Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У листопаді 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 13 квітня 2017 року, який за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.04.2021 розірваний. Під час шлюбу сторони придбали автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] , право власності зареєстровано за відповідачем. Відповідач використовує автомобіль та відмовляється виплатити половину його вартості. Крім того, їй стало відомо, що автомобіль виставлений на продаж. Вважає, що автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, а частки у праві власності є рівними. Просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] ; в порядку поділу майна виділити [PERSON] автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] , згідно визначеної вартості експертом; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір, витрати на правничу допомогу, витрати на проведення експертизи. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 25 грудня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Крім того, зазначив, що автомобіль придбаний у шлюбі, але за особисті заощадження, які мав ще до укладення шлюбу. Вважає, що позивач не надала доказів на підтвердження спільних витрат на придбання автомобіля. Спірний автомобіль був придбаний відповідачем за власні кошти після продажу двох попередніх автомобілів, які були придбані відповідачем до шлюбу з позивачем. Окрім того, відповідач не погоджується із заявленою вимогою компенсації вартості автомобіля, оскільки автомобіль є його особистою власністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2025 року призначена у справі судова автотоварознавча експертиза, провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2025 року залишено без змін. 14 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №165/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості від 27.09.2025. Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 15 жовтня 2025 року провадження у справі відновлено та призначено підготовче судове засідання. 13 листопада 2025 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду. 16 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення у справі. У поясненнях представник позивача вказує на те, що між позивачем та відповідачем була домовленість про те, що відповідач виплатить позивачу половину вартості спірного автомобіля, однак відповідач у березні 2024 року відмовився від сплати компенсації. Вважає , що позивачем не порушений строк позовної давності, оскільки [PERSON] дізналася про порушення свого права у березні 2024 року, коли відповідач відмовився від сплати компенсації половини вартості автомобіля. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, 16 грудня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про стягнення судових витрат, у якому представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 34 000,00 грн, судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, витрати на проведення судової експертизи у розмірі 6 000,00 грн. Позивач та представник позивача у судове засідання 15.01.2026 не прибули, подали заяву в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сестрою позивача, відповідача знає з 2006 року. Між сторонами були гарні подружні відносини, але через деякий час відносини погіршилися. Під час шлюбу сторони придбали спочатку автомобіль марки ВАЗ, потім Мерседес Віто. Після розірвання шлюбу автомобілем користується відповідач. Відповідач обіцяв виплатити позивачу половину вартості майна, але через те, що позивач мала вийти заміж вдруге за іншого чоловіка відповідач відмовився від свої слів та кошти за автомобіль не повернув. Крім того, зазначила, що автомобіль був придбаний за кошти подаровані на весіллі, тобто за спільні кошти подружжя. Також пояснила, що [PERSON] офіційно працювала та мала дохід, чи офіційно працював відповідач їй невідомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач [PERSON] є її донькою. Позивач у 2007 році донька вийшла заміж за [PERSON] . У шлюбі перебували 14 років. Під час подружнього життя сторони купували автомобілі, спочатку марки ВАЗ, потім марки Мерседес Віто. Під час розірвання шлюбу відповідач обіцяв виплатити позивачу грошові кошти за машину, однак в подальшому відмовився. Крім того, зазначає, що автомобіль ВАЗ сторони купували у кредит та [PERSON] була поручителем. Щодо офіційного працевлаштування відповідача їй невідомо. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 2007 року. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2021 року. Рішення набрало законної сили 28 травня 2021 року.(а.с.10-12) [PERSON] 05 червня 2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу прийняла прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.13). 27 серпня 2013 року [PERSON] зареєстрував автомобіль Mercedes-Benz, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, державний номер [NUMBER] . Власником зазначений [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.31-32) Відповідно до Висновку експерта №165/25 Судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу, ринкова вартість транспортного засобу марки Mercedes-Benz Vito, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, VIN [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] на момент проведення експертизи складає 177 667,90 гривень (а.с.134-157). Суд виходить з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю. Відповідач не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зважаючи на викладене, доведеним обсягом спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу по частці кожному, судом визнається автомобіль марки Mercedes-Benz Vito, 2003 року випуску, білого кольору, модель 111CDI, VIN [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права Відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання Відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність Відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц). Отже, зважаючи на те, що метою позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, та отримання компенсації, позовні вимоги про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 761/17817/19). Наведене є підставою для відмови в позові в цій частині. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися (висновок щодо вирішення питання про поділ майна подружжя в постанові Верховний Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 286/2349/16). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). У доктрині зазвичай виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). У справі, що розглядається, Суд установив, що спірні автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя. Цей висновок зроблено на основі таких обставин справи: спірний автомобіль набутий подружжям за час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, відсутні доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. Оскільки подружжя не змогло дійти згоди щодо порядку поділу цих автомобілів, а фактично ними користується Відповідач, Суд,

Outcome: partial