Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 17.12.2025 року до суду звернувся представник позивача адвокат Абрамович О.В. із зазначеним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3081 га, кадастровий номер 5920380800:01:001:0391, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бургуватської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку вона успадкувала після смерті [INFO] батька [PERSON] . За життя 21.09.2016 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі №404/16, згідно якого передав у строкове платне користування земельну ділянку строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становила 100492,97 грн. Сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7034,51 грн. 27.07.2018 року ПрАТ «Райз-Максимко», ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] уклали трьохсторонню додаткову угоду №1 до даного договору оренди, в якій новий орендар ТОВ « РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки орендаря від ПрАТ «Райз-Максимко». Також сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 100492,97 грн. З 2017 року орендна плата складає 10049,30 грн, що становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. В п.11 договору орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня. Відповідачем не в повній мірі здійснювалася виплата орендної плати позивачу, тому просить стягнути з ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь [PERSON] заборгованість з виплати орендної плати за договорами оренди землі в розмірі 27166,79 грн, інфляційні збитки в розмірі 4669,97 грн, 3 % річних в розмірі 1312,44 грн. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.12.2025 відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. 02.01.2026 року від представника ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач жодних претензій щодо сплати орендної плати не в повному обсязі Відповідачу не пред`являв та не скористався своїм правом вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (умови договору та ст.24 Закону України «Про оренду землі»), а також жодних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі позивач не заявляв. Крім того, розрахунки надані позивачем до позовної заяви зроблені некоректно, оскільки невірно визначено початок та кінець періоду, розмір орендної плати, а тому розрахунки є арифметично невірними. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 05.01.2026 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, оскільки відповідач до відзиву додав додаткову угоду №2 від 04.11.2019 року про внесення змін до договору оренду землі, згідно якої з 01.01.2019 розмір орендної плати становить 11 % нормативно-грошової оцінки землі 11054,23 грн. Оскільки розмір орендної плати змінювався згідно додаткової угоди № 1 від 27.07.2018, то при розрахунку орендної плати за 2018 рік базовим місяцем є липень 2018 року. Індексації підлягають платежі, починаючи з серпня 2018 року. Потім розмір орендної плати змінився 04.11.2019 згідно додаткової угоди № 2, тому при проведенні розрахунку орендної плати за 2019 рік та наступні роки базовим місяцем є листопад 2019 року. Індексації підлягають платежі, починаючи з грудня 2019 року. Також надав розрахунки індексації, інфляційних та 3% річних. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3081 га, кадастровий номер 5920380800:01:001:0391, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бургуватської сільської ради Охтирського району Сумської області, яку вона успадкувала після смерті [INFO] батька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за №865 (а.с.6), а також витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.8). За життя 21.09.2016 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі №404/16, згідно якого передав у строкове платне користування земельну ділянку строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становила 100492,97 грн. Сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 7 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7034,51 грн. (а.с.9-10). 27.07.2018 року ПрАТ «Райз-Максимко», ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» та [PERSON] уклали трьохсторонню додаткову угоду №1 до даного договору оренди, в якій новий орендар ТОВ « РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки орендаря від ПрАТ «Райз-Максимко». Також сторонами визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 100492,97 грн. З 2017 року орендна плата складає 10049,30 грн, що становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.12). Вищевказана угода зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується відповідним витягом №159561153 від 14.03.2019 року (а.с.13). Пунктом 10 договору оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Також, згідно п.11 договорів орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня. Представник позивачки у своїх доводах посилається на те, що орендар хоча і сплачував орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Тому орендодавець був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Частинами 1-3 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. За змістом ст.ст. 21, 22, 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Аналіз ч. 3 ст.762 ЦК України дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата). За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць. При цьому, базовим місяцем вважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №925/457/23. Розмір орендної плати за договором оренди землі востаннє змінювався, згідно додаткової угоди №2 04.11.2019, базовим місяцем є грудень 2019, тому індексації підлягають платежі, починаючи з грудня 2019 року. Так сума орендної плати з урахуванням індексації розраховується за формулою: [Сума орендної плати з урахуванням індексації] = [Орендна плата] * [Сукупний індекс інфляції] / 100%, де: [Орендна плата] - сума орендної плати, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідні індекси споживчих цін розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Враховуючи викладене, суд наводить розрахунок орендної плати з урахуванням індексації: За 2018 рік: 10049,30 грн * 101,900% - 10049,30 грн = 190,94 грн (недоплата). За 2019 рік: 11054,23 грн * 99,8 % - 11054,22 грн = недоплата відсутня. За 2020 рік: 11054,23 грн *101,808 % - 11054,22 грн = 199,90 грн (недоплата). За 2021 рік: 11054,23 грн * 113,680 % - 11054,22 грн = 1512,19 грн (недоплата). За 2022 рік: 11054,23 грн * 144,929 % - 11054,22 грн = 4966,62 грн (недоплата). За 2023 рік: 11054,23 грн * 150,337 % -11054,22 грн = 5564,38 грн (недоплата). За 2024 рік: 11054,23 грн * 175,188 % - 11618 грн = 7747,68 грн (недоплата). За 2025 рік: 11054,23 грн * 182,655 % - 13610,72 грн = 6580,39 грн (недоплата). Загальна сума заборгованості в урахуванням індексації становить 26762,10 грн. Відсутність у договорі оренди землі узгодженого сторонами порядку обрахування орендної плати з урахуванням індексу інфляції не звільняє відповідача, як зобов`язану сторону договору, від виконання взятих на себе зобов`язань за цими договорами. З приводу позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 процентів річних, суд виходив з наступного. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до позиції,висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 22 вересня 2020 року (справа № 918/631/19), приписистатті 625 ЦКпоширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Цією ж постановою детально визначено порядок розрахунку інфляційних втрат на підставі відповідних індексів інфляції.Дану позицію суд вважає необхідним застосувати й у вказаних правовідносинах. Зважаючи на те, що граничним строком виплати орендної плати за землю відповідно до умов договору є 31 грудня та станом на вказану дату орендар свого обов`язку щодо виплати орендної плати орендодавцю не виконав, суд вважає, що з 01 січня розпочався період за який позивач має право вимагати сплати інфляційних втрат та 3 процентів річних. Суд проводить розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за формулами: 3 % річних = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення; інфляційні втрати = С (сума заборгованості за період) х сукупний індекс інфляції за період - С (сума заборгованості за період). Розрахунок 3 % річних: 2018 рік - сума заборгованості = 190,94 грн., період прострочення: 01 січня 2019 по 05 січня 2026 (2562). Всього 3 % річних 40,19 грн. 2019 рік заборгованість відсутня. 2020 рік сума заборгованості = 199,90 грн., період прострочення: 01 січня 2021 по 05 січня 2026 (1831 днів). Всього 3 % річних 30,08 грн. 2021 рік сума заборгованості = 1512,19 грн., період прострочення: 01 січня 2022 по 05 січня 2026 (1466 днів). Всього 3 % річних 182,10 грн. 2022 рік сума заборгованості = 4966,62 грн., період прострочення: 01 січня 2023 по 05 січня 2026 (1101 днів). Всього 3 % річних 449,04 грн. 2023 рік сума заборгованості = 5564,38 грн., період прострочення: 01 січня 2024 по 05 січня 2026 (736 дні). Всього 3 % річних 336,15 грн. 2024 рік: сума заборгованості = 19365,68 грн. період прострочення: 01 січня 2025 р. по 17 лютого 2025 (48 днів). Всього 3 % річних 76,40 грн. сума заборгованості = 7747,68 грн. період прострочення: 18 лютого 2025 по 05 січня 2026 (322 днів). Всього 3 % річних 205,04 грн. Загальний розмір 3 % річних становить 1319 грн. Розрахунок інфляційних втрат: 2018 рік: 190,94 грн. х 192,923 % (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2019 по 30 листопада 2025) 190,94 грн = 177,43 грн. 2019 рік: заборгованість відсутня. 2020 рік: 199,90 грн х 176,591 % (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2021 по 30 листопада 2025) 244,81 грн = 153,11 грн. 2021 рік: 1512,19 грн. х 160,515 % (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2022 по 30 листопада 2025) 1512,19 грн = 915,10 грн. 2022 рік: 4966,62 грн. х 126,786 % (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2023 по 30 листопада 2025) 4966,62 грн = 1330,36 грн. 2023 рік: 5564,38 грн. х 120,652 % (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2024 по 30 листопада 2025) 5564,38 грн = 1149,16 грн. 2024 рік: 19365,68 грн х 102,010% (сукупний індекс інфляції за період з 01 січня 2025 по 28 лютого 2025) 19365,68 грн = 389,25 грн; 7747,68 грн х 105,622% (сукупний індекс інфляції за період з 01 березня 2025 по 30 листопада 2025) 7747,68 грн = 435,57 грн. Загальний розмір інфляційних втрат становить 4549,98 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до правової позиції, висловленої в пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року № 910/3831/22, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18. Посилання представника відповідача у відзиві на правові позиції Верховного Суду є некоректними, оскільки вони до даних правовідносин не застосовуються, інші доводи викладені у відзиві суд не приймає, оскільки вони спростовуються наданими представником позивача доказами, які для суду є належними, допустимими та переконливими. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з вищевикладених підстав. Щодо судових витрат. За приписами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та заважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Так, згідно зі ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №140 від 10.12.2025 року, додаткову угоду до договору №140 від 10.12.2025 року, квитанцію №140 від 15.12.2025 року про оплату послуг правничої допомоги в розмірі 10000 грн, ордер про надання правничої допомоги, акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором №140 про надання правничої допомоги від 10.12.2025. Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, розгляд справи проведено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved