Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

28 жовтня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 24 787 грн та судові витрати (вхідний №43222/25, а.с.2-5). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 04 вересня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2122458 (далі Договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8000 грн, строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі: 0,01 % в день - фіксована процентна ставка; денна процентна ставка 0,70% в день; комісія за надання кредиту 20,71%. Відповідно до п.1 Договору позики, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник забов`язується повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Також позивач у позові зазначає, що підписанням Договору позики відповідач підтвердив факт ознайомлення на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що вбачається зі змісту п.п 5.1 п. 5 Договору позики. Крім того, відповідач погодився, що до моменту підписання Договору позики він вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п.п.5.3 п.5 Договору позики). Відповідно до п.21 Договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Щодо права вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики до відповідача, то ТОВ «ФК «ЄАПБ» як позивач обгрунтовує це тим, що 27.03.2025 було укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, що вказані у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №3 від 23.04.2025 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 24 787 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 800,80 грн сума заборгованості за відсотками, 15 107 грн сума заборгованості за пенею, та 879,20 грн комісія за надання позики. Водночас позивач у позові зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З огляду на викладене ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за Договором позики в розмірі 24 787 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 800,80 грн сума заборгованості за відсотками, 15 107 грн сума заборгованості за пенею, та 879,20 грн комісія за надання позики. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 00 хв 05 грудня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.44-45). Судове засідання, призначене о 10 год 00 хв 05 грудня 2025 року, не відбулося в зв`язку з неявкою усіх учасників справи та надходженням від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.97-98, 100). Розгляд цивільної справи №711/10108/25 був відкладений до 09 год 00 хв 12 січня 2025 року. Представник позивача Король В.А. в судове засідання не з`явився, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету як безпосередньо позивача, так і його представника Короля В.А., що були отримані цими учасниками справи 05.12.2025 (а.с.102 зворот, 103 зворот). Водночас представник позивача Король В.А., у п.4 прохальної частини позовної заяви, зазначив, що розгляд слід справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення сторона позивача не заперечує (а.с.5). Відповідач [PERSON] у судове засідання 12 січня 2026 року о 09 год 00 хв повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 12 січня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 04.09.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №2122458 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) (далі Договір позики). Пунктом 1 Договору позики передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. У підпунктах 2.1-2.4 п. 2 Договору позики сторони обумовили параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума позики становила 8000,00 грн; строк позики (строк договору) 30 днів; базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%/день (фіксована); денна процентна ставка 0,70%/день; комісія за надання позики 20,71% від суми наданої позики, що у грошовому виразі складає 1656,80 грн; дата надання позики 04.09.2024; дата повернення позики (останній день) 03.10.2024; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 5,0%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1001,42%; орієнтовна загальна вартість позики 9680 грн. Крім того, з п.4 Договору позики судом встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування позикою до дати повернення позики (включно), на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Проценти не нараховуються за перший день користування позикою. Пунктом 6 Договору позики передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку користування позикою, установлених цим договором (пролонгація), на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без зміни умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Також зі змісту п.21 Договору позики суд встановив, що цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021. Із п.29 Договору позики суд встановив, що у розділі «Позичальник», після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 777270 (а.с.6-9). Із Додатку №1 до Договору позики «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит» суд встановив, що датою видачі кредиту/датою платежу є відповідно 04.09.2024 та 03.10.2024; чиста сума кредиту становить 8000 грн; проценти за користування кредитом 23,20 грн; комісія за надання кредиту 1656,80 грн; реальна річна процентна ставка 1001,42%; загальна вартість кредиту 9680 грн. У розділі «Позичальник» означеного письмового доказу суд встановив, що після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 777270 (а.с.9 зворот - 10). Також суд встановив, що 27 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27/03/25 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1БАНК») за плату, а ТОВ «1БАНК» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 розділу 1 Договору факторингу) (а.с.11-13). Відповідно до умов Додаткової угоди №2 від 23.04.2025 до Договору факторингу судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до боржників, перелік яких міститься у Реєстрі боржників №3 (а.с.13). 23 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру боржників №3 від 23 квітня 2025 року за договором факторингу №27/03/25 від 27 березня 2025 року (а.с.14). Із платіжної інструкції №5 від 29.04.2025 суд встановив, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 2 719 279,85 грн як плату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу (а.с.15). Крім того з витягу з Реєстру боржників №3 до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики від 04.09.2024 в сумі 24 787 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 800,80 грн сума заборгованості за відсотками, 15 107 грн сума заборгованості за пенею, та 879,20 грн комісія за надання позики. Водночас з означеного засобу доказування суд встановив, що сума заборгованості за відсотками первинним позикодавцем нараховано позичальнику [PERSON] з призми прострочення виконання грошового зобов`язання в кількості 120 днів (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості, що підготовлений позивачем, суд встановив, що, станом на 22.08.2025, сукупна заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору позики становить 24 787 грн, з яких: 8000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 800,80 грн сума заборгованості за відсотками, 15 107 грн сума заборгованості за пенею, та 879,20 грн комісія за надання позики. Також із цього письмового доказу суд встановив, що позичальником [PERSON] сплачено первісному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», з метою виконання умов Договору позики, 7293 грн, а саме: 02.10.2024 800 грн (зараховано наступним чином: 22,40 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 777,60 грн у рахунок погашення комісії за надання кредиту); 13.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 18.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 23.10.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 26.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 31.10.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 03.11.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 05.11.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 14.11.2024 800 грн (зараховано наступним чином: 400 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 400 грн у рахунок погашення пені); 19.11.2024 560 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 26.11.2024 480 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 02.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 06.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 12.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 18.12.2024 640 грн (зараховано наступним чином: 240 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 400 грн у рахунок погашення пені); 21.12.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 28.12.2024 52 грн та 41 грн (зараховано у рахунок погашення пені). Крім того з аналізу означеного засобу доказування суд встановив, що пеня позичальнику була нарахована первісним позикодавцем, починаючи з 14.11.2024 до 31.01.2025 (а.с.17-18). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 27.12.2007 № 8462, виданого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зареєстровано як фінансову установу та на підставі додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №183 серії ФК, що видане 28.02.2012, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії, а саме: факторинг (а.с.28, 28 зворот). Відповідно до розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №691 від 23.03.2017 «Про видачу товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на: надання послуг з факторингу (а.с.29). Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675). Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за Договором позики на підставі Договору факторингу у взаємозв`язку з Додатковою угодою №2 від 23.04.2025 до Договору факторингу. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Договору позики, суд встановив, що його сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови її надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 777270. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у позику від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошових коштів в сумі 8000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Договору позики в строки, передбачені цим правочином. Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 800,80 грн, то суд зазначає про таке. У підпунктах 2.1-2.4 п. 2 Договору позики сторони обумовили параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума позики становила 8000,00 грн; строк позики (строк договору) 30 днів; базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%/день (фіксована); денна процентна ставка 0,70%/день; комісія за надання позики 20,71% від суми наданої позики, що у грошовому виразі складає 1656,80 грн; дата надання позики 04.09.2024; дата повернення позики (останній день) 03.10.2024; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 5,0%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1001,42%; орієнтовна загальна вартість позики 9680 грн. Крім того, з п.4 Договору позики судом встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування позикою до дати повернення позики (включно), на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором. Проценти не нараховуються за перший день користування позикою. Пунктом 6 Договору позики передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку користування позикою, установлених цим договором (пролонгація), на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. З аналізу означених умов Договору позики суд зробив висновок, що його сторони дійшли згоди про те, що у період строку позики, проценти за користування сумою позики позикодавцем нараховуються, починаючи з другого дня строку позики в розмірі 0,01%/день. У випадку вияву волі позичальника на пролонгацію Договору позики, сторони укладають додаткову угоду, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Так, за період строку позики (з 04.09.2024 до 03.10.2024) розмір відсотків, які мав сплатити позикодавцю відповідач, становить 23,20 грн (8000 грн х 0,0001 = 0,8 грн відсотки за один день користування сумою позики; 0.8 грн х 29 днів = 23,20 грн (розмір відсотків за користування сумою позики за період з 05.09.2024 до 03.10.2024). Отже, сукупний розмір відсотків, які мав сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Договору позики складає 23,20 грн, що відповідає тому розміру відсотків, розмір яких обумовлений між позичальником [PERSON] та позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і міститься у Додатку №1 до Договору позики. Що стосується нарахування відсотків за Договором позики за понадстрокове користування сумою позики (починаючи з 04.10.2024 до 24.12.2024, тобто за вісімдесят днів після закінчення строку Договору позики, що підтверджується розрахунком заборгованості, а.с.17-18), то суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладене в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку. За умовами укладеного сторонами Договору позики, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 04.09.2024 надало позичальнику [PERSON] суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану суму позику в повному обсязі 03.10.2024 (п.п.2.4 п.2 Договору позики). Водночас у п. 6 Договору позики передбачено, що продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Проте позивач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Договору позики в порядку, передбаченому п.6 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Договору позики, що підписана позичальником із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Договору позики, тобто після 03.10.2024. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як правонаступник ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою позики в межах погодженого сторонами строку позики, тобто у період з 04.09.2024 до 03.10.2024. Після закінчення строку його дії як у первісного позикодавця, так і в його правонаступника в спірних правовідносинах (позивача), відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою позики без укладення додаткової угоди. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за межами строку дії Договору позики, тобто після 03.10.2024, є необґрунтованими. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання позики, то суд зазначає про таке. Пунктом 1 Договору позики передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. У підпунктах 2.1-2.4 п. 2 Договору позики сторони обумовили параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума позики становила 8000,00 грн; строк позики (строк договору) 30 днів; базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%/день (фіксована); денна процентна ставка 0,70%/день; комісія за надання позики 20,71% від суми наданої позики, що у грошовому виразі складає 1656,80 грн; дата надання позики 04.09.2024; дата повернення позики (останній день) 03.10.2024; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 5,0%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1001,42%; орієнтовна загальна вартість позики 9680 грн. Також зі змісту Додатку №1 до Договору позики «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит» суд встановив, що сторонами означеного правочину узгоджений розмір комісії за надання позики 1656,80 грн, тобто 20,71% від суми позики (а.с.9 зворот - 10). Отже, підписанням Договору позики та додатків до нього без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Зміст зобов`язання в наведеному Договорі позики, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз договору, наданого позивачем, графіку платежів, дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін Договору позики зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією, в розмірі та умовах погоджених сторонами. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути позику, а також сплатити проценти та комісію за надання позики. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії за надання позики; наявні відомості про те, що саме [PERSON] погодився з умовами з приводу комісії; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Договір позики, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами. Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обов`язку позичальника сплатити позикодавцю комісію за надання позики в розмірі 1656,80 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, то суд зазначає про таке. У п.18 Договору позики сторони обумовили, якщо сума позики, зазначена в п.2 договору, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строку, позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п.2 договору, за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. З розрахунку заборгованості за Договором позики, складеного первісним позикодавцем (а.с.17-18), суд встановив, що первісний позикодавець здійснив нарахування [PERSON] як позичальнику пені на загальну суму 16000 грн за період з 14.11.2024 до 31.01.2025, з яких позичальник сплатив первісному позикодавцю 893 грн. Частинами 1,3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тлумачення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Договору позики сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником пені в розмірі, передбаченому п.18 Договору позики, проте п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника неустойки у виді пені в період воєнного стану. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] зобов`язаний здійснити повернення суми позики, згідно укладеного ним Договору позики в частині як основної суми боргу (тіла позики), так і процентів за користування сумою позики та комісії за надання позики, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок погашення як основного боргу, так і відсотків за їх ним користування та комісії за надання кредиту, в означеній частині є обгрунтованими. Проте, з метою того, щоб визначити конкретні суми заборгованості відповідача перед позивачем в контексті як основного боргу (тіла позики), так і відсотків за користування сумою позики та комісії за надання суми позики, слід здійснити аналіз обгрунтованості зарахування первісним позикодавцем, сплачених позичальником грошових коштів у сумі 7293 грн, у рахунок як погашення відсотків за користування сумою позики за період часу після закінчення строку позики без пролонгації його сторонами означеного правочину в порядку, передбаченому п.6 Договору позики, так і в рахунок сплати пені. Як встановлено судом, відповідач у межах виконання Договору позики, у період з 02.10.2024 до 28.12.2024, сплатив первісному позикодавцю 7293 грн, а саме: 1) 02.10.2024 800 грн (зараховано наступним чином: 22,40 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 777,60 грн у рахунок погашення комісії за надання кредиту); 2) 13.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 3) 18.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 4) 23.10.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 5) 26.10.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 6) 31.10.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 7) 03.11.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 8) 05.11.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 9) 14.11.2024 800 грн (зараховано наступним чином: 400 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 400 грн у рахунок погашення пені); 10) 19.11.2024 560 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 11) 26.11.2024 480 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 12) 02.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 13) 06.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 14) 12.12.2024 400 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 15) 18.12.2024 640 грн (зараховано наступним чином: 240 грн у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики, та 400 грн у рахунок погашення пені); 16) 21.12.2024 240 грн (зараховано у рахунок погашення відсотків за користування сумою позики); 17) 28.12.2024 52 грн та 41 грн (зараховано у рахунок погашення пені). У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19) суд касаційної інстанції зробив висновок, що сплачені відповідачем кошти, які позивач безпідставно зарахував на погашення процентів при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві-анкеті підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту. Також у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22) суд зробив висновок, що оскільки відповідачем безпідставно здійснено зарахування сплачених позивачем сум у рахунок погашення комісії, тому слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Частиною 4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Оскільки, як встановлено судом, первісний позикодавець здійснив зарахування 5600 грн, що сплачені позичальником у період з 13.10.2024 до 21.12.2024, у рахунок погашення відсотків за понадстрокове користування сумою позики без пролонгації Договору позики його сторонами в порядку, передбаченому п.6 Договору позики, а також 893 грн (у період з 14.11.2024 до 28.12.2024) у рахунок погашення пені, тобто без дотримання положень п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, тому суд дійшов висновку про необхідність зарахування, сплачених відповідачем коштів у сумі 6493 грн, на погашення основної суми боргу (тіла позики) (8000 грн), відсотків за користування сумою позики в період строку позики (з 04.09.2024 до 03.10.2024) (23,20 грн) та комісії за надання кредиту (1656,80 грн). У зв`язку з цим, беручи до уваги, що позичальник, згідно умов Договору позики, зобов`язаний був сплатити первісному позикодавцю суму позики (8000 грн), відсотки за користування сумою позики в період строку позики (з 04.09.2024 до 03.10.2024) (23,20 грн) та комісію за надання кредиту (1656,80 грн), що сукупно складає 9680 грн і узгоджується з даними Додатку №1 до Договору позики (а.с.9 зворот-10), проте позичальник сплатив первісному позикодавцю у рахунок погашення заборгованості за Договором позики в цілому 7293 грн (а.с.17-18), тому сума недоплати становить 2387 грн (9680 грн 7293 грн), яку і слід стягнути у рахунок погашення суми позики, оскільки як відсотки, так і комісію за видачу кредиту, позичальник повністю сплатив в означений вище спосіб первісному позикодавцю. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу за договором позики №72122458 від 04 вересня 2024 року в розмірі 2387 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 2387 грн. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується прохання позивача, викладеного у п.3 прохальної частини позовної заяви від 15.10.2025 (вих.№010159866), про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із дослідженої платіжної інструкції кредитового переказу коштів №138607 від 07.10.2025 (а.с.1) судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Інших доказів, понесених позивачем судових витрат, матеріали цивільної справи №711/10108/25 не містять. З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за Договором позики в загальному розмірі 24 787 грн, проте судом позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, а саме в розмірі 2387 грн, що складає 9,63% від ціни позову (2387 грн / 24787 грн), тому з відповідача на користь позивача,

Outcome: partial