Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Карпенко В.В. звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з вищезазначеним позовом у якому просить визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) право власності на житловий будинок загальною площею 118.9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, [PERSON] є власницею житлового будинку загальною площею 118.9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу будинку серії АВО № 208354 від 29.01.2001 року, яке зареєстровано за позивачем Херсонським державним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 39 за реєстровим № 5185 від 29.01.2001 року. З метою реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач 08.08.2024 року звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради із заявою № 62379843. 15.08.2024 року позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74609584, у зв`язку з тим, що подані до заяви документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Додатково в рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій зазначалося, що на запит державного реєстратора щодо надання інформації про підтвердження проведеної державної реєстрації права власності на заявлене нерухоме майно до 01.01.2013 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації повідомляється наступне: надати інформацію немає змоги, так як робота Олешківської філії КП ХБТІ ХОР на даний час не відновлена у зв`язку з тимчасовою окупацією. Таким чином у позивача відсутня можливість отримати відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно, які зберігалися в архіві Олешківської філії Херсонського бюро технічної інвентаризації, у зв`язку із чим позивач просить визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру у судовому порядку. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2025 року залучено до участі у справі співвідповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Олешківської міської військової адміністрації Херсонської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, за наявними у справі доказами. Представник Херсонської обласної ради в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі. Подав суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки, з матеріалів позову не вбачається обставин, за якими Херсонська обласна рада може бути визнана власником нерухомого майна, або особою, яка оспорює чи не визнає права позивача на житловий будинок. Більше того, відсутні будь-які дії, повідомлення або листування, які б свідчили про наявність прав Херсонської обласної ради на об`єкт нерухомості або, які б давали підстави вважати, що останньою здійснюється оспорення таких прав позивача. Аналізуючи наявну судову практику, зокрема Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можна дійти висновку, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, про визнання права власності у порядку спадкування, тощо є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Так, орган, уповноважений управляти майном Олешківської міської територіальної громади є виключно Олешківська міська рада, а в умовах правового режиму воєнного стану Олешківська міська військова адміністрація. Позивач та її представник правом на подання відповіді на відзив не скористалися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу будинку серії АВО № 208354 від 29.01.2001 року, який було завірено приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу - Басовою А.Д. та зареєстровано в реєстрі за № 109 [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з погрібом, трубчатим колодязем, огорожею та зливною ямою, що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці пл. 600 кв.м., згідно рішення виконкому Цюрупинської міської Ради від 19.09.1989 року. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за позивачем Херсонським державним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 39 за реєстровим № 5185 від 29.01.2001 року. Також до позовної заяви додається технічний паспорт на зазначений житловий будинок від 13.02.2002 року. З метою реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач 08.08.2024 року звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Чернівецької міської ради із заявою № 62379843. Проте 13.08.2024 року позивачем було отримано рішення № 74563519 про зупинення розгляду заяви у зв`язку з неподанням заявником відомостей про зареєстровані речові права до 01.01.2013 року. Державним реєстратором від 13.08.2024 року було надіслано запит до Херсонської обласної ради та Херсонського державного бюро технічної інвентаризації № 01/05/2-07-306. 15.08.2024 року позивач отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74609584, у зв`язку з тим, що подані до заяви документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Додатково в рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій зазначалося, що на запит державного реєстратора щодо надання інформації про підтвердження проведеної державної реєстрації права власності на заявлене нерухоме майно до 01.01.2013 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації повідомляється наступне: надати інформацію немає змоги, так як робота Олешківської філії КП ХБТІ ХОР на даний час не відновлена у зв`язку з тимчасовою окупацією. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За положеннями статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Таке правове регулювання правовідносин з права власності на майно застосовується до прав, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. За ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. 03.08.2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а з 01.01.2013 в Україні запроваджено систему державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141(в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2018 р. № 484) затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Приписами абз.1 п.3 ч.3ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Оскільки на момент придбання [PERSON] спірного будинку, закон не передбачав обов`язкової державної реєстрації, а передбачав реєстрацію права власності у Бюро технічної інвентаризації, що було виконано позивачем, суд дійшов висновку про правомірність набуття [PERSON] права власності на будинок. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способом захисту порушеного, оспорюваного цивільного права може бути визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Відповідно до ст. 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», територія м. Олешки Херсонської області перебуває під тимчасовою окупацією. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду№ 127/11246/2129 від серпня 2024 року зазначено, що відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Велика Палата Верховного Суду у постанові № 910/15792/20 від 05 липня 2023 року вказала, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц(пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі№ 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75)). Позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на житловий будинок, що розташований у м. Олешки, Херсонської області. Постановою Верховної Ради України від «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX на території Херсонської області було утворено 5 районів, в т.ч. Генічеський район. До його складу увійшли території колишніх Генічеського, Іванівського, Нижньосірогозького та Новотроїцького районів. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №726-р про визначення адміністративних центрів, та затвердження територій громад Херсонської області було в т.ч. утворено в межах Олешківського району Олешківську територіальну громаду з центром в м. Олешки. Представницьким органом місцевого самоврядування цієї територіальної громади є Олешківська міська рада. Таким чином, Олешківська міська військова адміністрація Херсонського району Херсонської області та Херсонська обласна рада не є належним відповідачем у наведеній справі, а отже у задоволенні позовних вимог до них має бути відмовлено. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. З огляду на зазначене, враховуючи те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача по справі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed