Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник позивача Донцова Є.О. звернулась до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в сумі 86256,80 гривень та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: -18.06.2021 кредитний договір №1001899780001, за яким відповідачу видано кредит в сумі 50000,00 грн.; -12.12.2021 кредитний договір №1010339662, за яким відповідачу видано кредит в сумі 20000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.08.2025 склала: - по кредитному договору від 18.06.2021 № 1001899780001 57679,18 грн., з яких: 35417.65 грн. - заборгованість за кредитом; 11.88 грн. - заборгованість процентами; 22249.65 грн. - заборгованість за комісією; - по кредитному договору від 12.12.2021 № 1010339662- 28577,62 грн., з яких: 18333.49 грн. - заборгованість за кредитом; 5.9 грн. - заборгованість процентами; 10238.23 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 04.08.2025 склала 86256,80 гривень. Позивач вказує, що відповідачу направлено письмові вимоги (повідомлення) на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи те, що відповідач не виконує умови кредитних договорів та вимоги банку щодо врегулювання заборгованості, банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 03.12.2025 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача, згідно з якою за вказаними параметрами особу не знайдено. 03.12.2025 суддею подано запит до Відділу-центру надання адміністративних послуг виконкому Дрогобицької міської ради, відповідь на який отримано 09.12.2025 та встановлено, що місце реєстрації відповідача [ADDRESS] . Ухвалою від 09.12.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 16.01.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Зазначена ухвала направлялась відповідачу за місцем реєстрації, та була повернута до суду з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Пунктом 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка фізичній особі направляється за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих і розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та з огляду на неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України. Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту на підтвердження його інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо. Після отримання достатньої інформації про умови кредитування, в той же день, позичальником [PERSON] підписана заява №1001899780001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту у сумі 50000,00 грн. на загальні споживчі цілі строком на 24 місяців зі сплатою 2,99% комісії та процентів в розмірі 0,01% річних, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними (рівними) платежами щомісяця. Кредитні кошти за уповноваженням позичальника перераховано на його рахунок в АТ «ПУМБ», що підтверджується платіжною інструкцією №TR.50070554.68496.8810 від 18.06.2021. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua та отримання платіжної картки. За умовами договору кредитування, погодженими сторонами в підписаній ними заяві від 18.06.2021 року, кредит позичальнику надано строком на 24 місяці, тобто до 18.06.2023 року. 12.12.2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту на підтвердження його інформування, як споживача, про загальні умови кредитування, зокрема, умов з оплати щомісячних платежів, процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування кредитної заборгованості тощо. Після отримання достатньої інформації про умови кредитування, в той же день, позичальником [PERSON] підписана заява №1010339662 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб з метою отримання споживчого кредиту у сумі 20000,00 на загальні споживчі цілі строком на 24 місяці зі сплатою 2,99% комісії та процентів в розмірі 0,01% річних, із зобов`язанням здійснювати повернення кредиту рівними ануїтетними платежами щомісяця. Кредитні кошти за уповноваженням позичальника перераховано на його рахунок в АТ «ПУМБ», що підтверджується платіжною інструкцією №TR.54451194.16326.25578 від 12.12.2021. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua та отримання платіжної картки. За умовами договору кредитування, погодженими сторонами в підписаній ними заяві від 12.12.2021 року, кредит позичальнику надано строком на 24 місяці, тобто до 12.12.2023 року. За наведеного, враховуючи тривалий строк несплати позичальником платежів за отриманим кредитом, банк направив 05.08.2025 року письмову вимогу (повідомлення) за вих. КНО-44.2.2/1345 про повернення заборгованості за кредитними договорами №1001899780001 та №1010339662 в загальному у розмірі 86256,80 грн. шляхом надсилання на адресу місця реєстрації [PERSON] рекомендованого листа. Між тим, зобов`язання за кредитними договорами позичальником не виконані. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитних договорів приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Банком за допомогою належних доказів доведені обставин, які підтверджують укладення з відповідачкою договорів-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які нею підписані у заяві-приєднанні, зокрема, процентів, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів лише з можливістю договірного списання. Стосовно інших умов договору комплексного банківського обслуговування, в тому числі наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань, позичальницею зазначено лише про ознайомлення з ними та їх розуміння. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитних договорів [PERSON] зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, та допустив заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001899780001 від 18.06.2021 станом на 04.08.2025 заборгованість відповідача перед АТ «ПУМБ» становить 57679,18 грн., яка складається з : заборгованості по сумі кредиту у розмірі 35417,65 грн., заборгованості по процентам 11,88 грн., заборгованості по комісії 22249,65 грн. Крім цього, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №1010339662 від 12.12.2021 станом на 04.08.2025 заборгованість відповідача перед АТ «ПУМБ» становить 28577,62 грн., яка складається з : заборгованості по сумі кредиту у розмірі 18333,49 грн., заборгованості по процентам 5,9 грн., заборгованості по комісії 10238,23 грн. Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, суд вважає, що заборгованість за основним боргом за договором №1001899780001 від 18.06.2021 у сумі 35417,65 грн. та процентами у сумі 11,88 грн., заборгованість за основним боргом за договором №1010339662 від 12.12.2021 у сумі 28577,62 грн. та процентами у сумі 5,9 грн., а в загальному розмірі заборгованості у сумі 64013,05 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги в частині стягнення комісії за кредитними договорами суд зазначає наступне. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договорів №1001899780001 та №1010339662 про сплату комісії є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору №1001899780001 від 18.06.2021 в розмірі 22249,65 грн., договору №1010339662 від 12.12.2021 у розмірі 10238,23 грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1797,71 грн., виходячи з розрахунку 64013,05 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 86256,80 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1797,71 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved