Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 03.08.1991р. між нею (позивачкою) та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №6. Зазначає, що у шлюбі в них (сторін) неповнолітніх дітей немає. Покликається на те, що в ході спільного сімейного життя з`ясувалося, що кожен з сторін має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Стверджує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними (сторонами) постійно виникають сварки, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побутову сімейних відносин між нею (позивачкою) та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вказує, що на підставі такого відношення до неї, вона (позивачка) втратила до відповідача почуття любові та поваги, які були у неї під час укладення шлюбу. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх відносин, а спроби примирення між ними (сторонами) не принесуть жодних результатів, а лише погіршать стан їхніх відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі. Позивачка переконана, що вони з відповідачем мають різні характери, протилежні погляди на сімейне життя, обов`язки та захоплення, що виключає їхнє подальше спільне життя. Стверджує, що на даний час шлюбні відносини між ними (сторонами) припинено більше як пів року, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що збереження їхнього шлюбу суперечить їхнім інтересам. З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між ними почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею (позивачкою) та відповідачем, зареєстрованого 03.08.1991 року виконавчим комітетом Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №6. ІІ. Позиція учасників справи. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також просила стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, а також просив суд розглянути справу у його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду від 05.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного з повідомленням (викликом) сторін. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивачки [PERSON] та доводи відповідача [PERSON] судом встановлені наступні обставини. Сторони з 03.08.1991 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №6. Від подружнього життя в сторін неповнолітніх дітей немає. Встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, вони не бажають зберегти шлюб, позивачка [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає, в свою чергу відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 31.01.2017 року Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] , згідно якого 05 вересня 2002 року [PERSON] , [INFO] , перемінив прізвище, ім`я, по батькові на « [PERSON] », про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Мостиського РУЮ Львівської області в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові зроблено запис за № 48; копією паспорта позивачки; іншими матеріалами справи. V. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VI. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка [PERSON] не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання такого, а тому, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка [PERSON] не заявляла, натомість просила залишити прізвище без змін. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією від 05.12.2025 року. У відповідності до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачці [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, а іншу частину сплаченого позивачкою та документально підтвердженого судового збору слід стягнути з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved