Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У серпні 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Ярмолович О.Є. (діє на підставі ордеру серія ВЕ №1165033 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначено, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось, тривалий час кожен з подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини фактично припинені і його формальне продовження суперечить інтересам позивача. Позивач наголосив, що спільних дітей у подружжя немає, тому, ураховуючи всі обставини, вважає, що відсутня потреба у наданні строку на примирення. Ухвалою суду від 28.08.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Також у заяві зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача та відсутністю відомостей про належне його повідомлення. Поштові відправлення повертались із довідками Укрпошти про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином суд вжив заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте останній в судове засідання не з`явився, відзиву на позов суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Ураховуючи наведені обставини, думку позивача щодо можливості розгляду справи у заочній процедурі, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін з ухваленням за наслідками такого розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Чоловік та жінка користуються однаковими правами щодо укладення шлюбу та його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що 19 грудня 2012 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1409, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Дітей у шлюбі сторони не мають. Вирішуючи відповідно до ст. 111 СК України необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд ураховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною. У разі виявлення під час розгляду справи обставин або фактів, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та інтересів подружжя, суд може не застосовувати цю норму СК України. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням позиції позивача у справі, суд не вбачає підстав для вжиття заходів до примирення сторін. Ураховуючи встановлені у справі обставини, які свідчать, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, спільне життя суперечить інтересам подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами може бути припиненим шляхом його розірвання. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved