Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 15.08.2025 року ТОВ « ФК «Профіт Капітал» (далі - позивач), в особі представника, звернулося з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості за Договором № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року у розмірі 52102,16 гривень та за Договором № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року у розмірі 24981,35 гривня, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 гривень. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено Кредитний договір № R01.00302.006220888, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 23972,34 гривні строком до 16.01.2028 року. Також, 14.02.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено Договір кредиту № R01.00301.006373182, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 11390,36 гривень строком до 14.02.2028 року. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, натомість позичальник своїх зобов`язань належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за Договорами кредиту [PERSON] за Договором № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) має заборгованість в розмірі 51102,16 гривні, яка складається з: заборгованості за основним боргом 23938,06 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 28164,10 гривні. Окрім того за Договором № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року [PERSON] станом на 19.12.2023 року (дата відступлення) має заборгованість в розмірі 24981,35 гривня, яка складається з: заборгованості за основним боргом 11390,36 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13590,99 гривень. 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передало, а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за Кредитними договорами № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року та № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви зазначив, що у разі його неявки розглядати справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення. (а.с. 4) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 року справа № 496/5645/25 була передана на розгляд головуючій судді Портній О.П. (а.с. 82) 6. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.09.2025 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 85-85) 8. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 9. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке він отримав 16.10.2025 року (а.с. 89), в судове засідання не з`явився про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. 10. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 11. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 12. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 13. Судом встановлено, що 16.01.2020 року з метою отримання фінансових послуг [PERSON] звернувся до АТ «Ідея Банк» та підписав Заяву-анкету. (а.с. 14) 14. 16.01.2020 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] була підписана Заява № R01.00302.006220888 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». (а.с. 15) 15. 16.01.2020 року позичальника було ознайомлено з Паспортом споживчого кредиту та додатком до нього. (а.с. 10-11, 12-13) 16. 16.01.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № R01.00302.006220888 та узгоджено Графік платежів, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит на поточні потреби в розмірі 23972,34 гривні, шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника на рахунок позичальника в АТ «Ідея Банк» для погашення заборгованості за Договором від 12.04.2018 року. (а.с. 6-7, 8-9) 17. Згідно виписки по рахунку [PERSON] за період з 16.01.2020 року по 19.12.2023 року вбачається, що 16.01.2020 року на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти в розмірі 23972,34 гривні. (а.с. 26) 18. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року станом на 19.12.2023 року становить 52102,16 гривні, яка складається з: заборгованості за основним боргом 23938,06 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 28164,10 гривні. (а.с. 27) 19. 14.02.2020 року з метою отримання фінансових послуг [PERSON] звернувся до АТ «Ідея Банк» та підписав Заяву-анкету. (а.с. 24) 20. 14.02.2020 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] була підписана Заява № R01.00301.006373182 про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк». (а.с. 25) 21. 14.02.2020 року позичальника було ознайомлено з Паспортом споживчого кредиту та додатком до нього. (а.с. 20-21, 22-23) 22. 14.02.2020 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № R01.00301.006373182 та узгоджено Графік платежів, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит на поточні потреби в розмірі 11390,36 гривень, шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника на рахунок позичальника в АТ «Ідея Банк» для погашення заборгованості за Договором від 09.11.2017 року. (а.с. 16-17, 18-19) 23. Згідно виписки по рахунку [PERSON] за період з 14.02.2020 року по 19.12.2023 року вбачається, що 14.02.2020 року на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти в розмірі 11390,36 гривень. (а.с. 28) 24. З довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року станом на 19.12.2023 року заборгованість становить 23981,35 гривня, яка складається з: заборгованості за основним боргом 11390,36 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13590,99 гривень. (а.с. 29) 25. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (Фактор) укладено Договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» права вимоги до боржників зазначених в Реєстрі боржників який є додатком до Договору факторингу та є невід`ємною його частиною. (а.с. 44-50) 26. З копій платіжних інструкцій № 45 від 20.12.2023 року та № 611 від 17.10.2023 року вбачається, що ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» свої зобов`язання перед АТ «Ідея Банк» за Договором факторингу виконало. (а.с. 55, 56) 27. Відповідно до копії друкованого Реєстру боржників № 3 від 19.12.2023 року до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року та за кредитним договором № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року. (а.с. 51-54) 28. 22.12.2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» (Фактор) укладено Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступило ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» права вимоги до боржників зазначених в Реєстрі боржників який є додатком до Договору факторингу та є невід`ємною його частиною. (а.с. 57-61) 29. З копій платіжної інструкції № 376 від 26.12.2023 року вбачається, що ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» свої зобов`язання перед ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» за Договором факторингу виконало. (а.с. 66) 30. Відповідно до копії друкованого Реєстру боржників № 3 від 22.12.2023 року до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року та за кредитним договором № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року. (а.с. 62-65) V. Оцінка Суду. 31. В ч. 1 ст. 14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 32. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 33. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 34. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 35. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в ст. 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. 36. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. 37. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 38. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 39. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 40. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. 41. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 42. Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 43. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 44. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 45. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 46. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 47. За змістом ч. 2 ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 48. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 49. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 50. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 51. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 52. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 53. Обґрунтовуючи право на стягнення заборгованості, позивач надав суду копії Кредитного договору № R01.00302.006220888 від 16.01.2020 року, Кредитного договору № R01.00301.006373182 від 14.02.2020 року, виписки з рахунків, Договір факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 року, Договір факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023 року та розрахунки заборгованості. 54. З наданих позивачем документів вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Натомість, в порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. 55. Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. 56. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). 57. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 58. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 59. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 60. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 61. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 62. Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 63. Також, відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. 64. Частинам 10, 11 ст. 265 ЦПК України кореспондують норми ч.ч. 11, 12 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. 65. Правила ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 66. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 67. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 68. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. 69. Представник позивача надав копію Договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 року (а.с. 67-70), копію Додаткової угоди № 1/1 до Договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, від 01.07.2024 року (а.с. 71), копію Акту № 1 прийому-передачі Реєстру боржників за Договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, від 16.06.2024 року (а.с. 72), копію Акту прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.07.2025 року (а.с. 73) та копію платіжної інструкції № 1496 від 24.07.2025 року (а.с. 75). 70. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 71. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 72. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. 73. У рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 74. В постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. 75. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. 76. Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.06.2019 року у справі № 910/3929/18, від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15ц (провадження№ 14-382цс19), від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19.11.2021 року у справі № 752/16038/19 (провадження № 61-7905св21). 77. При дослідженні наданих представником позивача доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, судом встановлено, що в Акті № 1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24.07.2025 року наявне подвоєння розміру винагороди, а саме за проведення консультації з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду де боржником є відповідач по даній справі, розмір винагороди зазначений по 7000,00 гривень. 78. Отже, на переконання суду вищевказаний вид робіт необґрунтований, тобто вбачається неспівмірність між заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу на суму 14000,00 гривень та складністю справи, фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), і часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг). 79. Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, беручи до уваги і значний розмір заборгованості відповідача перед позивачем, про стягнення якої судом ухвалено рішення, в той же час із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та задекларованих в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000,00 гривень до 7000,00 гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача, який у зв`язку із неможливістю врегулювання спору у досудовому порядку, був змушений до залучення професійної допомоги адвоката та подання позову. 80. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 81. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 82. Також, як вбачається з наданої копії платіжної інструкції № 14417 від 17.07.2025 року (а.с. 5), позивач за позовні вимоги, сплатив судовий збір в розмірі 3028,00 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2562,58 гривні (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 77083,51 грн. ? 3028,00 грн. ? 91083,51 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial