Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" звернулося до Яготинського районного суду Київської області з вказаним позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаним договором у розмірі 22656,60 грн, понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 14.08.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №4899042, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника (відповідача) кредит у сумі 5000 гривень на строк кредитування 30 днів з подальшою сплатою комісії та процентів за користування кредитом відповідно до умов договору, що підтверджується: договором про споживчий кредит №4899042 від 14.08.2021, паспортом споживчого кредиту №4899042, анкетою-заявою на кредит №4899042, довідкою про ідентифікацію. Відповідач належним чином не виконав умови договору, у зв`язку з чим в нього перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 45000 грн (яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 5 000 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 39 000 грн, заборгованість з комісії 1 000 грн). В подальшому, 29.11.2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого, ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4899042 від 14.08.2021 року, що уклали ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , в свою чергу ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4899042 від 14.08.2021 року. Ухвалою від 03.10.2025 року відкрито провадження у даній справі; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є повідомленим належним чином, конверти повернулися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку, що відповідач відсутній за вказаною адресою. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно із частинами 1, 2, 3, 4 статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина1статті 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 08.09.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4787875, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника (відповідача) кредит у сумі 3000 гривень на строк кредитування 30 днів з подальшою сплатою комісії та процентів за користування кредитом відповідно до умов договору, що підтверджується: договором про споживчий кредит № 4787875 від 08.09.2021, паспортом споживчого кредиту № 4787875, анкетою-заявою на кредит № 4787875, довідкою про ідентифікацією. Відповідач належним чином не виконував умови договору в зв`язку з чим в нього перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 22656,60 грн (яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 3000 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 19656,60 грн). Умовами надання кредиту визначено: сума кредиту становить 3000,00 грн (п. 1.2 Договору), строк 30 днів з 08.09.2021 по 30.09.2021 (п. 1.3 1.4 Договору), комісія за надання кредиту - 0,00 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 0.00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Договору); проценти за користування кредитом - 6,60 грн, які нараховуються за ставкою 0.01% (п. 1.5.2 Договору); стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 Договору). Тип процентної ставки за договором фіксована (п. 1.7 Договору). Згідно копії квитанції ТОВ "Фінансова Компанія "Єлаєнс" № b6241f7c-ff05-4f08-82db-0e3052dd47e7_637666637612538949, відповідно до якої 08.09.2021 було здійснено переказ коштів на картку [NUMBER] в сумі 3000 грн, назва: ТОВ "Мілоан" (Видача) сайт: https://miloan.ua, призначення: [PERSON] , [NUMBER] , кошти згідно кредитного договору № 4787875 від 08.09.2021 . Крім цього, докази перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 3000 грн, підтверджується листом та випискою за договором наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Таким чином, відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". 15.12.2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено Договір факторингу №15/12-2021-22, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4787875 від 08.09.2021 року. Із копії реєстру боржників до договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 року вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Вердикт Капітал" становить 12006,60 грн, з яких: 3000 грн заборгованості по основного боргу; 9006,60 грн заборгованості за відсотками). ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до Договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4787875 від 08.09.2021 року, що підтверджується відповідними договорами та реєстром боржників. Із копії реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/23 від 10.01.2023 року вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Коллект Центр" становить 22656,60 грн, з яких: 3000 грн заборгованості по основного боргу; 19656,60 грн заборгованості за відсотками). Розглядаючи даний спір судом встановлено, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем, було укладено зазначений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредитні кошти. Доказів погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було, а право вимоги перейшло до позивача. Отже з відповідача, з урахуванням заявлених позовних вимог за тілом кредиту в сумі 3000 грн необхідно стягнути цю суму. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних доказів на підтвердження продовження строку дії договору чи внесення змін до Графіку платежів, зміни загальної вартості кредиту, суду стороною позивача не надано. Посилання позивача на Правила надання фінансових кредитів в якості доказу пролонгації строку кредитування за договором не приймається судом до уваги, оскількивідсутні докази ознайомлення відповідачем із роздрукованою позивачем редакцією правил станом на день укладення договору, а також ненадання позивачем доказів пролонгації строку кредитування. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. В постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за "користування кредитом", сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв. Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з відповідача поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного кодексу України та висновкам Верховного Суду. Таким чином, дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаним договором у розмірі 3006,60 грн, яка складається із заявленої до стягнення тіла кредиту в сумі 3000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 6,60 грн. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належних доказів на підтвердження продовження строку дії договору чи внесення змін до Графіку платежів, зміни загальної вартості кредиту, суду стороною позивача не надано. Посилання позивача на Правила надання грошових коштів у позику в якості доказу пролонгації строку кредитування за договором не приймається судом до уваги, оскільки відсутні докази ознайомлення відповідачем із роздрукованою позивачем редакцією правил станом на день укладення договору, а також ненадання позивачем доказів пролонгації строку кредитування; при цьому, аналізуючи відповідні положення договору, питання автоматичної пролонгації безпосередньо умовами договору не врегульовано. Враховуючи вищевикладене, враховуючи строку кредитування, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з відповідача поза визначеними строками суперечить вимогам Цивільного кодексу України та висновкам Верховного Суду, як і нарахування відсотків річних, розрахунок яких у цьому є безпідставним. Враховуючи викладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості не обхідно задовольнити частково в розмірі 3006,60 грн заборгованості, відмовивши в позові в іншій частині у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial