Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У листопаді 2025 року заявниця звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що у 2011 році [PERSON] переїхала жити до батьків, проте [INFO] помер батько заявниці, а тому остання залишилася проживати разом з матір`ю [PERSON] та допомагати їй. [INFO] мати заявниці [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6, 44 га, з кадастровим номером 5123580400:01:003:0281 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олексіївської сільської ради масив 6, ділянка [NUMBER] . Разом з [PERSON] на момент її смерті проживала її донька [PERSON] без реєстрації з липня 2011 року по 2020 рік. В зв`язку з чим, заявниця просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] у період з липня 2011 року по день смерті [INFO] . Ухвалою суду від 26.11.2025 року було відкрито провадження у справі. Витребувано з Пересипської державної нотаріальної контори у місті Одеса (65102 Одеська область м.Одеса вул.1-ша Сортувальна, 36Г) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] . Судове засідання від 16.12.2025 року було відкладено через ненадходження витребуваних документів. 17.12.2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 15Б/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Заявниця та її представник у судове засідання не з`явились, заявою від 12.01.2026 року просили розглянути справу без їхньої участі. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, заявою від 17.12.2025 року просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право». Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.03.1959 року (а. с. 27). За витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048719803 від 14.01.2025 року вбачається, що [PERSON] 07.11.1981 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », актовий запис № 52. 27.11.1987 року шлюб між сторонами було розірвано, номер актового запису про розірвання шлюбу № 46 (а.с. 9-10). З копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 029251 від 20.05.2008 року вбачається, що [PERSON] , яка мешкає в с.Василівка Миколаївського району, на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області № 95/А-2002 від 05.04.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 6, 44 га, що розташована на території Олексіївської сільської ради масив [NUMBER] ділянка № [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва(а. с. 16-17). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5102560942015 від 25.12.2015 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 6, 4370 га кадастровий номер 5123580400:01:003:0281, що розташована на території Олексіївської сільської ради масив № [NUMBER] ділянка № [NUMBER] та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11-12). Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2025 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Василівка Миколаївського району Одеської області, помер [INFO] в с.Василівка Миколаївського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 9 (а. с. 47). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Василівка Миколаївського району Одеської області, померла [INFO] в с.Василівка Миколаївського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 48 (а. с. 26). Як вбачається з довідки Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 1979 від 03.12.2024 року, [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . Більше зареєстрованих за цією адресою не було (а. с. 19). Відповідно до акту встановлення факту проживання без реєстрації від 01.09.2025 року, комісією було здійснено виїзд за адресою [ADDRESS] та опитано жителів села [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ). На підставі свідчень жителів села Василівка комісією встановлено, що [PERSON] з липня 2011 року по 2020 рік дійсно проживала без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до копії довідки Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області № 1200 від 19.09.2025 року, [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала за адресою [ADDRESS] . Разом із нею проживала донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). З листа державного нотаріуса Пересипської державної нотаріальної контори у м.Одеса Ганни Ільницької № 287/02-14 від 04.02.2025 року вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] померлої [INFO] , після спливу встановленого шестимісячного строку. Рекомендовано звернутися до суду з питання продовження строку, достатнього для прийняття спадщини, або встановлення факту спільного проживання (а. с. 23). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання заявниці разом із матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS] , з липня 2011 року по 29.01.2019 року, підтверджується належними доказами, дослідженими судом, у зв`язку з чим в порядку п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, вважає за необхідне заяву задовольнити, оскільки це дасть можливість заявниці оформити спадщину після померлої.

Outcome: approved