Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача надмір виплаченої пенсії у розмірі 45 816,61 грн., а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності IIІ групи з 25.07.2024 року, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі особистої заяви, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 960220 від 17.10.2024 року, виданої районною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Рішенням від 23.06.2024 року за № 204650019604 було призначено [PERSON] пенсію по інвалідності IIІ групи. Рішенням відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204650019604 від 23.06.2025 року припинено виплату пенсії, та скасоване рішення від 17.08.2023 року за № 204650019604 про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , відповідно до пункту 1 підпунктів 1,5 статі 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-IV (далі - Закон № 1058) на підставі Витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 14.04.2025 р. № ЦО 12846про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023 року. Листом від 26.06.2025 року № 2000-0308-8/97636 [PERSON] повідомлялося про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням IIІ групи інвалідності, Витяг із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 14.04.2025 р. № ЦО 12846про невизнання інвалідом [PERSON] з дати встановлення 25.07.2023 року. У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 45 816 грн. 61 коп. за період з 25.07.2023 року по 31.03.2025 року та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія. Враховуючи вищезазначене, відповідач права на отримання пенсії по інвалідності не має. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрат покласти на позивача, з огляду на наступне. Право [PERSON] на пенсію виникло та підтверджувалося безперервно рішеннями МСЕК 2023 року та МСЕК 2024 року, а саме документами: виписками МСЕК від 26.07.2023 року та від 17.10.2024 року, рішенням ПФУ від 23.06.2025 № 204650019604. Так, випискою МСЕК від 26.07.2023 року встановлено II група інвалідності [PERSON] строком до 25.07.2024 року. У період 26.07.2023 - 25.07.2024 відповідач мав право на пенсію по інвалідності Позивач не має підстав вимагати повернення пенсії за цей період, оскільки рішення МСЕК було чинним і дійсним, і цей факт підтверджений самим позивачем у рішення ПФУ від 23.06.2025 №204650019604. Виписка МСЕК від 17.10.2024 року підтверджує попереднє рішення МСЕК від 26.07.2023 року. Вказаний документ встановив інвалідність відповідачу зі строком дії до 2026 року, тобто діє в теперішній час і підтвердив безперервність інвалідності після закінчення строку попередньої довідки від 26.07.2023 року. Починаючи з 25.07.2024 року відповідач знову мав чинну інвалідність і право на пенсію III групи, а з 17.10.2024 року - II групи, яка діє по теперішній час. Інвалідність не припинялася, не переривалася, не скасовувалася. Вимоги ПФУ про повернення пенсії за цей період є абсурдними, оскільки право існувало і продовжує існувати в повному обсязі. Рішення ПФУ від 23.06.2025 року спростовує позов, адже позивач в Рішенні визнав, що «Громадянин [PERSON] проходив МСЕК у 2024 році. Інвалідність підтверджена. Строк дії до 2026 року». Позивач фактично підтверджує, що відповідач [PERSON] є інвалідом і в теперішній час. Позивач визнає чинність МСЕК-2024; ГУ ПФУ в Харківській області визнає безперервність інвалідності, але одночасно подає позов, у якому стверджує протилежне. 26.07.2023 року міжрайонна МСЕК м. Харкова встановила [PERSON] II групу інвалідності строком до 25.07.2024 року. Факт підтверджується випискою МСЕК. Повторне проходження відповідачем міжрайонного МСЕК у м. Харкова у 2024 році. 17 жовтня 2024 року відповідач повторно пройшов медико-соціальну експертну комісію та МСЕК підтвердила II групу інвалідність з 01.08.2024 року до 17.10.2024 року, та встановила новий строк її дії до 01.11.2026. ГУ ПФУ офіційно знав про підтвердження інвалідності у 2024 році, але навмисно не надав документи до суду з позовною заявою. У рішенні ГУ ПФУ від 23.06.2025 року зазначено: « [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності II групи з 25.07.2023, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі заяви від 09.08.2023 за № 9102, виписки з акту огляду медико - соціальною експертною комісією cepii 12ААВ №702567 від 26.07.2023 року, та подовжено пенсію по інвалідності III групи згідно виписки з акту огляду медико - соціальною експертною комісією серіі 12ААГ № 960220 від 17.10.2024, виданої районною Шевченківською МСЕК м. Харкова». Позивач у своїх матеріалах посилається на Рішення від 23.06.2025 про "припинення виплати пенсії" та "скасування" призначення пенсії з 25.07.2023. Однак сам позивач не реалізував власне рішення: [PERSON] і надалі отримує пенсію по інвалідності в повному обсязі, а позивач не вніс жодних змін до електронної пенсійної справи, не припинив нарахування, не зняв його з обліку та не скасував чинне пенсійне посвідчення, яке діє до 31.08.2026. ГУ ПФУ усвідомлює незаконність свого рішення, оскільки реальні медичні документи (виписка МСЕК 2024 року) підтверджують наявність у [PERSON] чинної інвалідності, а так званий "витяг ЦОФСО" не має повноважень скасовувати рішення МСЕК і не є юридичною підставою для припинення пенсії. Отже, рішення ГУ ПФУ, на яке посилається позивач, має виключно декларативний характер, суперечить матеріалам пенсійної справи та фактичним діям самого позивача. Фонд одночасно заявляє про припинення виплати і продовжує цю виплату здійснювати, що свідчить про очевидну дефектність, нелогічність та юридичну неспроможність посилань позивача. Жоден компетентний орган не скасовував інвалідність. Відповідно Постанови КМУ № 1317 та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, рішення щодо встановлення інвалідності, визначення групи інвалідності, встановлення строку її дії, зміни або скасування попередніх рішень приймає виключно медико-соціальна експертна комісія (МСЕК). Це підтверджено сталою практикою Касаційного адміністративного суду, зокрема постановами КАС ВС: 25.09.2018, справа №804/800/16, 26.09.2018, справа №817/820/16, 17.03.2020, справа №240/7133/19, 30.11.2020, справа №200/14695/19-а, 30.04.2021, справа №160/12235/19. У всіх вище перелічених справах судами послідовно зазначено, що лише МСЕК має юридичні повноваження встановлювати та скасовувати інвалідність, а суди не можуть підміняти МСЕК чи визнавати недійсними її рішення без виявлених процедурних порушень. ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», яку позивач залучив як третю особу, яка не має самостійних вимог, не має повноважень визначати або скасовувати інвалідність. ДУ «Український державний НДІ медико-соціальних проблем інвалідності» (м. Дніпро) є науково-дослідною та консультативною установою, не є органом, наділеним владними повноваженнями у сфері встановлення інвалідності, не входить до складу МСЕК, не приймає рішення про встановлення чи скасування інвалідності конкретній особі, не має юридичного механізму змінювати чи припиняти рішення МСЕК. На це прямо вказують рішення КАС ВС у справах № 804/800/16, № 817/820/16 та № 200/14695/19-а: документи, видані установами, що не є МСЕК, не можуть впливати на встановлений статус інвалідності. Витяг ЦОФСО, на який посилається позивач, не є рішенням МСЕК і не підтверджений жодним офіційним документом, так як первинного рішення "інституту" у матеріалах справи не існує Позивач посилається на витяг ЦОФСО № ЦО-12846 від 14.04.2025 року. Проте цей документ не є актом огляду МСЕК, не є рішенням МСЕК, не містить медичного висновку, не встановлює і не скасовує інвалідності. В додатках до позовної заяви, позивач надав лише супровідний лист Інституту, без тексту рішення, складу комісії, підписів відповідальних осіб, печатки, мотивувальної частини, дати та номера акта, протоколу засідання, будь-якого опису фактичних обставин. Тобто суд не має можливості дослідити первинний документ, а тому не може оцінити його зміст і юридичну силу. Супровідні листи інституту є виключно листами загального змісту, не містять жодного процесуального або медичного рішення, не містять протоколу, акта, експертного висновку чи результатів обстеження, не містять жодних даних, які б підтверджували факт скасування інвалідності, причини чи підстави такого рішення. Супровідний лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до ГУ ПФУ в Харківській області. У ньому йдеться про направлення «... сканованої копії акта приймання-передачі Витягів з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи...», які надійшли з Державної установи «Український державний НДІ медико-соціальних проблем інвалідності». Тобто фактично передавалися витяги, що стосуються оцінювання повсякденного функціонування особи. І в жодному місці цього листа немає навіть натяку на скасування інвалідності [PERSON] , як і на існування будь-якого документа, яким таку інвалідність було б припинено. Фактично позивач посилається на документи, які не містять предмета доказування у цій справі та не підтверджують його тверджень. «Акт № 381 від 28.05.2025 року приймання-передачі Витягів з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи». Цей документ не є рішенням щодо інвалідності та не має жодних юридичних наслідків у сфері медико-соціальної експертизи. Акт складений ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико- соціальних проблем інвалідності» (ЦОФСО Центр оцінювання функціонального стану особи) і стосується не встановлення або скасування інвалідності, а лише передачі до Пенсійного фонду інформаційних витягів про оцінювання повсякденного функціонування особи Оцінювання функціонального стану це виключно визначення рівня повсякденного життя, самообслуговування, мобільності та соціальної активності людини, а не акт МСЕК. Таким чином, акт № 381 підтверджує лише логістичний факт пересилання витягів, але жодним чином не підтверджує припинення інвалідності чи зміну її статусу. Витяг ЦОФСО № ЦО-12846 від 14.04.2025 року - позивач необґрунтовано розглядає цей документ як підставу для припинення інвалідності [PERSON] . Насправді Витяг ЦОФСО № ЦО-12846 не визначає групу інвалідності, не містить діагнозу та причин інвалідності, не містить висновку медико- соціальної експертизи, не встановлює і не скасовує інвалідність, не є рішенням МСЕК, не відповідає формі акту МСЕК, не підписаний лікарями МСЕК, не містить жодного формулювання про припинення інвалідності, не може породжувати правові наслідки. Витяг ЦОФСО це довідковий інформаційний документ, який лише фіксує оцінку функціонального стану особи. Такий витяг не має жодного відношення до повноважень МСЕК, передбачених Положенням №1317, і не може бути підставою для припинення чи зміни інвалідності. Крім того, фраза у Витягу: «Групу інвалідності не встановлено з 25.07.2023 р.» не свідчить про її скасування, а є лише технічним відображенням того, що до дати первинного встановлення інвалідності МСЕК група не визначалася. Ця фраза не має жодного юридичного змісту та не може тлумачитися як скасування інвалідності. Виписка з акта огляду МСЕК серії 12 ДАВ №702567 від 26.07.2023 року це один із небагатьох документів у матеріалах справи, який має належний правовий статус та відповідає вимогам Положення про медико-соціальну експертизу (постанова КМУ №1317). У зазначеній виписці МСЕК встановила [PERSON] інвалідність II групи строком до 25.07.2024 року. Документ містить повний набір обов`язкових реквізитів: діагноз, причину інвалідності, строк її встановлення, підписи членів МСЕК та печатку. Цей документ безпосередньо підтверджує, що у відповідача був чинний статус інваліда II групи; призначення пенсії за інвалідністю у вказаний період є законним і обґрунтованим; органи Пенсійного фонду мали обов`язок виплачувати пенсію інваліду II групи з 26.07.2023 р. до 25.07.2024 р.; протягом усього цього періоду не існувало жодного рішення будь-якого компетентного органу, яке б скасовувало або змінювало встановлену МСЕК інвалідність [PERSON] . Жоден документ, на який посилається позивач (у т.ч. витяги ЦОФСО), не може замінити або скасувати акт МСЕК та не має юридичної сили для припинення інвалідності. Відповідно, відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача вже виплаченої пенсії за зазначений період. Рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 23.06.2025 щодо скасування пенсійних виплат інваліду II групи [PERSON] суперечить позову, оскільки прямо підтверджує усі рішення МСЕК 2023-2024 років; визнає факт інвалідності на час прийняття рішення про скасування пенсії відповідачу хоча визначає строк дії рішення МСЕК про надання інвалідності [PERSON] до 2026 року. Довідкою відділу опрацювання документації № 2 ГУ ПФУ в Харківській області, у якій зазначено, що за особовим рахунком [PERSON] нібито виникла «переплата пенсії» за період з 25.07.2023 по 31.03.2025 в сумі 45 816 грн 61 коп. Цей документ не містить жодної об`єктивної інформації, яка дозволяла б перевірити або підтвердити заявлені позовні вимоги. У довідці відсутній будь-який помісячний розрахунок пенсії та документ не містить: жодної таблиці чи інформації про щомісячний розмір пенсії [PERSON] , дат її нарахування та виплати, арифметичного розрахунку загальної суми пенсії [PERSON] , пояснення, як саме утворилась цифра 45 816,61 грн. «переплати». Без зазначення конкретних сум за кожний місяць та методу їх підрахунку неможливо встановити, яким чином сформована загальна цифра, що прямо порушує вимоги до доказів у цивільному процесі. Крім того, довідка не містить жодних правових підстав для висновку про «переплату». Документ не містить посилань на жодний первинний документ; не вказує, яке юридичне рішення мало б змінити чи припинити право відповідача на пенсію; не містить причин, з яких ПФУ вважає виплачену пенсію «надміру отриманою». Фактично довідка лише констатує суму, але не вказує жодного юридичного факту, який міг би породити обов`язок відповідача повертати пенсію. Сторона відповідача обґрунтовано вважає, що вказана довідка суперечить чинному акту МСЕК серії 12ААВ № 702567 від 26.07.2023. У матеріалах справи наявна виписка з акта огляду МСЕК від 26.07.2023, якою встановлено інвалідність II групи строком до 25.07.2024. Протягом цього періоду [PERSON] мав чинний статус інваліда та правомірно отримував пенсію. Попри це, позивач вказує «переплату» вже починаючи з 25.07.2023 року, тобто з першого дня чинності рішення МСЕК. Такий висновок ПФУ не має медико-експертної підстави; суперечить офіційному рішенню компетентного органу МСЕК; не може вважатися правомірним. Довідка не підтверджена жодними первинними матеріалами і не містить посилання на пенсійний файл; не містить виписки з облікової системи ПФУ; не містить платіжних документів; не містить жодних доказів, які підтверджують зазначені суми. Це внутрішня службова довідка, а не документ, який може бути використаний як доказ у суді. Ні суд, ні сторона відповідача не можуть перевірити не лише суму «переплати», а й саму суму позову 45 816 грн. 61 коп. Відсутність розшифровки, помісячного розрахунку та інформації про конкретні нарахування робить неможливим перевірити правильність розрахунку позивача; встановити, чи існує взагалі переплата як така,- встановити обґрунтованість заявленої суми позову. Тобто цей документ не дозволяє суду встановити ключові факти справи, а тому не може вважатися доказом у розумінні цивільного процесу. Такий документ не може бути використаний судом як доказ, що підтверджує будь-яку переплату або обов`язок відповідача повернути пенсійні виплати. Повідомлення ТУ ПФУ на адресу [PERSON] з вимогою повернути нібито «надмірно виплачену пенсію» за період з 25.07.2023 по 31.03.2025, не може вважатися належним чи допустимим доказом, у ньому відсутні будь-які обґрунтування, на підставі яких Пенсійний фонд дійшов висновку про «переплату», не наведено жодного розрахунку щомісячних виплат, не визначено, як саме сформувалася зазначена сума, і чому вона вважається заборгованістю. Повідомлення лише констатує певне твердження без пояснення причин, механізму чи правової основи. Крім того, в документі не вказано жодного рішення компетентного органу, яке б припиняло інвалідність [PERSON] у період, коли він фактично отримував пенсію. А тому повідомлення ПФУ не містить жодного зв`язку між якимось юридичним фактом і сумою, яку вони називають «надмірною». За такої відсутності пояснень та розрахунків суд просто фізично не може перевірити правильність, законність і достовірність наведених позивачем даних. Фактично це лише інформаційний лист, а не доказ у розумінні процесуального закону, і він не підтверджує наявності переплати, її розміру чи будь-яких правових підстав для стягнення. Позивач навмисно визначив ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» третьою особою, створюючи для суду ілюзію, що ця установа нібито має повноваження: скасовувати рішення МСЕК, здійснювати повторний медико-соціальний огляд, впливати на право особи на пенсію, підтверджувати або спростовувати інвалідність. Насправді це не відповідає жодній нормі чинного законодавства і є процесуальною маніпуляцією. Відповідно до ст. 53 ЦПК України, ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» не може бути третьою особою у цій справі, так як згідно зі ст. 53 ЦПК України, третьою особою може бути лише та особа, права, свободи чи обов`язки якої можуть бути порушені рішенням суду. У випадку з ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико- соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» рішення суду жодним чином не вплине на права чи обов`язки цього інституту; інститут не є стороною пенсійних правовідносин; інститут не призначає і не скасовує пенсії; інститут не встановлює інвалідність і не має повноважень МСЕК; установа не несе жодної відповідальності за правильність чи неправильність рішень ПФУ; інститут не має жодного юридичного інтересу в результаті розгляду справи. Отже, залучення ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико- соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» не відповідає вимогам ст. 53 ЦПК і є процесуально неправомірним. Крім того, ЦПК України передбачає, що третя особа отримує ухвалу суду і має право: подати пояснення, висловити свою позицію, подати або не подати докази, заявити клопотання. У даній справі сторона відповідача не має будь-яких процесуальних документів, які б були отримані судом і підтвердили згоду третьої особи приймати участь в справі за позовом ГУ Пенсійного фонду в Харківській області. Третя особа фактично не бере участі у процесі, що підтверджує його повну відсутність матеріального інтересу. Сторона відповідача обґрунтовано вважає, що метою Позивача є створення ілюзії «скасування» інвалідності «легітимним медичним органом» та таким чином легітимація власних незаконних дій щодо невиплати пенсії відповідачу за період, коли він мав законні підстави на її отримання. Позивач навмисно залучив ДУ «Український державний науково-дослідний інститутмедико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» третьою особою, щоб створити видимість існування "медичного органу", який підтвердив їх позицію; уникнути відповідальності за незаконне нарахування вимог; приховати від суду відсутність будь-якого рішення МСЕК; здійснити тиск на суд через нібито "медичний авторитет установи". Такі дії прямо суперечать принципам добросовісності та змагальності (ст. 13, 43, 44 ЦПК). Позивач не довів жодної з передбачених законом умов для стягнення таких виплат: не довів недобросовісності відповідача; не довів помилки у нарахуванні; не довів незаконності отримання; не довів відсутності права на пенсію; не довів припинення чи скасування інвалідності у встановленому законом порядку. Більш того, право відповідача на пенсію було законно набуте на підставі чинного рішення МСЕК від 26.07.2023 року, яке діяло до 25.07.2024 року і не було скасоване жодним компетентним органом. У цей період відповідач отримував пенсію правомірно, на підставі чинного статусу інваліда. Будь-які документи чи висновки, складені після завершення строку дії цього рішення МСЕК, не можуть мати зворотної сили та не можуть погіршувати становище особи, яка вже реалізувала свої законні права у період їх чинності. Така ретроспективна зміна статусу суперечить ст. 58 Конституції України та принципу правової визначеності. Відтак жодних підстав вважати ці виплати «надмірними» не існує. Таким чином, позов є необґрунтованим, побудованим на припущеннях та документах, що не мають юридичної сили. Правові підстави для стягненя пенсійних виплат відсутні. Вважав, що в задоволенні позовних вимог, слід відмовити. Представником позивача надано відповідь на відзив, з якого вбачається, що органи Пенсійного фонду України згідно із статтею 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Провідним законом у сфері пенсійного страхування, яким врегульовано усі правовідносини пов`язані з функціонуванням системи пенсійного страхування, призначенням, перерахунком і виплатою пенсій, є Закон України про «Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон України №1058-IV), що був прийнятий на реалізацію положень Конституції України. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України. [PERSON] , [INFO] , на підставі зібраних документів, відповідної особистої заяви та виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №960220 від 17,10.2024, виданої районною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова звернувся до головного управління за призначенням пенсії по інвалідності відповідно до Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 23.06.2024 за №204650019604 було призначено [PERSON] пенсію по інвалідності III групи. Рішенням відділу перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204650019604 від 23.06.2025 припинено виплату пенсії та скасоване рішення від 17.08.2023 за № 204650019604 про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) відповідно до пункту 1 підпунктів 1,5 статі 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за №IO58-IV (далі - Закон №1058) на підставі Витята із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Державної установи Український державно науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2025 № ЦО 12846 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023. Листом від 26.06.2025 №2000-0308-8/97636 [PERSON] повідомлялося про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням III групи інвалідності (витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи Український державно науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2025 №ЦО 12846) про невизнання інвалідом [PERSON] , [INFO] , з дати встановлення -25.07.2023. У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 45 816 грн. 61 коп. за період з 25,07.2023 по 31.03.2025 та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія, але на момент звернення до суду кошти на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не надходили. Враховуючи вищезазначене, своїми незаконними діями, які полягають у наданні до органу, що призначає пенсію особистої заяви та виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №960220 від 17.10.2024, виданої районною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова, [PERSON] , права на отримання пенсії по інвалідності з 25.07.2023 по 31.03.2025 не має. Таким чином, у зв`язку із надходженням до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Витяга із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Державної установи Український державно науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2025 №ЦО 12846 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023, рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №204650019604 від 23.06.2025 припинено виплату пенсії та скасоване рішення від 17.08.2023 за №204650019604 про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] було безпідставно отримано та зайво виплачено пенсію у розмірі 45 816 грн. 61 коп. за період з 25.07.2023 по 31.03.2025., тому своїми діями завдано шкоду Державі, в особі Головного управління, а тому зазначені кошти за вказаний період підлягають поверненню. 27.08.2025 [PERSON] звернувся з заявою до головного управління про поновлення пенсі на підставі витяга з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №33/25/2612 від 13.08.2025, яким визнано [PERSON] особою з інвалідністю III групи з 13.08.2025 року. Таким чином, [PERSON] призначено пенсію по інвалідності з 27.08.2025, а виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №960220 від 17.10.2024, виданої районною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова на підставі якої [PERSON] звертався до головного управління за призначенням пенсії по інвалідності визнана не дійсною на підставі Витяга із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, Державної установи Український державно науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2025 № ЦО 12846 про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рахунок № [NUMBER] відкритий в AT «ОЩАДБАНК» неправомірно отриману пенсію в розмірі 45 816 грн. 61 коп. Представником відповідача подано відзив на відповідь позивача на відзив відповідача з якого вбачається наступне. Позивач, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, фактично надає витягу ЦОФСО правові наслідки, тотожні скасуванню рішень МСЕК, що виходить за межі повноважень як Пенсійного фонду України, так і експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, оскільки відповідно до Постанови КМУ № 1338 від 15.11.2024 року така система оцінювання не передбачає перегляду, скасування або визнання помилковими рішень МСЕК, прийнятих до 01.01.2025 року, а також створення ретроспективних правових чи фінансових наслідків для фізичних осіб. Продовжує ігнорувати наявність чинного рішення МСЕК від 17.10.2024 року, по якому [PERSON] є інвалідом III групи і продовжує отримувати від ПФУ пенсію. Наполягає, що всі виплати пенсіонеру [PERSON] з 25.07.2023 року є «надмірними». Не спростовує твердження відповідача про відсутність будь-якої вини [PERSON] . Жодних нових доказів, які б змінювали правову картину справи, ПФУ не надав. Ознайомившись з відповіддю позивача на відзив від 15.11.2025 року сторона відповідача вважає позицію позивача такою, що не відповідає діючому законодавству і порушує права пенсіонера [PERSON] . Так, в своєму позові позивач посилається на Постанову правління Пенсійного фонду України N. 6-4 від 21 березня 2003 року, де зазначено, що механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, шо є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Таким чином, позивач в позовній заяві суперечить Постанові ПФУ і цивільному кодексу України, де зазначено, що для вимоги повернення надмір отриманої пенсії повинна бути доказана вина відповідача (ст. 614 ЦК). Цивільна відповідальність потребує доведення вини особи. ПФУ не навів і не міг навести жодного доказу того, що відповідач вводив ПФУ в оману, подавав недостовірні документи, вчиняв будь-які дії для неправомірного отримання коштів. Відповідач просто отримував пенсію, нараховану державним органом на підставі чинного рішення МСЕК, яке на теперішній час підтверджено рішенням МСЕК від 17.10.2024 року і є чинним. Крім того, відповідач не є суб`єктом, який ухвалював рішення про встановлення чи невстановлення інвалідності; впливав на процедури МСЕК; формував документи, що стали підставою для виплат; порушив будь-які норми цивільного законодавства. При наданні відзиву на позовну заяву сторона відповідача вказувала на відсутність у [PERSON] ознак безпідставного збагачення. Статті 1212-1215 ЦК України передбачають повернення майна лише за умови, що воно було отримане без достатньої правової підстави або така підстава згодом відпала. У нашому випадку правовою підставою була чинна на момент виплати інвалідність II групи, встановлена МСЕК і підтверджена повторним рішенням від 17.10.2024 року. 25.07.2023 року [PERSON] інвалідність була встановлена рішенням МСЕК у передбаченому законом порядку. Строк дії цього рішення сплив і воно не було скасоване жодним органом під час її дії. 17.10.2024 року МСЕК повторно підтвердила стан здоров`я [PERSON] та встановила III групу інвалідності строком до 2026 року включно. Це рішення є чинним, не оскарженим та визнається самим Пенсійним фондом, оскільки пенсійні виплати продовжуються. Таким чином, усі виплати, які здійснювалися Мухіну у 2023-2024 роках, ґрунтувалися на чинних рішеннях МСЕК та були абсолютно законними, а продовження пенсійних виплат у теперішній час є законним і повністю відповідає чинному законодавству, зокрема Постановам КМУ №1517 та № 1338. Жодна правова підстава не відпадала. Отже, відсутній базовий елемент складу ст. 1212 ЦК України. Щодо незворотної дії Постанови КМУ № 1338 та конституційних гарантій, про що відповідач посилався в своєму візові. Відповідно до ст. 58 Конституції України «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасоь відповідальність особи». Відповідно до ст. 22 Конституції України «При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод». Постанова КМУ № 1338 від 15.11.2024 року набрала чинності з 01.01.2025 року; запровадила нову систему оцінювання функціонального стану особи; не містить жодної норми, яка дозволяла б переглядати рішення МСЕК, прийняті до 2025 року, визнавати їх «помилковими» заднім числом, особливо після закінчення терміну дії, як в нашому випадку, створювати ретроспективні фінансові наслідки для фізичної особи. Отже, застосування Постанови № 1338 до правовідносин 2023-2024 років є прямим порушенням ст. 58 та ст. 22 Конституції України. Сторона відповідача обґрунтовано вважає, що позивач звертаючись з позовом до суду про стягнення «надмір виплаченої пенсії» визначив неналежного відповідача оскільки позовні вимоги ґрунтуються не на діях пенсіонера [PERSON] , а виключно на оцінці рішень МСЕК від 25.07.2023 року та управлінських рішеннях самого Пенсійного фонду. Якщо позивач вважає, що підставою для виплат були «помилкові або незаконні» рішення МСЕК, то спір має вирішуватися з відповідним органом, а не з фізичною особою. Покладення фінансових наслідків можливих управлінських помилок державних органів на пенсіонера є юридично неприпустимим. Крім того, сторона відповідача продовжує наполягати на те, що позивачем необґрунтовано визнано третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги - ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності міністерства охорони здоров`я України», так як він не має ніякого відношення для нарахування чи виплати пенсії. Більш докладніше ми викладали це у своїх запереченнях. На підтвердження цього висновку я посилаюся на відсутність у відповіді позивача будь-якого аргументу щодо спростування тверджень сторони відповідача з цього приводу і відсутність будь-яких документів (відповіді, пояснень тощо) від третьої особи. Просив відмовити у задоволенні позовної заяви, судові витрати покласти на позивача. Ухвалою Індустріального районного суду міста Харкова від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Представники третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності IIІ групи з 25.07.2024 року, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі особистої заяви, виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 960220 від 17.10.2024 року, виданої районною Шевченківською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Рішенням від 23.06.2024 року за № 204650019604 було призначено [PERSON] пенсію по інвалідності IIІ групи. Рішенням відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 204650019604 від 23.06.2025 року припинено виплату пенсії, та скасоване рішення від 17.08.2023 року за № 204650019604 про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , відповідно до пункту 1 підпунктів 1,5 статі 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-IV (далі - Закон № 1058) на підставі Витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 14.04.2025 р. № ЦО 12846про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023 року. Листом від 26.06.2025 року відповідача повідомлявся про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням IIІ групи інвалідності (Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 14.04.2025 р. № ЦО 12846)про невизнання [PERSON] особою з інвалідністю з 25.07.2023 року). У зв`язку зі скасуванням інвалідності було зайво виплачено пенсію у розмірі 45 816,61 грн. за період з 25.07.2023 року по 31.03.2025 року та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія. З метою досудового врегулювання спору щодо відшкодування надміру виплачених коштів в сумі 45 816,61 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на адресу [PERSON] було направлено лист від 26.06.2025 року з вимогою добровільного внесення коштів, проте відповідачем безпідставно отримані кошти повернуті не були. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Згідно пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. [PERSON] , [INFO] зараз перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності II групи з 25.07.2023, призначену відповідно до Закону № 1058 на підставі заяви від 09.08.2023 за № 9102, виписки з акту огляду медико - соціальною експертною комісією cepii 12ААВ №702567 від 26.07.2023 року, та подовжено пенсію по інвалідності III групи згідно виписки з акту огляду медико - соціальною експертною комісією серіі 12ААГ № 960220 від 17.10.2024, виданої районною Шевченківською МСЕК м. Харкова. За статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати Відповідно до частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4від21.03.2003 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25.11.2014 р.), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за № 374/7695 від 15.05.2003 р. Згідно з пунктом 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, повернення надміру сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених п.1 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 691цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 6133727сво18). Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. Водночас, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем [PERSON] до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17). Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону. Про це йдеться і у висновку викладеному у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, отже, виплачені пенсійні виплати поверненню не підлягають, відтак, і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем, залишаються за ним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed