Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник ТзОВ «Бізнес Позика» Дармограй А.Т. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся до Галицькогго районного суду м. Львова із позовом про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за Договором № 506581-КС-002 про надання кредиту від 21.10.2024 у розмірі 25 219,55 грн, з яких: 10810,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 080,40 грн заборгованість за відсотками, 5 329,15 грн заборгованість за штрафами, а також просить стягнути понесені судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 506581-КС-002 про надання кредиту, в електронному вигляді шляхом підписання такого відповідачем у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов Договору № 506581-КС-002 ТОВ «Бізпозика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник натомість зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил надання грошових коштів у кредит. Таким чином, ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, реквізити якої останній вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Станом на час звернення до суду із вказаним позовом, відповідач лише частково сплатив заборгованість, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору, а саме на суму 5580,00 грн, тим самим вчинивши конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Однак залишок заборгованості за Договором у сумі 25 219,55 грн, з яких: 10810,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 080,40 грн заборгованість за відсотками, 5 329,15 грн заборгованість за штрафами відповідачем не сплачено. Просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2025 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд Залізничного районного суду м. Львова за підсудністю. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу роз`яснено право та порядок подання відзиву на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк для його подання. Крім того, задоволено клопотання сторони позивача про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» доказів. На виконання ухвали суду від 09.09.2025 в частині витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» надало 29.09.2025 письмову відповідь. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки: [ADDRESS] скеровувалась рекомендованою поштовою кореспонденцією ухвала про відкриття провадження у справі, в якій відповідачу роз`яснено право, порядок та строк подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конверта, яким скеровувалась судова кореспонденція, такий повернуто на адресу суду неврученим адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачкою відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому законом України «Про електронну комерцію» було укладено Договір № 506581-КС-002 про надання кредиту, шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема пропозиції (оферти) ТОВ «Бізнес Позика» про укладення Договору про надання кредиту та її прийняття. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Підписаний таким чином Договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини 4, 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що із урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відтак, оскільки як встановлено у межах розгляду вказаної справи, Договір № 506581-КС-002 від 21.10.2024 про надання кредиту укладено сторонами за попередньою згодою дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем та його підписання відповідачем шляхом накладення електронного підпису із використанням одноразового ідентифікатора, то за таких умов процедура укладення кредитного договору можлива лише шляхом вчинення саме відповідачем дій на заповнення відповідної заяви на сайті та зазначення особистої інформації відповідача, як то реквізити банківської картки, паспортні дані, РНОКПП, адреса проживання, відтак підстави для сумніву в укладенні належним чином, у передбаченому законом порядку, в електронному вигляді кредитного договору між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] у суду немає підстав. 21.10.2024 о 12.22 год., згідно підтвердження ТОВ «ПрофітГід» здійснено перерахування грошових коштів у сумі 11 000,00 грн за відповідними реквізитами із призначенням платежу: «перерахування коштів [PERSON] згідно кредитного договору № 506581-КС-002 від 21.10.2024 та надано виписку з банківського рахунка за вказаний період, що повністю підтверджує наведені вищі обставини перерахування грошових коштів. Слід також звернути увагу на те, що згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 09.09.2025 про витребування доказів, підтверджено, що на ім`я [PERSON] у банку емітовано картку із банківськими реквізитами, які відповідають реквізитам, зазначеним у Анкеті позичальника [PERSON] при укладенні кредитного договору № 506581-КС-002 від 21.10.2024 та відповідно реквізитам картки на рахунок якої надалі було здійснено перерахування кредитних коштів на виконання умов Договору № 506581-КС-002 від 21.10.2024. Згідно зі змістом Договору № 506581-КС-002 від 21.10.2024, умовами такого сторонами було погоджено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договром про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту передбачено на 16 тижнів, із терміном дії Договору до 10.02.2025. Стандартна процентна ставка сторонами погоджена як фіксована у розмірі 1% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 22233,60 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9293,15 %. Комісія за видачу кредиту становить 2 200,00 грн. Відповідно до п. 7.6. Договору у разі не здійснення сплати процентів та/або комісії за видачу кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту), та/або комісії за видачу додаткових грошових коштів у кредит (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комсії за видачу у кредит додаткових грошових коштів), та/або суми кредиту у визначені цим Договором та додтаковими угодами до Договору терміни, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 32% від розміру простроченої заборгвоаності. Такий штраф застосовується за кожен факт невиконання або неналежного виконання позхичальником передбаченого цим Договором грошового зобов`язання згідно з графіком платежів, якщо станом на 00.00 год. 3 дня після дати чергового платежу згідно з графіком, позичальник не погасив і має прострочену заборгованість за Договором, на яку нараховується штраф. Підписуючи Договір № 506581-КС-002 від 21.10.2024 про надання кредиту, а також Паспорт споживчого кредиту [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена із Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх; а також підтвердив, що до укладання Договору отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України. Паспорт споживчого кредиту містить повну інформацію про основні умови кредитування, щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника та порядок повернення кредиту. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом № 506581-КС-002 від 21.10.2024 встановлено, що позичальником [PERSON] за період з часу отримання кредитних коштів протягом всього строку кредитування частково сплатив заборгованість, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору, а саме на суму 5580,00 грн. Внаслідок не виконання відповідачкою у повному обсязі взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість у розмірі 25 219,55 грн, з яких: 10810,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 080,40 грн заборгованість за відсотками, 5 329,15 грн заборгованість за штрафами. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Прийнявши 21.10.2024 у ТОВ «Бізнес Позика» пропозицію укласти Договір про надання кредиту та підписавши Договір № 506581-КС-002 від 21.10.2024, підтвердивши при цьому при підписанні такого Договору, що повністю ознайомлений із умовами кредитування, порядком, розміром нарахування процентів, відповідач [PERSON] , у розумінні статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на визначені кредитним договором умови та взяла на себе відповідні зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернула, умови договору не виконала, у зв`язку з чим заявлена вимога позивача про стягнення із відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту та нарахованих процентів, яка утворилась внаслідок не виконання позичальником у повному обсязі покладеного на неї обов`язку повернення грошових коштів, підлягає задоволенню в цій частині. Щодо вимоги позову про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5 329,15 грн за Договором № 506581-КС-002 від 21.10.2024 суд виходить з такого. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, від 12 лютого 2025 рокув справі № 758/5318/23); на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23). Так, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 5329,15 грн за Договором № 506581-КС-002, який укладено 21.10.2024, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Поруч з цим, як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором № 506581-КС-002, відповідач здійснив платіж на погашення заборгованості за кредитним договором на суму 5580,00 грн, з яких 2200 грн зараховано на погашення заборгованості за комісією. З урахуванням наведеного, за підставності вимог позивача про стягнення заборгованості в частині прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 10810,00 грн та прострочених платежів по процентах у розмірі 9080,40 грн, що на зальну суму становить 19890,40 грн, суд приходить до висновку, що така підлягає зменшенню на суму 2200,00 грн, які були позивачем скеровані на сплату комісії за надання кредиту, оскільки положення договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними з моменту укладення договору, відтак відсутні підстави для стягнення боржника заборгованості за комісією за надання кредиту, оскільки така за своєю правової природою не є тілом кредиту, тому безпідставно включена позивачем до суми заборгованості відповідача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, відтак заявлені ТОВ «Бізнес Позика» позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1 699,21 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial