Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 28 січня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 36; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти іна утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначається про те, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28 січня 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 36. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на шлюб, взаємні обов`язки з ведення спільного господарства та втрату фізичних і духовних зв`язків. Відповідач як батько дитини зобов`язаний матеріально утримувати її та забезпечувати всім необхідним. З підстав розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03 жовтня 2025 року на адресу відповідача направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з частиною восьмою статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 січня 2022 року, про що Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зроблено відповідний актовий запис № 36. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, подружніх відносин не підтримують, наміру до примирення не заявили, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу). При винесенні даного рішення судом враховується рівність обов`язку батьків щодо утримання ними дітей, а також положення діючого законодавства, яким визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. Крім того, суд враховує положення щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. З урахуванням доводів позову та наданих доказів, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу на дитину, оскільки це в першу чергу відповідатиме її інтересам та не порушить прав сторін. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем до суду позову, а саме із 23 вересня 2025 року. Згідно із статтею 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 968 грн. 96 коп. За вимогу про стягнення аліментів з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved