Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

03 листопада 2025 року [PERSON] в інтересах якої дія представник адвокат Процай В.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що 04 липня 2015 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), та [PERSON] , було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказала, що з часу одруження вони проживали разом з відповідачем та дітьми у м. Миргород, однак відповідач почав зловживати алкогольними напоями та вчиняти домашнє насильство в присутності малолітніх дітей, за що притягався Миргородським міськрайонним судом Полтавської області до відповідальності (справа № 541/2657/25). 30 червня 2025 року позивач разом зі своїми дітьми переїхала проживати до своїх батьків до м. Полтави, після чергової сварки з відповідачем, яка виникла внаслідок подружньої зради останнього. Наразі діти проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вказала, що не має можливості самостійно утримувати дітей, при цьому, дітям потрібні кошти для придбання одягу, продуктів харчування, шкільного приладдя, тощо, наразі шукає роботу та не працевлаштована. Батьки позивачки надають посильну допомогу, однак її не вистачає на утримання дітей та забезпечення їх всім необхідним. Вказала, що матеріальне становище відповідача дозволяє в повній мірі надавати матеріальну допомогу на дітей, оскільки останній працює та має стабільний постійний дохід. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дитини починаючи з дня подачі заяви. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено на 15 грудня 2025 року. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву та заперечень до суду не надав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень ст. 280-284 ЦПК України, на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 04 липня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 177 (а.с.10). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10 зворот, 11), які проживають з позивачкою (а.с. 6). За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних длярозвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положенням ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідач [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відзив на позовну заяву не надав, відповідач не надав до суду обґрунтувань щодо заперечень сплачувати аліменти на утримання дітей. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Положенням ч. 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Враховуючи встановлені судом обставини, матеріальний стан позивача і відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 листопада 2025 року, до досягнення дітьми повноліття.Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Крім того, відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). В матеріалах справи крім ордеру на надання правничої допомоги, відсутні докази про сплату гонорару адвокату Процай В.М., акт виконаних робіт за договором з переліком наданих юридичних послуг, квитанція про сплату гонорару адвокату на суму 2 000,00 грн. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову про стягнення витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved