Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №14.04.2023-100001552 від 14.04.2023 у розмірі 18336,02 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн., обґрунтовуючи тим, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просив винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.04.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферта) №14.04.2023-100001552 шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) С379 заявки та пропозиції та підтвердження щодо укладення даного Договору. Відповідно до умов Договору [PERSON] надано кредит у розмірі 12000 грн. строком на 28 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом за процентною ставкою "Економ" в розмірі 1,2% в день та процентною ставкою "Стандарт" в розмірі 1,5% в день, одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту в розмірі 1800 грн. 14.04.2023 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 2023.04.14 16:57 на суму 12000 грн., номер картки № [NUMBER] . Станом на 03.10.2025 відповідач має заборгованості за кредитним договором №14.04.2023-100001552 від 14.04.2023 в розмірі 18336,02 грн., з яких: 12000 грн. - заборгованість за кредитом, 4536,02 грн. - заборгованість за відсотками, 1800 грн. - комісія. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги кредитного договору № 14.04.2023-100001552 від 14.04.2023 року відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.526 - 530 Цивільного кодексу України. При цьому [PERSON] не надано доказів того, що нею належним чином та у повному обсязі виконувались зобов`язання з повернення кредитних коштів позивачу. Даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним вище договором у добровільному порядку відповідачем [PERSON] за час розгляду справи в суді також не надано. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вище викладене, оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконала, доказів про відсутність заборгованості перед позивачем суду не надала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 14.04.2023-100001552 від 14.04.2023 в сумі 18336,02 грн., яка складається з: 12000 грн. заборгованості за кредитом, 4536,02 грн. - заборгованості за відсотками, 1800 грн. комісії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved