Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі позивач), діючи через свого представника Дідуха Є.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором №4753622 від 21 червня 2024 року в розмірі 38 400 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідачка отримала від ТОВ «Лінеура Україна» кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. на строк 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на день. У подальшому 27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №27/02/2025, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаними вище кредитним договором. Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором №4753622 від 21 червня 2024 року в розмірі 38 400 грн. 00 коп., з яких: 6 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 22 680 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами до відступлення права вимоги, та 9 720 грн. 00 коп. процентів, нарахованих з 27 лютого по 15 червня 2025 року. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, при цьому подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому вказав про відсутність заперечень проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча викликалася до суду належним чином, зокрема як шляхом надіслання повістки про виклик за адресою її проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, так і шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України. За таких обставин, відповідно до пункту 4 частини сьомої статті 128, статті 130 ЦПК України відповідачка вважається належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду. При цьому остання заяв по суті справи та про розгляд справи без її участі до суду не подала. Заяви та клопотання учасників справи Заяв та клопотань учасники справи до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі та визначено відповідачці строк для подання відзиву на позов і заперечень, а позивачу строку для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У зв`язку з розглядом справи у порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи без її участі та відзиву на позов не подала, беручи до уваги позицію представника позивача, суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами з постановленням заочного рішення. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється без участі сторін у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, 21 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753622, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. строком на 360 днів (а.с. 13-18) Вказаний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора 57137 (а.с. 31) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також узгоджується з висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено процентну ставку за кредитом у розмірі 1,5% за кожен день строку користування кредитом (пункт 1.4.1) та графік платежів за договором (а.с. 23). Відповідно до повідомлення ТОВ «ПЕЙПЕК» від 26 березня 2025 року та витребуваних судом за клопотанням представника позивача відомостей про рух коштів по картці відповідачки № [NUMBER] , емітованої ТОВ «Універсал Банк», на вказаний картковий рахунок відповідачки 21 червня 2024 року було перераховано кошти на виконання кредитного договору №4753622 у розмірі 6 000 грн. 00 коп. (а.с. 153-157). Отже, ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором №4753622щодо надання кредиту. Незважаючи на визначені договором порядок та строки повернення кредитів відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала. Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №4753622 у відповідачки перед ТОВ «Лінеура Україна» станом на 27 лютого 2025 року виникла заборгованість у розмірі 31 680 грн. 00 коп., з яких: 6 000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 6 000 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами та 3 000 грн. 00 коп. заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 88-91). 27 лютого 2025 року між року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №27/02/2025, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором, що підтверджується копіями договору факторингу, витягів з актів приймання-передачі прав до договору факторингу та платіжних інструкцій (а.с.59-72). Після переходу права вимоги за кредитним договором позивачем за період з 28 лютого по 15 червня 2025 року здійснено нарахування процентів за кредитним договором №4753622 у розмірі 9 720 грн. 00 коп.(а.с. 92-93). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості розміру позовних вимог суд погоджується з розмірами заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору №4753622, яка становить 6 000 грн. 00 коп. та враховує, що вимоги про стягнення з відповідачки штрафних санкцій позивачем не ставиться. Стосовно розміру процентів, нарахованих за кредитним договором №4753622 суд зазначає наступне. Так, згідно умов вказаного вище кредитного договору відповідачці надавався кредит на строк 360 днів зі сплатою 1,5% на день. При цьому, 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (далі Закон України №3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII (далі Закон України №1734-VIII). Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України №1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому пунктом 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII було передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, у період з 21 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%, а з 20 серпня 2024 року розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Вирішуючи питання щодо розміру процентів, які відповідачка була зобов`язана сплачувати за кредитним договором №4753622 суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що кредитування здійснювалося у період з 21 червня 2024 року по 15 червня 2025 року. Відповідно за період з 21 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року, тобто протягом 60 днів відповідачка була зобов`язаний сплачувати 1,5% на день, або ж загалом 90%. При цьому за період з 20 серпня 2024 року по 15 червня 2025 року, тобто за наступні 300 дні, відповідач був зобов`язаний сплачувати 1% на день, або ж загалом 300% за цей період. Відповідно за весь період користування кредитним коштами на підставі кредитного договору №4753622 з 21 червня 2024 року по 15 червня 2025 року відповідачка зобов`язана сплатити 390% (90% + 300%) від суми кредитних коштів, отриманих за вказаним кредитним договором. Отже, розмір процентів, які відповідачка зобов`язана сплатити згідно кредитного договору №4753622 за період з 21 червня 2024 року по 15 червня 2025 року має становити 23 400 грн. 00 коп. (6 000 грн. 00 коп. х 390%). Отже, загальна сума заборгованості відповідачки за кредитним договором №4753622 становить 29 400 грн. 00 коп. (6 000 грн. 00 коп. + 23 400 грн. 00 коп.). Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належний йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки в ході судового розгляду встановлено,що у відповідачки за кредитним договором №4753622 від 21 червня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 29 400 грн. 00 коп., при цьому право вимоги за вказаним договором на час розгляду справи належить позивачу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення зазначеної заборгованості з відповідачки на користь позивача. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Стосовно клопотання представника позивача про зобов`язання органу, який буде виконувати дане рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення, стягуючи їх з відповідачки, суд враховує наступне. Частиною десятою статті 265 ЦПК України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. У даній справі згідно умов кредитного договору нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося лише до 15 червня 2025 року, при цьому нарахування пені згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану взагалі не здійснюється. Вказане у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування у даній справі положень частини десятої статті 265 ЦК України та зобов`язання органу, який буде виконувати дане рішення, нараховувати будь-які проценти чи пеню на суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за даним рішенням. Отже, відповідне клопотання представника позивача є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Судові витрати Позивачем здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (а.с. 8) та заявлено витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., при цьому відповідачкою судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1 854 грн. 65 коп. (29 400 грн. 00 коп. х 2 422 грн. 40 коп. / 38 400 грн. 00 коп.). З приводу доводів представника позивача про здійснення витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд враховує, що пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається, представник позивача у позовній заяві зазначено про здійснення судових витрат у розмірі 10 000 грн. 00 на надання правничої допомоги, на підтвердження чого надано копії договору, на підставі якого така допомога надавалася, заявки на виконання доручення, акту прийому-передачі виконаних робіт, детального опису виконаних робіт та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю,. Водночас, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджували б оплату позивачем професійної правничої допомоги на суму 10 000 грн. 00 коп., у зв`язку з чим підстави для стягнення вказаної суми коштів з відповідачки на користь позивача в якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved