Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

І. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (далі- Позивач) до [PERSON] (далі- Відповідач) про поділ майна подружжя та проведення підготовчого засідання у справі призначено на 31 липня 2025 року. 31 липня 2025 року розгляд справи відкладений на стадії підготовчого провадження на 23 вересня 2025 року в зв`язку із необхідністю розгляду іншої справи, розгляд яких відноситься до категорії невідкладних. 23 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 23 жовтня 2025 року в зв`язку із призупиненням діяльності суду через надходження інформації про замінування будівлі. Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 листопада 2025 року. 26 листопада 2025 року розгляд справи відкладено на 15 січня 2026 року для надання можливості сторонам підготуватись до судових дебатів. 15 січня 2026 року у відповідності до вимог статті 244 Цивільного процесуального кодексу України Суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на строк до 16 січня 2026 року. ІІ. Стислий виклад позиції сторін Позивач зазначає, що з 06 вересня 2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із Відповідачем, який розірвано рішення суду від 14 лютого 2024 року. Під час перебування у шлюбі Позивачем та Відповідачем придбано майно, а саме: -будинковолодіння [ADDRESS] . -земельну ділянку, площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходиться вищевказаний будинок та стосовно якої укладено договір дарування. Вартість майна становить 721134,56 гривень, в тому числі частка складає 360673,8 гривень. Вважає, що йому належить частка власності на домоволодіння, а тому на підставі статті 120 Земельного кодексу України йому належить також і частки на земельну ділянку. Враховуючи, що добровільної згоди між ним та Відповідачем щодо поділу майна не досягнуто, на підставі статей 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України просить: -виділити їй у власність частку будинковолодіння та визнати за нею право власності на частку будинковолодіння; -припинити право власності Відповідача на 1/2 частку земельної ділянки та визнати за Позивачем право власності на частку земельної ділянки -стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати. Відповідач надав відзив згідно із яким визнає позов в повному обсязі. Згоден із тим, що Позивач має право на половину придбаного майна, в тому числі спірної земельної ділянки. Він не має наміру спростовувати презумпцію спільності права власності подружжя на нерухоме майно. В судовому засіданні в судових дебатах Відповідач зазначив про визнання позову. ІІІ. Докази, досліджені судом Докази, надані Позивачем 1.Договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно із текстом договору, його укладено 23 лютого 2017 року, а покупцем є Відповідач, який прийняв у власність зазначене домоволодіння. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063. 2.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 лютого 2017 року, згідно із яким Відповідач є власником житлового будинку [ADDRESS] . 3.Договір дарування земельної ділянки площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно із текстом договору, його укладено 23 лютого 2017 року, а обдарованим є Відповідач, який прийняв дар зазначену земельну ділянку. 4.Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 лютого 2017 року, згідно із яким Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063, розташованої за адресою: [ADDRESS] .Технічний паспорт від 07 березня 2024 року на домоволодіння [ADDRESS] 6.Довідка про оціночну вартість домоволодіння та земельної ділянки, згідно із якою вартість об`єктів становить 721347,56 гривень. 7.Паспорт та картка платника податків Позивача 8.Паспорт та картка платника податків Відповідача 9.Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , згідно із яким між Позивачем та Відповідачем 06 вересня 2008 року укладено шлюб. 10.Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно із яким [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є Позивач та Відповідач 11.Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно із яким [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є Позивач та Відповідач IV. Фактичні обставини, встановлені судом 06 вересня 2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом (пункт ІІІ.9 Рішення). 23 лютого 2017 року Відповідачем придбано у власність на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063, що підтверджується договором та витягом (пункти ІІІ.1-ІІІ.2 Рішення). В той же день, 23 лютого 2017 року Відповідач отримав в дар на підставі договору дарування земельну ділянку площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором та витягом (пункти ІІІ.3-ІІІ.4 Рішення). Згідно із інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на час розгляду справи спірні житловий будинок та домоволодіння належать Відповідачеві. 14 лютого 2024 року судом ухвалено рішення, яким розірвано шлюб між Позивачем та Відповідачем, що підтверджується рішенням суду у справі 352/81/24, на наявність якого Позивач зазначив в позовній заяві та із текстом якого Суд ознайомлений у відкритих джерелах інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/117062301 V. Висновки суду Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, для ухвалення рішення у справі важливими є встановлення фактичних обставин щодо періоду перебування сторін у шлюбі, а також дат та підстав виникнення права власності на спірні будинок та земельну ділянку. щодо періоду шлюбних відносин Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється: - внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим; - внаслідок його розірвання. Відповідно до статті 105 Сімейного кодексу України шлюб, серед іншого, припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 114 Сімейного кодексу України Позивач та Відповідач зареєстрували шлюб 06 вересня 2008 року та рішенням суду від 14 лютого 2024 року вказаний шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом та рішенням (пункт ІІІ.9 Рішення). Таким чином, у відповідності до вимог статей 21,104,105 Сімейного кодексу України, Позивач та Відповідач перебували в шлюбі з 06 вересня 2008 року по 14 лютого 2024 року. щодо виникнення права власності на будинок Право власності Відповідача на будинок виникло 23 лютого 2017 року на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, право власності Відповідача на спірний будинок зареєстровано під час перебування сторін у шлюбі. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 вказані норми закону в сукупності із вимогами статті 70 Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У відповідності до вимог частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Суд враховує вказаний висновок під час розгляду справи № 352/530/25, оскільки він стосується релевантних відносин. При цьому факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Вказаний висновок Суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 Таким чином, Суд приходить до висновку, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0901 га, кадастровий номер 2625881001:01:002:0063 є спільною сумісною власністю подружжя та належить Позивачу та Відповідачу в рівних частках, оскільки право власності на нього придбано під час перебування сторін у шлюбі, а Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та не надано Суду будь-яких доказів щодо правових підстав для набуття права власності на спірні об`єкти ним особисто, а не подружжям. Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно, 1/2 частка спірного домоволодіння підлягає виділенню Позивачеві та визнання за нею права власності на цю частку. щодо виникнення права власності на земельну ділянку Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Як встановлено в ході розгляду справи, право власності на спірне домоволодіння перейшло до Позивача та Відповідача в рівним частках, в зв`язку із чим, із урахуванням вимог статей 377 Цивільного кодексу України та 120 Земельного кодексу України, Суд вважає, що право власності на спірну земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, також перейшло на праві власності до Позивача та Відповідача в рівних частках. У відповідності до статті 12 Цивільного процесуального кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем надано суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається. Відповідач не надав Суду будь-які докази по справі. Відповідно, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. VI. Щодо судового збору Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, то сплата судового збору в цій справі підлягає покладенню на Відповідача в повному обсязі. Таким чином, судові витрати у справі, які складаються із судового збору в розмірі 3606 гривень 74 копійки мають бути покладені на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved