Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 17 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сторонами було погоджено умови договору, а саме суму кредиту, яка становить 4000 грн., строк кредиту - 360 днів з 17 серпня 2023 року по 11 серпня 2024 року та розмір процентної ставки, яка застосовується в межах строку кредитування. Умовами договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківських рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку [PERSON] вказано особисто під час укладення договору. Кредитний договір з клієнтом укладено в електронній формі за допомогою ІТС товариства, з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надала [PERSON] кредит в сумі 4000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. 24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке в подальшому змінило свою назву на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач, в свою чергу, здійснила лише часткове погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаним договором становить 30239,07 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 3999,99 грн., заборгованості за процентами в розмірі 19919,08 грн., нарахованими первісним кредитором та заборгованості за процентами в розмірі 6320 грн., нарахованими позивачем. Крім того, позивач посилається на те, що 19 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено договір № 6980471 про надання споживчого кредиту. За умовами кредитного договору сума кредиту становить 700 грн., яка надається строком на 360 днів. Кредитний договір з клієнтом укладено в електронній формі за допомогою ІТС товариства, з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», яке в подальшому змінило свою назву на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач здійснила лише часткове погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим заборгованість відповідача за вказаним договором становить 2872,91 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 699,93 грн., заборгованості за процентами в розмірі 1072,51 грн., нарахованими первісним кредитором та заборгованості за процентами в розмірі 1100 грн., нарахованими позивачем. Посилаючись на вказані обставини, позивач через свого представника просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитними договорами в розмірі 33111,98 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03червня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Вказаною ухвалою судді, також задоволено клопотання представника позивача про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» доказів. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно кожного разу, згідно клопотання про розгляд справи за відсутності позивача просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказаний відзив мотивувала тим, що позивачем не доведено факту надання кредитних коштів та зарахування таких коштів відповідачу, оскільки матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів. В зв`язку з зазначеним вважає недоведеним розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Крім того, зазначила про незаконність нарахування заборгованості за відсотками у визначеному у позові розмірі. Вказану позицію мотивувала тим, що відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Разом з тим, представник відповідача, посилаючись на п. 17 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» зазначила, що в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року включно процентна ставка не могла перевищувати 2,5%, а з 23 квітня до 20 серпня 2024 року включно - 1,5%. Посилаючись на п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» зазначила, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Оскільки строк дії кредитних договорів продовжено, після набрання чинності цим законом вважає, що є підстави для перерахунку відсотків за кредитними договорами. З урахуванням зазначеного, представником відповідача наведено розрахунок відсотків, які мали були застосовані до кредитних договорів. Посилаючись на вказані розрахунки, представник відповідача вважає, що заборгованість за відсотками має бути зменшена, а саме за договором № 3906502 від 17 серпня 2023 року на 2878,89 грн. та за договором № 3906502 від 17 серпня 2023 року на 386,46 грн. Крім того, зазначила, що заявлений розмір на оплату правничої допомоги є завищеним, оскільки вказана справа не є справою значної складності, позов є типовим для цієї категорії справ, не містить значної роботи щодо опису індивідуальних фактів справи та опрацювання документації. Таким чином, вважає, що розмір заявлених судових витрат є неспівмірним зі складністю справи та обсягом часу витраченим на надання послуг у цій справі. Представником позивача, в свою чергу, надано відповідь на відзив, згідно якої останній просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Так, представником позивача зазначено, що умови укладених кредитних договорів були узгодженні між первісними кредиторами та [PERSON] , зокрема й щодо суми кредиту, строку та розміру відсотків за користування кредитом. Також зазначив, що відповідачем було здійснено часткову оплату на рахунки первісних кредиторів, а тому внесення відповідачем грошових коштів на рахунки кредитодавця є визнання нею боргу, що відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у справі № 127/23910/14-ц від 23 грудня 2020 року. Щодо переказу коштів, зазначив, що первісними кредиторами відповідачу надано кредитні кошти шляхом їх перерахування на банківську картку, вказану відповідачем в заявах на отримання кредиту. Перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджується довідками платіжних провайдерів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Пейтек Україна», які мають відповідні ліцензії. Представник позивача також зазначив, що нарахування процентів за користування кредитними коштами в рамках кредитних договорів, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитних договорів. Щодо доводів представника відповідача про застосування ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», вказав на те, що кредитні договори укладено до набрання чинності цим Законом, строк дії договорів не продовжувався після набрання чинності цим законом. Також зазначив, що нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Стосовно розміру позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача зазначив, що такі витрати є документально доведеними та відповідають вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилась, направивши на розгляд справи свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позивачем не надано документальних доказів перерахування кредитних коштів саме відповідачу, а надані позивачем докази не є первинними бухгалтерськими документами. Також зазначила, що до вказаних правовідносин,в частині розміру процентів за користування кредитом, підлягають застосуванні норми ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», які в свою чергу обмежують розмір процентів за користування кредитом. Вважає, що з урахуванням прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», розмір нарахованих процентів за користування кредитом має бути зменшено та контррозрахунок таких процентів нею наведено у відзиві на позовну заяву. Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначила, що такі є неспівмірними складності справи, в зв`язку з чим, в цій частині позовних вимог просила відмовити. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Судом встановлено, що 17 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору узгоджено суму кредиту, яка складає 3000 грн. та надається клієнту строком на 360 днів та передбачено періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Умовами п. 1.4 вказаного договору передбачено, що за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,00% в день, яка застосовується в межах всього строку кредиту та за зниженою процентною ставкою в розмірі 0,01% в день, яка застосовується у разі якщо клієнт до 16 вересня 2023 року (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих (індивідуальних) знижок стандартної процентної ставки. Пунктами 1.5, 1.6 кредитного договору також визначено розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки на дату укладення договору та розмір орієнтовної загальної вартості кредиту на дату укладення договору. Сторонами узгоджено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Умовами вказаного договору сторонами також узгоджено порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів, порядок повернення (виплати кредиту) та сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, порядок взаємодії за договором та інші умови договору, які в своїй сукупності визначають порядок виконання сторонами умов вказаного договору. Підписанням цього договору [PERSON] , зокрема, підтвердила що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація, вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті та за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальна на дату укладення договору редакція яких розміщена на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Зазначений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р760. Судом також досліджено правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», затвердженні наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» № 36-ОД від 09травня 2023 року. Як вбачається з повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 616-3005 від 31травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на платіжну карту № [NUMBER] серпня 2024 року було переказано кошти в сумі 4000 грн., номер транзакції в системі iPay.ua - 274375801. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня2025 року зазначається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 17серпня 2023 року здійснено переказ в сумі 4000 грн. Також, судом встановлено, що 24травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 24/05/2024 за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до [PERSON] за договором № 3906502 в сумі 23919,07 грн., з яких: 3999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумо боргу; 19919,08 грн. - сума заборгованості за відмотками. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявних у матеріалах справи акту прийому-передачі реєстру боржників,платіжних інструкцій № 410, 411, 412 від 30 травня 2024 року та № 417, 418, 419 від 31травня 2024 року. Як встановлено судом, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на підставі рішення № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінило найменування товариства на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 3906502 від 17 серпня 2023 року, складеного ТОВ «Лінеура Україна» на дату відступлення прав вимоги, [PERSON] в період з 17 серпня по 24 травня 2024 року, здійснила лише часткове погашення заборгованості за договором, а саме 14 вересня 2023 року в сумі 11,21 грн., в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 23919, 07 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3999,99 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 19919,08 грн. Після набуття права вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позивачем, за період з 25 травня 2024 року по 11 серпня 2024 року включно здійснено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 2% на день, в зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість [PERSON] за процентами за користування кредитом за вказаний період становить 6320 грн. Крім того, судом встановлено, що 19 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою ІТС товариства укладено договір № 6980471 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов казаного договору [PERSON] надано кредит в розмірі 700 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів кожні 15 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. За умовами п. 1.5 договору, за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% в день, яка застосовується в межах строку кредиту та за зниженою процентною ставкою в розмірі 0,01% в день, яка застосовується у разі якщо споживач до 03 вересня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Пунктами 1.7, 1.8 кредитного договору також визначено розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки на дату укладення договору та розмір орієнтовної загальної вартості кредиту на дату укладення договору. Відповідно до п. 2.1 договору сторони дійшли згоди про те, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Умовами вказаного договору сторонами також узгоджено порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, економічну сутність та базу розрахунку процентів та порядок зміни процентів, права та обов`язки сторін, порядок повернення кредиту та сплати процентів, відповідальність сторін, порядок внесення змін та доповнень, порядок взаємодії за договором та інші умови договору, які в своїй сукупності визначають порядок виконання сторонами умов вказаного договору. Підписанням цього договору [PERSON] , зокрема, підтвердила що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; інформація вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті; вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти викладено у паспорті споживчого кредиту. Зазначений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С2854. Судом також досліджено правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затвердженні наказом директора ТОВ «Авентус Україна» № 205-ОД від 10лютого 2022 року. Згідно повідомлення ТОВ «Пейтек Україна» № 20240612-1а від 12 червня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» на платіжну карту № [NUMBER] 19 серпня 2024 року було переказано кошти в сумі 700 грн. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2025 року зазначається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 19 серпня 2023 року здійснено переказ в сумі 700 грн. Також, судом встановлено, що 27 травня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24.05/24-Ф від 27 травня 2024 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги до [PERSON] за договором № 6980471 в сумі 1772,44 грн., з яких: 699,93 грн. - сума заборгованості за основною сумо боргу; 1072,51 грн. - сума заборгованості за відмотками. Умови договору факторингу були виконані обома сторонами про що суд робить висновок з наявних у матеріалах справи акту прийому-передачі реєстру боржників, платіжних інструкцій № 420, 421 від 31 травня 2024 року та № 424 від 04червня 2024 року. Як вже зазначалось, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на підставі рішення від 25 листопада 2024 року змінило найменування товариства на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 6980471 про надання споживчого кредиту від 19 серпня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 6980471 від 19 серпня 2023 року, складеного ТОВ «Авентус Україна» на дату відступлення прав вимоги, [PERSON] в період з 19 серпня по 26 травня 2024 року, здійснила лише часткове погашення заборгованості за договором, а саме 01 вересня 2023 року, 16 вересня 2023 року, 29 жовтня 2023 року в сумі 600,05 грн., в зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 1772,44 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 699,93 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,05 грн. та стандартною процентною ставкою в розмірі 1671,44 грн. Після набуття права вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, позивачем, за період з 27 травня 2024 року по 13 серпня 2024 року включно здійснено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% на день, в зв`язку з чим, заборгованості заборгованість [PERSON] за процентами за користування кредитом за вказаний період становить 1100,47 грн. Оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» врегульовано правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача посилалась на недоведеність перерахування відповідачу кредитних коштів, однак суд вважає, що сукупністю досліджених доказів вказане твердження представника відповідача спростовується. Крім того, суд зазначає, що здійснення відповідачем часткової оплати заборгованості за кредитними договорами, що не оспорювалось представником відповідача, свідчить про визнання відповідачем боргу та волевиявлення сторони щодо виконання умов договору. Таким чином, твердження представника відповідача про недоведеність перерахування відповідачу кредитних коштів є неспроможним. Отже, між [PERSON] та первісними кредиторами існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитних договорів, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання нею умов укладених договорів та непогашення дійсної заборгованості. Однак, щодо розміру заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Як встановлено у цій справі, в супереч умовам кредитного договору, відповідач не виконувала своїх зобов`язань та не здійснювала платежі в повному обсязі для погашення кредитної заборгованості, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. В свою чергу, згідно умов укладених договорів,відповідачу надано споживчі кредити строком на 360 днів та у відповідності до умов договорів встановлено стандартну процентну ставку, яка становить 2,00 % в день за договором № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 серпня 2023 року та 1,99 % в день за договором № 6980471 про надання споживчого кредиту від 19 серпня 2023 року, та застосовується у межах строку кредиту. Оскільки між сторонами укладено договори про споживчий кредит, суд перевіряючи розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитним договором на відповідність умовам договору дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та відповідні нарахування в цій частині суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Метою Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII (з подальшими змінами) (далі Закон № 1734-VIII) є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (стаття 2 Закону № 1734-VIII). Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї (стаття 3 цього Закону). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) (Закон № 3498-IX) ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом та частиною 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас у пункті 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Також, частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3498-IX встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Кредитні договори між сторонами було укладено в серпні 2023 року, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», проте строк дії вищевказаних договорів закінчився в серпні 2024 року. А тому, з огляду на зазначене, за період з 24 грудня 2023 року по 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 % в день, а в період з 23 квітня 2024 року до 11 серпня 2024 року (строк кредиту за договором № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 серпня 2023 року) та до 13 серпня 2024 року (строк кредиту за договором № 6980471 про надання споживчого кредиту від 19 серпня 2023 року) максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 % в день. В зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку, що розрахунок процентів за користування кредитом в період з 23 квітня 2024 року, виконаний представником відповідача відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та приймає такий. Таким чином, з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування», розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, в межах строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, становить 23360,19 грн. за договором № 3906502 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17 серпня 2023 року та 1786,52 грн. за договором № 6980471 про надання споживчого кредиту від 19 серпня 2023 року. За такого, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитних договорів щодо погашення заборгованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення на користь позивача заборгованості за кредитними договорами в розмірі 29846,63 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4699,92 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 25146,71 грн. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2183 грн. 55 коп. судового збору, що становить 90,14 відсотків задоволених вимог. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial