Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

01.07.2025 позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати останніх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що Позивачка та відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира була надана матері позивачки [PERSON] на сім`ю з трьох осіб, а саме [PERSON] (матері), [PERSON] (її чоловіку) та [PERSON] (їх сину), на підставі ордеру № 00148 від 07.05.1977. Позивачка народилася [INFO] , тож в ордері зазначена не була. Після укладання шлюбу позивачка, за народженням [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . Відповідач [PERSON] є сином позивачки, з травня 2003 року в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні платежі, кореспонденцію за даною адресою не отримує, його особистих речей в квартирі не має, квартирою він взагалі не цікавиться. Відповідач [PERSON] з 10.06.2022 не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, кореспонденцію за даною адресою не отримує, його особистих речей в квартирі не має, квартирою він взагалі не цікавиться. Відповідач [PERSON] з травня 2003 року проживає разом зі своєю бабцею [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Місце проживання відповідача [PERSON] не відомо. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам ніхто не чинив і не чинить. Вони добровільно визначили собі інші місця проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Тож позивачка змушена самостійно сплачувати комунальні платежі, що створює для неї надмірне матеріальне навантаження. При цьому вона не може оформити субсідію, оскільки в квартирі зареєстровані відповідачі. Також неможливо переоформити особові рахунки та укласти відповідні договори з постачальниками комунальних послуг, які до цього часу враховуються укладеними з [PERSON] , оскільки при укладанні таких договорів потрібна згода усіх осіб, що зареєстровані в квартирі. Так, нарахування КП «Теплопостачання здійснюється відповідно до кількості проживаючих, тобто на трьох осіб. Нарахування за газопостачання та доставку газу також здійснюється з розрахунку на трьох осіб. Зазначене підтверджується доданими до позовної заяви копіями квитанцій. Тож утворилася заборгованість зі сплати за нараховані послуги. До цього часу квартира не приватизована. На підставі викладеного просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, з позовними вимогами погодився, просив їх задовольнити. Крім того повідомив, що відповідач [PERSON] у вказаній в позові квартирі понад 3 роки не проживає, місцезнаходження останнього не відоме. Відповідач [PERSON] у судові засідання 18.09.2025, 04.11.2025 та 19.01.2026 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позов не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Представник третьої особи надав заяву, в якій просив провести розгляд без їх участі, рішення просив ухвалити відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії ордеру №00148від 07.05.1977, виданого виконавчим комітетом Чугуївської ради депутатів трудящих м. Чугуїв (а.с.8) вбачається, що ордер видано [PERSON] , сім`я якої складається з 3 осіб на парво зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] ; ордер видано на підставі рішення виконкому з/к профсоюзу 43ТА Ради депутатів трудящих м. Чугуїв від 27.04.1977 №12; цей ордер є єдиним документом, що дає право на зайняття вказаної житлової площі; наявний перелік складу сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] . [INFO] у м. Чугуїв, Харківської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.05.2007 (а.с.5/2). [INFO] у м. Чугуїв, Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09.04.2024 (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.09.1977 (а.с.9). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00051923296 від 20.06.2025 (а.с.10) 23.10.1999 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08.10.2002 (а.с.11). Згідно копії паспорта на ім`я [PERSON] , [INFO] , (а.с.6-7), остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки №М-18/1615-Ца від 23.05.2025 (а.с.7/2) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підтвердження непроживання відповідачів у спірній квартирі надано копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.06.2025 за підписом голови ОСББ «Люкс 75», сусідів [PERSON] , [PERSON] , з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з травня 2003 року, будь яких речей у вказаній квартирі він не має, фактично [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю бабцею [PERSON] та дідом [PERSON] (а.с.12) та копію акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.06.2025 за підписом голови ОСББ «Люкс 75», сусідів [PERSON] , [PERSON] , з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , не проживає з 10.06.2022, будь яких речей у квартирі він не має (а.с.12/2). На підтвердження проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] надано копію довідки №124 від 23.05.2023 (а.с.13). Надано до суду і копії наступних документів: - рахунків за комунальні платежі, оформлені на ім`я [PERSON] (Нафтогаз за квітень 2025; ТОВ «ГРМ» за травень 2025 за та [PERSON] (КП «Чугуївтепло» за квітень 2025) (а.с.14); - договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води від квітня 2009, оформленого між КП «Чугуївтепло» та [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17); - типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2010, укладеного між КЖРЕП та [PERSON] (а.с.18-19); - договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 02.06.2015, укладеного між ТОВ «Чугуївський комунальний комплекс» та [PERSON] (а.с.20); - договору на надання населенню послуг з газопостачання, укладеного між ВАТ «Харківгаз» та [PERSON] (а.с.21-22). Згідно копії довідки з Управління житлово-комунального господарства та екології №15 від 05.08.2019 (а.с.23) [PERSON] дійсно не приймала участь у приватизації житла у м. Чугуїв за адресою: [ADDRESS] (за вказаною адресою зареєстрована з 07.07.1995 по теперішній час). Згідно копії листа з Чугуївської міської ради від 07.08.2019 (а.с.23/2) житлова площа за адресою: [ADDRESS] не приватизована, квартира знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Чугуєва. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Правовідносини, що вникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році. (далі - ЖК України). 17 липня 1997 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенцію), а також Перший протокол та протоколи №№ 2, 4, 7 та 11 до цієї Конвенції. Певна увага приділена у Конвенції правам людини, що пов`язані з житлом. Так, п. 1 ст. 8 Конвенції встановлює, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Суд вважає доведеним, що відповідачі тривалий час у спірній квартирі не проживають, приміщенням не користуються. Відповідач [PERSON] позов визнав. Відповідач [PERSON] доказів на підтвердження поважності відсутності за місцем реєстрації до суду не надав. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Outcome: approved