір є передчасним та провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Також, суд не приймає до уваги доводи Відповідачки про те, що [PERSON] не є біологічною дочкою [PERSON] , а тому не має законних підставі для вселення в спірні квартири. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується належним письмовим доказом у справі - свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.06.2012р, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва. Всупереч вимогам ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України Відповідачка не надала до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень стосовно оспорювання батьківства її померлого чоловіка щодо неповнолітньої [PERSON] . Суд відхиляє заперечення Відповідачки про те, що свідоцтва про право на спадщину за законом №701 від 09.10.2023р. та №702 від 09.10.2023 року, видані [PERSON] на квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , є незаконними. Зважаючи на презумпцію правомірності права власності Позивача на нерухоме майно, яке вона отримала у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження скасування, зупинення дії або визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом №701 від 09.10.2023р. та №702 від 09.10.2023 року в судовому порядку. Суд не приймає доводи Відповідачки про те, що розгляд питання в суді про передачу ключів від спірних квартир є неможливим без визначення складу всіх спадкоємців після смерті [PERSON] . Суд звертає увагу, що у даній справі предметом спору є усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення та передачі ключів, а також встановлення порядку користування квартирами. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. До предмету доказуванню в даній справі не входить встановлення або визначення складу всіх спадкоємців. Ураховуючи викладене, перешкоджання одного співвласника спірних квартир (Відповідачкою) користуватися вказаними квартирами іншому співвласникові (Позивачеві), безумовно, порушує приведені норми і тягне за собою необхідність судового захисту прав Позивача. На підставі статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 177 Сімейного кодексу, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціальних на те повноважень. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. За положеннями частини першої статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом, вселення та зобов`язання Відповідача передати ключі від вхідних дверей спірних квартир задовольнити. Вирішуючи вимоги у частині встановлення порядку користування спірними квартирами, суд виходить з наступного. Позивач, діючи в інтересах неповнолітньої дитини та співвласника квартири [ADDRESS] , просить виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,4 кв.м.; а у користування [PERSON] житлову кімнату площею 17,0 кв.м; місця загального користування залишити в загальному користуванні, а в квартирі [ADDRESS] виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,4 кв.м.; а у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15,0 кв.м.; місця загального користування залишити в загальному користуванні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у квартирі (будинку), який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі (будинку). Відмова суду у встановленні порядку користування спірним майном призведе до правової невизначеності у спірних правовідносин та відсутності реальної можливості у Позивача реалізувати своє право на користування належним йому майном. Верховний Суд зауважував, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Право на визначення порядку користування жилим приміщенням не пов`язано з певними межами (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21). При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 761/36267/16-ц). Правовідносини щодо встановлення порядку користування майном не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 486/171/18). Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира [ADDRESS] відповідно до технічних характеристик є двохкімнатною, загальною площею 56 кв.м., житловою площею - 32.4 кв.м., житлової кімнати площею 15,4 кв.м. та житлової кімнати площею 17,0 кв.м. Усі кімнати є самостійними й мають один спільний коридор, що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Спірна квартира [ADDRESS] відповідно до технічних характеристик також є двохкімнатною, загальною площею 44 кв.м., житловою площею -29.4 кв.м., житлової кімнати площею 14.4 кв.м. та житлової кімнати площею 15.0 кв.м. Усі кімнати в квартирі також є самостійними й мають один спільний коридор, що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Запропонований Позивачем порядок користування квартирами не порушує прав іншого співвласника (Відповідачки), оскільки приміщення, що виділяються Позивачу, є меншими за його ідеальну частку у спільному майні. Житлова кімната площею 17,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та житлова кімната площею 15,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] згідно із запропонованим Позивачем варіантом підлягають виділенню у користування Відповідачці. Місця загального користування поділу між користувачами не підлягають. Таким чином, встановлюючи порядок користування спірним житлом суд врахував інтереси усіх осіб, які проживають у квартирі та Позивача. Такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб. При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, Відповідачкою не запропоновано іншого варіанта порядку користування квартирами. Суд відхиляє доводи Відповідачки про те, що для визначення порядку користування квартирами необхідно спершу визнати та встановити межі користування в квартирах для [PERSON] та [PERSON] , оскільки, за її твердженням, Відповідачці повинно належати частина кожної квартири на правах спільної сумісної власності і виключатися з загального обсягу спадщини. Вказані доводи Відповідачки не стосуються предмету доказування в даній справі, а також Відповідачка не надала до суду жодного належного доказу в порядку ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України на підтвердження своїх заперечень щодо запропонованого Позивачем порядку користування квартирами. Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у частині встановлення порядку користування квартирами задовільнити. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правові засади справляння судового збору платниками, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України № 3674-VI «Про судовий збір». Суд відхиляє доводи Відповідачки про те, що Відповідачка має пільги зі сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України № 3674-VI. Відповідно до вказаної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: «8) особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи»; До відзиву Відповідачкою було долучено копію посвідчення серії [NUMBER] від 17.07.2023р., виданого управлінням Соціального захисту населення Святошинської РДА в м. Києві. Відповідно до вказаного посвідчення Відповідачка має право на пільги встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України - пункт 5 частини 1 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, на позивачку поширюється правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 22 якого передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак вказаний перелік не містить звільнення від сплати судового збору особам, на яких поширюється правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей. Водночас, Відповідачка посилається як на підставу звільнення від сплати судового збору на пункт 8 частини першої статті 5 Закону України № 3674-VI, відповідно до якої, особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи мають право на звільнення від сплати судового збору. Однак, Відповідачка не надала до суду документ (посвідчення) про наявність у неї стутусу особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу. Відтак, визначені п. 8 ч. 1 статті 5 Закону № 3674-VI пільги по сплаті судового збору не поширюються на Відповідача в даній справі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved