Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» по системі «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому вказав, що 07.07.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 134457 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 134457 від 07.07.2020 року, в сумі 5200,00 грн., яка складається з прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1000 гривень, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4200 грн. та судові витрати. 16.05.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. 17.06.2025 року до суду від представника позивача по системі «Електронний суд» надійшла заява про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом справи, у якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. 20.06.2025 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Вакуленко Д.О., по системі «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, узагальненими доводами якого зазначено, що надані представником позивача письмові докази жодним чином не підтверджують документально обставини того, що саме на мобільний телефон відповідача [PERSON] спеціалістами ТОВ «ЗАЙМЕР» 07 липня 2020 року було надіслано одноразовий ідентифікатор, а також те, що зазначений в Інформаційній довідці номер телефону, належить саме відповідачці [PERSON] . Надана представником позивача інформаційна довідка від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» взагалі не містить інформацію про те, що картковий рахунок № [NUMBER] , який відкрито в АБ «УКРГАЗБАНК» належить безпосередньо відповідачу [PERSON] . Відповідачем ніколи не відкривався картковий банківський рахунок в АБ «УКРГАЗБАНК». Представником позивача разом з позовною заявою було надано довідку ТОВ «ЗАЙМЕР» (без номеру та дати), в якій зазначено номер мобільного телефону [NUMBER] , на який 07.07.2020р. було надіслано одноразовий ідентифікатор - KL3727. Вищезазначена довідка ТОВ «ЗАЙМЕР» не може бути належним та допустимим письмовим доказом по цивільній справі, оскільки жодним чином не може підтверджувати факт того, що номер мобільного телефону [NUMBER] належить безпосередньо відповідачу - [PERSON] . Вище зазначений номер мобільного телефону міг належати будь-якій фізичній особі, що мешкала на території України в липні 2020 року. Вище зазначений номер мобільного телефону ніколи не належав відповідачу, який все своє життя користується мобільними послугами компанії «Київстар» та має інший номер мобільного телефону, а саме: [NUMBER] . Тому є невідомим те, кому саме міг належати номер мобільного телефону [NUMBER] компанії Vodafone Україна, зокрема в липні 2020 року. Надана представником позивача в якості додатків до позовної заяви вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором свідчить про те, що вище зазначена вимога направлялася відповідачем за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивач теж зазначає попередню адресу Відповідача. За вище зазначеною адресою відповідач не мешкає з листопада 2019 року. Починаючи з 08.11.2019 року по теперішній час [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . В кредитному договорі також зазначено попередню адресу Відповідача, тобто на момент укладання кредитного договору ТОВ «Займер» не мав актуальних паспортних даних Відповідача, а значить не ідентифікувала її належним чином, адже станом на 07.07.2020р. відповідач не мешкала за адресою: [ADDRESS] , оскільки фактично мешкала за адресою своєї державної реєстрації: [ADDRESS] . Вважає, що заявлені ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. 01.07.2025 року до суду від представника позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» по системі «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення узагальненими доводами яких вказано, що договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Кредитодавця з урахуванням особливостей визначених індивідуальною частиною. Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто Відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Ідентифікація Позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та Відповідач - [PERSON] . Ні Первісний кредитор, ні ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Відповідно п.1.4 за договором № 134457 від 07.07.2020 року, Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Позичальник самостійно вводить у відповідну інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора реквізити банківської картки, на яку бажає отримати кредитні кошти. У разі якщо Позичальник надав для перерахування суми Кредиту реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать третій особі, Позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. При цьому решта прав та обов`язків за цим Договором залишаються за Позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим Договором. Вигоду за кредитним Договором набуває виключно Позичальник. При цьому третя особа, на рахунок якої зараховано кредитні кошти, не набуває статусу сторони договору та не отримує жодних прав або вигод за кредитним договором. Відповідальність за виконання зобов`язань за Договором повністю покладається на Позичальника. Таким чином, [PERSON] , укладаючи кредитний договір, реалізувала своє суб`єктивне право, визначивши кредитний рахунок, на який відповідно до умов договору було зараховано кредитні кошти. Посилання Відповідача на те, що банківська картка [NUMBER] їй не належить, жодним чином не спростовує факт її волевиявлення на укладення відповідного договору та отримання кредитних коштів. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку, реквізити якої були надані самим Позичальником. 01.07.2025 року до суду від представника відповідачки по системі «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів та сам доказ - довідкаПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відповідно до якої на запит адвоката від 17.-6.2025 року надана відповідь що рахунки на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Банком не відкривались. Між Банком та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , договірні відносини відсутні. [PERSON] не є клієнтом Банку. 08.07.2026 року до суду від представника відповідачки по системі «Електронний суд» надійшли пояснення по справі які фактично ідентичні наданому суду відзиву на позов. Ухвалою суду від 06.08.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «ЗАЙМЕР». Ухвалою суду від 04.12.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ». У судове засідання представники ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» не з`явились. У додаткових поясненнях представник ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просив розглядати справи без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. ТОВ «ЗАЙМЕР», ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» були повідомлені шляхом доставки електронного документу - судової повістки до електронного кабінету. Будь яких заяв не надано. Представник відповідачки не заперечував проти розгляду справи за відсутності представників позивача та третіх осіб. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача і третіх осіб. У судовому засіданні представник відповідачки заперечував проти позовних вимог з мотивів викладених у відзиві і письмових поясненнях та вказав, що доказів отримання відповідачкою грошових коштів позивачем не надано, не надано доказів того, що телефон на якій надходили відповідні ідентифікатори належить відповідачці, у кредитному договорі вказана стара адреса реєстрації відповідачки та відповідно до інформації «Укргазбанк» рахунки на ім`я відповідачки не відкривались, договірні відносини з нею відсутні і вона не являється клієнтом банку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідачки, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до п. 1.1 індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 134457 від 07.07.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» надає клієнту [PERSON] фінансовий кредит в розмірі 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2. договору Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 05.08.2020. Строк дії договору 30 днів. Згідно п. 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 730% річних від суми кредиту з розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п. 1.4 договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору(п. 2.1 договору). Відповідно до п. 7 договору вказано рахунок позичальника [NUMBER] . Договір підписаний клієнтом шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL3727. Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 134457 від 07.07.2020 року встановлено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту. Відповідно до копії довідки про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР», клієнт [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 134457 від 07.07.2020 ідентифікований ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/, одноразовий ідентифікатор KL3727, відправлений позичальнику 07.07.2020 року на номер мобільного телефону [NUMBER] . Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних». Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За встановленими у справі обставинами договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «ЗАЙМЕР» подано заявку на отримання кредиту від імені відповідачки та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого ТОВ «ЗАЙМЕР» надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону або електронна пошта) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору. Ідентифікація відповідачки на вебсайті https://www.cly.com.ua/ здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. З урахуванням наведеного, суд висновує, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», і зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», також за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка не була вказана відповідачкою. Відповідачкою не доведено порушення її прав при укладенні відповідного договору, як і не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення. Позичальник самостійно вказує реквізити банківської картки, на яку бажає отримати кредитні кошти. У разі якщо Позичальник надав для перерахування суми Кредиту реквізити банківської платіжної картки та/або банківського рахунку, що належать третій особі, Позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. При цьому решта прав та обов`язків за цим Договором залишаються за Позичальником. Відповідальність за виконання зобов`язань за Договором повністю покладається на Позичальника. Відповідачка реалізувала своє право, визначивши кредитний рахунок, на який відповідно до умов договору було зараховано кредитні кошти. Таким чином посилання відповідачки на те, що картковий рахунок № [NUMBER] , який відкрито в АБ «УКРГАЗБАНК» не належить відповідачці [PERSON] і нею ніколи не відкривався картковий банківський рахунок в АБ «УКРГАЗБАНК», як на обставину яка підтверджує не укладення кредитного договору і не отримання кредитних коштів, суд відхиляє Крім того, відповідачкою не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору їй не належав та використовувався іншою особою без її відома чи доручення. Без входу відповідачки на вебсайт ТОВ «ЗАЙМЕР» та здійснення нею всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між нею та товариством не був би укладений. З дослідженого судом встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі N 132/1006/19 (провадження N 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі N 234/7160/20 (провадження N 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі N 234/8084/20 (провадження N 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі N 757/40395/20 (провадження N 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі N 234/7298/20 (провадження N 61-2902св21). Отже, із наведеного слідує, що відповідачка уклала із ТОВ «ЗАЙМЕР» електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»(електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також суд зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачкою у судовому порядку не оспорювались. У договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Умови Договору є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак суд вважає, що кредитний договір між сторонами є укладеним та позичальник ознайомлена з його умовами. Виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується довідкою № 1936/02 від 25.02.2025 року, відповідно до якої ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена транзакція: сайт торговця - cly.com.ua, тип транзакції - видача, номер транзакції 29412-40438-28727, номер замовлення A266743B147652CLY134457T888079, сума 1000 грн., дата та час проведення 07.07.2020 15:14:05, номер платіжної карти [NUMBER] , емітент платіжної карти UKRGAS BANK, код авторизації 944642, опис: видача кредиту Видача кредита #134457. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором 134457 від 07.07.2020 року, заборгованість за кредитним договором становить 14460 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 1000 грн., за відсотками 4200 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги за договором 134457 від 07.07.2020 року у сумі 5200 грн. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Суду не надано доказів, що відповідачка взяті на себе договірні зобов`язання належним чином виконала, отримані кредитні кошти, відсотки за користування кредитом сплатила ТОВ «ЗАЙМЕР» або ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ». Щодо розміру заборгованості за наданим кредитом, суд зазначає наступне. Сума отриманого кредиту за договором про надання фінансового кредиту № 134457 від 07.07.2020 року становить 1000 грн. строк дії договору 30 днів, до 05.08.2020 року. Відсотки за користування кредитом становлять 730% річних від суми кредиту із розрахунку 2% на добу. Таким чином заборгованість за кредитним договором становить 1000 грн. заборгованість по тілу, 600 грн. відсотки за користування кредитом. Нарахування відсотків поза межами строку дії договору є безпідставними, тому суд не вбачає підстав для стягнення відсотків нарахованих після 05.08.2020 року. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача з приводу стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню частково у сумі 1600 грн. Суд вважає, що відповідачка фактично отримала та використовувала кредитні кошти, але не повернула їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів, та відсотків. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. надано: - копію договору про надання правової допомоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» від 29.12.2023 року; - додаткова угода № 1 від 27.12.2024 року до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року - акт про отримання правової допомоги від 16.06.2025 року, відповідно до якого визначено вартість послуг адвокатом: консультація щодо перспективи судового врегулювання (1 година) - 2000 грн.; складання та подання позовної заяви, аналіз судової практики (2,5 години) - 5000 грн.; інші клопотання, складання процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 години) - 3000 грн.; канцелярські витрати, відправка поштової кореспонденції - 500 грн. - рахунок, платіжна інструкція на суму 10500 грн. з призначенням платежу - оплата за правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково у сумі 1600 грн. заборгованості за кредитним договором, тому суд дійшов висновку, що оцінюючи обґрунтованість позовної заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу, в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, що заявлена представником позивача сума є неспівмірною. Виходячи з викладеного суд вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн., з огляду на характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру, та з урахуванням часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: на 30,8 % (з 5200 грн. на 1600 грн.), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 746,1 грн. (30,8% від 2 422,40 грн.). Суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial