Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що між позивачем та [PERSON] 15 червня 2024 року в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1409-0166 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу для задоволення особистих потреб було видано кредит в розмірі 10 300 гривень 00 копійок на строк 365 днів та базовим періодом 30 днів та з комісією за видачу кредиту - 5,00 % від суми кредиту; - знижена % ставка 1,45 % в день; - стандартна % ставка 1,45 % в день. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим станом на 02 вересня 2025 року виникла заборгованість, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 10 300 гривень 00 копійок, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 54 512 гривень 75 копійок, простроченою заборгованості по комісії за видачу кредиту в розмірі 515 гривень 00 копійок, а всього 65 327 гривень 75 копійок, від сплати яких відповідач ухиляється. Кредитором було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованою процентами у загальній сумі 13 827 гривень 75 копійок, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором. Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» часткову суму заборгованості за кредитним договором, а саме: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 10 300 гривень 00 копійок, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 41 200 гривень 00 копійок, а всього 51 500 гривень 00 копійок. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Згідно поданого клопотання просив розгляд проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав відзив на позов, згідно якого заперечував проти позову, посилаючись на те, що проценти за користування кредитними коштами в декілька разів перевищують тіло кредиту. Також вказав, що сплачував кредит, про що надає відповідні докази. Але такі докази до відзиву не надав та в додатках до відзиву не вказав. Просив відмовити в задоволенні позову та зменшити розмір відсотків (а..81-92). Позивач надав відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача, зазначивши, що будь-які штрафні санкції у виді штрафу або пені відповідачу не нараховувалися. Просив позов задовольнити (а.с.97-123). Також відповідач просив відкласти розгляд справи в разі його неявки. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними . Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки, які судом могли бути визнані поважними, а його неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15 червня 2024 року між сторонами в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1409-0166, відповідно до умов якого банк надає позичальнику на споживчі потреби було видано кредит в розмірі 10 300 гривень 00 копійок на строк 365 днів та базовим періодом 30 днів та з комісією за видачу кредиту - 5,00 % від суми кредиту; - знижена % ставка 1,45 % в день; - стандартна % ставка 1,45 % в день (а.с.11-20). Частиною ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» задекларовано термін «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором», де Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Комбінацію літер та цифр, що розташовуються в нижньому правому кутку договору являє собою електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Суд вважає, що укладення Договору в електронній формі між сторонами підтверджується комбінацію літер та цифр, що розташовані в нижньому лівому кутку Договору та являють собою електронний підпис відповідача. Отже Договір був укладений в електронній формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом, є оригіналом такого документа. Згідно довідки про перерахування суми кредиту №1409-0166 від 15 червня 2024 року (а.с.33) позивач перерахував на рахунок відповідача [NUMBER] 10 300 гривень 00 копійок кредитних коштів за договором №1409-0166 від 15 червня 2024 року. Відповідач у відзиві не заперечував факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів. Пунктами 5.1, 5.2 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути отриманий кредит та нараховану неустойку в останній календарний день строку кредитування. Позичальник має право у будь-який час повністю або частково достроково повернути отриманий кредит. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що згідно наданого розрахунку станом на 02 вересня 2025 року у відповідача виникла заборгованість, яка складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 10 300 гривень 00 копійок, простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 54 512 гривень 75 копійок, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту в розмірі 515 гривень 00 копійок, а всього 65 327 гривень 75 копійок, від сплати яких відповідач ухиляється (а.с.34-36). Відповідач не надав іншого розрахунку заборгованості, проте заперечував проти нарахованих відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з цього, отримання відповідачем кредиту, використання кредитних коштів на власні потреби, невиконання відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів, що призвело до прострочення тіла кредиту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та його право захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідача, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача, а тому перевіривши розрахунки позивача в частині основної суми заборгованості та нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами, передбачений укладеним між сторонами Договором. Суд звертає увагу на те, що в п. 4.15 спірного договору вказано орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладання договору 65 327 гривень 75 копійок (а.с.13 зворот), а позивач просить суд стягнути лише 51 500 гривень 00 копійок. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Однак, суд не приймає посилання відповідача на постанову ВС у справі № 79/1103/23 від 12 лютого 2025 року, оскільки обставини цієї справи є іншими, ніж ті які виникли між сторонами. Крім того, Закон України «Про споживче кредитування» містить лише особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, та не містить обмежень щодо встановлення відсотків за користування кредитами. У свою чергу Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто норми вказаного закону не регулюють кредитні правовідносини. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З урахуванням того, що позивач просить стягнути з відповідача лише прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 10 300 гривень 00 копійок та прострочену заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 41 200 гривень 00 копійок, а всього 51 500 гривень 00 копійок, тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме на вказану суму, оскільки існування вказаної заборгованості було підтверджено наданими доказами. Суд зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами, а умови нарахування таких відсотків передбачені умовами кредитного договору. Вимоги про стягнення зв відповідача штрафних санкцій позивач не заявив, а тому суд не приймає заперечення відповідача проти того, що розмір відсотків є надто завищеним, оскільки саме такий розмір відсотків був передбачений умовами договору, який відповідач підписав. Крім того, позивач самостійно зменшив розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок, сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 11).

Outcome: approved