Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Веремчук В.В. звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідача 950000,00грн. в порядку регресу та судові витрати. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 26.11.2020 року на автодорозі Київ-Ковель Ягодин на 155км. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volvo» д.н.з. [NUMBER] з напівпричіпом «Humbaur» д.н.з. [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] який отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер [INFO] . Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 24.06.2021р. №279/436/21 [PERSON] визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки. 20.10.2021 року Житомирський апеляційний суд скасував вирок суду та призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК України звільнив останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Після чого родичі померлого [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися суду про відшкодування моральної шкоди, завданої зазначеним вище кримінальним правопорушенням. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2023 року №279/996/23 вирішено стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 350 000 гривень моральної шкоди внаслідок смерті сина та на користь [PERSON] 250 000 гривень моральної шкоди внаслідок смерті брата. Житомирським апеляційним судом скасовано рішення першої інстанції проте резолютивну частину рішення щодо відшкодування шкоди з ФОП [PERSON] як роботодавця, залишено без змін. Позивачем було виконано судові рішення та виплачено кошти родичам загиблого, що підтверджує розписками, останні не мають наміру стягувати кошти в примусовому порядку. Таким чином ФОП [PERSON] , як роботодавець [PERSON] повністю відшкодував шкоду родичам загиблого в порядку статті 1172 ЦК України (тобто як роботодавець особи, що заподіяла збитки під час виконання своїх трудових обов?язків тому просить суд в порядку регресу стягнути матеріальні збитки із відповідача. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 01.11.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань сторін про відкладення або про розгляд справи в загальному порядку до суду не надходило. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Романів С.І. просить відмовити у позові повністю оскільки відповідач виконував свої трудові обов?язки, перебуваючи, як найманий працівник, у трудових відносинах з Позивачем, як роботодавцем тому може нести майнову відповідальність перед позивачем лише у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, оскільки така відповідальність несеться ним в порядку регресу за нормами трудового законодавства. Доказів щодо середньої місячної заробітної плати [PERSON] в матеріалах справи відсутні, немає бухгалтерського обліку щодо визначення розміру шкоди. Більше того відповідач не визнавався винним у вчинені кримінального правопорушення відносно позивача, такий взагалі не залучався до участі у кримінальному провадженні №12020060060000909 як потерпілий. Також звертає увагу що з листопада 2023 року [PERSON] не працює та не отримує доходу, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей а його малолітній син взагалі потребує домашнього догляду внаслідок чого дружина також не працює, тому відшкодування такої шкоди істотно ускладнить майновий стан відповідача. Одночасно представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача документів на підтвердження трудових відносин між сторонами та майнового стану позивача від контролюючих органів. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється ніким із її учасників про те, що 26.11.2020 року на автодорозі Київ-Ковель Ягодин на 155км. відбулася ДТП в якій водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volvo» д.н.з. [NUMBER] з напівпричіпом «Humbaur» д.н.з. [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] який отримав тілесні ушкодження внаслідок яких згодом помер. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 24.06.2021р. №279/436/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено. 20.10.2021 року Житомирський апеляційний суд скасував вирок суду та призначив покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки. У момент скоєння злочину [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] 19.04.2023 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив рішення №279/996/23 яким вирішено стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 350 000 гривень моральної шкоди внаслідок смерті сина та на користь [PERSON] 250 000 гривень моральної шкоди внаслідок смерті брата. 31.10.2023 року Житомирський апеляційний суд скасував рішення першої інстанції з порушенням норм процесуального права проте в частині щодо відшкодування шкоди з ФОП [PERSON] як роботодавця залишено без змін. Матеріали справи містять копії розписок про отримання коштів з ФОП [PERSON] згідно постанови Житомирського апеляційного суду від 31.10.2023р. Також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклади угоди з ФОП [PERSON] про повне відшкодування шкоди згідно рішення суду, копії яких долучені до матеріалів справи. Так, відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Обґрунтовуючи поданий позов, позивач зазначив, що [PERSON] завдав ФОП [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 950000,00грн. у зв`язку із спричиненням дорожньо-транспортної пригоди а також, позивач зазначає, що на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 134 КЗпП України він набув право зворотної вимоги до відповідача , як особи, яка завдала шкоду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Так, статтею 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року із внесеними змінами роз`яснено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках за наявності зазначених у статті 137 КЗпП України умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов`язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується. У постанові від 25 жовтня 2018 року у справі № 491/961/16-ц Верховний Суд зробив висновок про те, що, врахувавши відсутність обставин заподіяння шкоди злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою, матеріальний стан відповідача, зокрема, те, що він є інвалідом третьої групи, наявність на його утриманні дружини та двох неповнолітніх дітей, суди обґрунтовано зменшили розмір покриття шкоди відповідно до вимог статті 137 КЗпП України. Врахувавши наведені висновки суд вважає, що наявні обставини для зменшення розміру покриття завданої шкоди [PERSON] на користь ФОП [PERSON] . Так судом враховано, що [PERSON] вчинено злочин з необережності, враховуючи майновий стан відповідача, у якого єдиним джерелом доходу є пенсія а також наявність у нього трьох неповнолітніх дітей а також дитину-інваліда яка потребує домашнього догляду, що підтверджено матеріалами справи, приходжу до висновку про доцільність та можливість зменшення розміру покриття завданої ним шкоди на суму 200000грн. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: partial