Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту, в якому просила суд зняти арешт, накладений на все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на підставі повідомлення 12147, виданого 13 вересня 2005 року, видавник ВДВС Дзержинського району м. Харкова, державний виконавець Шахова О.І., номер запису про обтяження 6748731, відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:2421592 від 23 вересня 2005 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після смерті останнього. Також спадщину прийняв неповнолітній онук спадкодавця [PERSON] . До складу спадщини увійшла частка квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 2008 року № [NUMBER] . Під час оформлення спадкових прав, державним нотаріусом при перевірці наявності обтяжень шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність арешту всього нерухомого майна, що належало спадкодавцю, накладеного 23 вересня 2005 року Першою Харківської державною нотаріальною конторою на підставі Повідомлення ВДВС Дзержинського району м. Харкова №12147 від 13 вересня 2005 року. У зв`язку з викладеним нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з наявністю арешту майна спадкодавця. Про виконавче провадження, в рамках якого на спадкове майно спадкодавця було накладено арешт, позивачу нічого невідомо, зокрема, невідомо на підставі якого документу та у зв`язку з чим було відкрито вказане виконавче провадження. КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради повідомило позивачу, що згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , постанова Дзержинського ВДВС ХМУЮ №12147 від 13.09.2005, про накладання арешту на нерухоме майно та постанова про зняття арешту, в матеріалах справи відсутні. Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив позивачу, що перевіркою АСВП встановлено, що на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження боржником у яких є [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю в спецрозділі АСВП, що містить інформацію про виконавчі провадження, які були завершені до 05.01.2017 року виконавчого провадження, боржником за яким є [PERSON] , [INFO] , надати інформацію хто був стягувачем, яка сума заборгованості та на якій підставі виконавче провадження завершено/закрито не вбачається можливим. Надати копію повідомлення ВДВС Дзержинського району міста Харкова №12147 від 13.09.2005 року, державний виконавець Шахова О.І. про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , [INFO] немає можливості у зв`язку з відсутністю паперових матеріалів виконавчого провадження. З огляду на те, що станом на сьогодні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) немає на виконанні виконавчих проваджень боржником у яких є [PERSON] , [INFO] , всі провадження, якщо такі перебували на виконанні у відділі ДВС закриті та були знищені у зв`язку з закінченням строків зберігання, тому арешт накладений на все майно [PERSON] на підставі повідомлення №12147 від 13.09.2025 року ВДВС Дзержинського р-ну м. Харкова, державним виконавцем Шаховою О.І., мав бути знятий при закінченні виконавчого провадження. Іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день не існує, оскільки матеріали виконавчого провадження вже знищено. При цьому, наявність арешту перешкоджає позивачу та її неповнолітньому онуку оформити спадщину на частку квартири після смерті [PERSON] . Зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому накладено арешт, оскільки таке провадження закінчено і знищено. В свою чергу, факт закінчення і знищення виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладеного арешту. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори (61165, м. Харків, вул. Євгенія Єніна, буд.1) належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 10 грудня 2025 року до суду надійшли докази, витребувані ухвалою від 01 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач просив справу розглянути за його відсутністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 2008 року № [NUMBER] , виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] , спільно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 02 квітня 1993 року, актовий запис № 04 від 02 квітня 1993 року. Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 19 лютого 2025 року [PERSON] станом на 04 лютого 2025 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] та [PERSON] . 19 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після [PERSON] , на підставі якої заведено спадкову справу № 83/2023. [INFO] [PERSON] , яка діє за себе особисто та від імені малолітнього [PERSON] , звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у розмірі по 1/4 частці кожному спадкоємцю. Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] , яка діє за себе особисто та від імені малолітнього [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що при перевірці обтяжень шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що на все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , 23 вересня 2005 року Першою харківською державною нотаріальною конторою був накладений арешт на підставі Повідомлення ВДВС Дзержинського району м. Харкова №12147 від 13.09.2005 р., державний виконавець - Шахова О.І, реєстраційний номер обтяження 24215921. 21.08.2014 вказане обтяження було перенесено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. та зареєстровано за №6748731. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29 жовтня 2025 року № 449729098, у ДЕРЖАВНОМУ РЕЄСТРІ РЕЧОВИХ ПРАВ міститься запис про обтяження: 6748731 (спеціальний розділ), відповідно до якого накладено арешт нерухомого майна на все майно, яке належить [PERSON] , [INFO] ; підстава внесення запису - Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15289697 від 21.08.2014 10:38:04, [PERSON] , Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл.; документи, подані для державної реєстрації - повідомлення, серія та номер: 12147, виданий 13.09.2005, видавник: ВДВС Дзержинського р-ну м. Харкова, держ. викон. [PERSON] ; державний реєстратор - Сімакова Ольга Геннадіївна, Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл.; дата, час державної реєстрації: - 23.09.2005 16:02:32 год. Відповідно до листа КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради від 05 листопада 2025 року №15682/044/25, згідно з наявними архівними матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , постанова Дзержинського ВДВС ХМУЮ №12147 від 13.09.2005, про накладання арешту на нерухоме майно та постанова про зняття арешту, в матеріалах справи відсутні. Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 03 листопада 2025 року №175080 у відповідь на адвокатський запит повідомив, що перевіркою АСВП, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження до складу якої входить спецрозділ, в якому містяться виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження боржником у яких є [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з відсутністю в спецрозділі АСВП, що містить інформацію про виконавчі провадження, які були завершені до 05.01.2017 року виконавчого провадження, боржником за яким є [PERSON] , [INFO] , надати інформацію хто був стягувачем, яка сума заборгованості та на якій підставі виконавче провадження завершено/закрито не вбачається можливим. У зв`язку з вищенаведеним, надати копію повідомлення ВДВС Дзержинського району міста Харкова №12147 від 13.09.2005 року, державний виконавець Шахова О.І. про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , [INFO] не має можливості у зв`язку з відсутністю паперових матеріалів виконавчого провадження. Листом від 05 грудня 2025 року Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив про відсутність підстав для самостійного зняття арешту та роз`яснив, що арешт майна може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Частини 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяли станом на дату відкриття виконавчого провадження та до 2016 року) передбачають, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установи) для зняття арешту. Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21 виснував, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Верховний Суд у своїй постанові від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14 зазначив, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №643/5147/23 та від 14 серпня 2023 року у справі № 927/322/14. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно роз`яснень, наведених у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними та допустими доказами довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що арешт накладений Дзержинським відділом ДВС мав бути знятий при закінченні виконавчого провадження; іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день не існує. При цьому, позивачем також доведено, що незняття арешту та заборони обмежує права позивача на оформлення спадкових праві після смерті спадкодавця, а зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому накладено арешт, оскільки таке провадження закінчено і знищено. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту порушених прав позивача, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у повному обсязі

Outcome: approved