Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

До Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 505 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з кінця травня 2024 року спільне господарство між ними не ведеться та сумісне проживання, як подружжя - припинено. Подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам сторін. Вирішити спір в позасудовому порядку не є можливим, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якомупросить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без фіксації технічними засобами, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій просила провести судове засідання без фіксації технічними засобами, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 жовтня 2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрований шлюб, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 505 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 210. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки шлюбні відносини та спільне проживання між сторонами припинені, за цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме: в сумі 605,60 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved