Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в Чортківський районний суд Тернопільської області суд з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні загиблого, вказавши заінтересованими особами: [INFO] , військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України, Міністерство оборони України. У заяві вказав, що він є дядьком загиблого [INFO] військовослужбовця під час захисту Батьківщини [PERSON] , тому звернувся до [INFO] для скерування пакету документів на виплату одноразової грошової допомоги. Однак, йому було у цьому відмовлено, в зв`язку з відсутністю підтвердження факту спільного проживання та перебування [PERSON] на утриманні загиблого. [PERSON] стверджує, що після смерті батьків племінника вони проживали разом, вели спільний побут по [ADDRESS] . Після втрати працездатності [PERSON] його племінник [PERSON] здійснював за ним догляд та утримував його. Крім того, [PERSON] склав особисте розпорядження на випадок своєї загибелі, згідно якого саме [PERSON] має право на отримання грошової допомоги від держави. Такі обставини змусили [PERSON] звернутися до суду із даною заявою, тому він просить суд встановити факт проживання однією сім`єю і перебування [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] на утриманні племінника [PERSON] , який помер (загинув) [INFO] під час захисту Батьківщини. В ході розгляду справи представником військової частини [NUMBER] [PERSON] подано письмові пояснення щодо заяви [PERSON] та заявлено клопотання про залишення його заяви без розгляду, оскільки встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме встановлення даного факту заявнику необхідно для одержання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Зазначає, що право на отримання забезпечення мають члени сім`ї загиблого, відтак, факт спільного проживання заявника і загиблого та перебування на його утриманні не свідчить про те, що заявник набуде право на таку виплату. Отже мета встановлення юридичного факту, зазначена в заяві, таким чином не буде досягнута та не матиме жодних юридичних наслідків, пов`язаних з виплатою заявнику грошового забезпечення загиблого військовослужбовця в/ч [NUMBER] . Також, в ході розгляду справи представником Міністерства оборони України [PERSON] подано письмові пояснення, згідно з якими він заперечує проти задоволення заяви. Вважає, що [PERSON] не довів належними та допустимими доказами фактів проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем та перебування заявника на його утриманні. Особисте розпорядження загиблого військовослужбовця, на яке посилається заявник, як на одну з підстав задоволення його заяви, не відповідає вимогам чинного законодавства, яке має бути належним чином оформлене (засвідчення справжності підпису загиблого командиром військової частини, печатка тощо). Представник заявника адвокат Волинець С. А. подав заперечення на письмові пояснення військової частини [NUMBER] . Зазначив, що матеріалами справи та показами свідків підтверджується факт проживання однією сім`єю [PERSON] із загиблим племінником. В свою чергу представник в/ч [NUMBER] [PERSON] також подав заперечення, згідно з яким вважає, що в заяві [PERSON] вбачається спір про право, а тому його заяву слід залишити без розгляду. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Волинець С. А. в судовому засіданні заяву підтримують, просять задовольнити, з підстав наведених у заяві. Заінтересована особа - представник [INFO] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою про отримання повістки. Будь-яких пояснень щодо заяви суду не подав. Заінтересована особа: представник Міністерства оборони України [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд відмовити в задоволенні заяви. Заінтересована особа: представник військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд відмовити в задоволенні заяви. Вислухавши пояснення заявника, його представника, свідків, врахувавши думку заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Заявник [PERSON] просить встановити факт його проживання та [PERSON] , [INFO] , загиблого [INFO] поблизу н. п. Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області під час ведення бойових дій по захисту Батьківщини, однією сім`єю. На підтвердження своїх вимог посилається на наступні письмові докази. [PERSON] народився [INFO] в с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, що стверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Хотинським РВ УМВС України 03 лютого 1998 року. Місце проживання за адресою: с-ще Нагірянка, Чортківський район Тернопільської області. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , у віці 45 років, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05 липня 2024 року, актовий запис №237. Місце смерті: село Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області. Родинні зв`язки заявника з померлим простежуються з наступних письмових доказів. Відповідно до Витягу з ДРАЦС про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, за № 00046442689 від 10.08.2024, [PERSON] народився [INFO] в м. Хотин Чернівецької області, актовий запис № 144. Його батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Батьки [PERSON] померли, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2003 та актовим записом №36, складеним відносно [PERSON] (батька), який помер [INFO] у віці 47 років. Раніше, [INFO] померла [PERSON] (мати) у віці 39 років, що вбачається з повторно виданого свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08.10.2024, актовий запис № 14. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.1955, [PERSON] народився [INFO] в с. Хом`яківка Чортківського району Тернопільської області. Його батьками були: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 8. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.08.1969, [INFO] народився [PERSON] . Його батьками були: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №10. Таким чином, померлий [PERSON] був рідним братом заявника [PERSON] , а його загиблий син [PERSON] - племінником. Факт смерті [PERSON] пов`язаний з захистом Батьківщини, що стверджується сповіщенням сім`ї №12595 від 21.06.2024, лікарським свідоцтвом про смерть №3482 від 21.06.2024, актом прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №2616-«З» від 21.06.2024. Згідно особистого розпорядження солдата військової частини [NUMBER] [PERSON] , складеного ним 01.06.2024 на випадок своєї смерті, виплати до законодавства, в тому числі одноразова грошова допомога у зв`язку з його загибеллю, належить до виплати [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) № 237 від 04.11.2024 стверджується, що смерть солдата [PERSON] пов`язана з захистом Батьківщини. При цьому [PERSON] , як дядьку загиблого, належить до виплати грошову допомогу на поховання та всі інші грошові кошти, згідно заяви. З довідки Нагірянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області №952 від 07.08.2024 вбачається, що [PERSON] проживав без реєстрації в [ADDRESS] з 2008 року до дня своєї смерті [INFO] , разом із дядьком [PERSON] . Згідно довідки про доходи № 5020 5123 2100 4024 від 11.12.2024, [PERSON] в період з січня 2024 року по грудень 2024 року отримав пенсію, місячний розмір якої становить 2980 гривень. Всього за рік - 35 320 гривень. Розмір доходу [PERSON] визначався під час військової служби грошовим атестатом, що вбачається з довідки військової частини [NUMBER] № 1607 від 13.11.2024 та становив 21 301,30 гривень щомісячно. Згідно інформації про рух грошових коштів AT КБ «Приват Банк» від 11.12.2024 №NOOGKTVCR86APLK2 на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] від [PERSON] через додаток Приват24, починаючи з липня 2023 року по травень 2024 року, поступали кошти щомісячно, на загальну суму 502 000 гривень. Також за [PERSON] зареєстрований зерновий комбайн марки «VOLVO М800», рік випуску 1969, номерний знак [NUMBER] , що вбачається з інформації про зареєстровану техніку за фізичною особою Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області № Вих-13/744-25 від 11 березня 2025 року. В подальшому, [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене в.о. держаного нотаріуса Чорктівської державної нотаріальної контори Максимович Л. В. на вищевказаний транспортний засіб за № 283. Указом Президента України від 14 січня 2025 року №28 [PERSON] (посмертно) нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня. Знак ордена №418287. Орден зберігається в [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320 948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. У відповідності до норм ст. ст. 3, 4 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.. Верховний Суд у своїй постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18, зазначив, що доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; зазначення чоловіка/жінки майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями іншого; спільна участь у питаннях життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту; спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хворіб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, догляду за місцем поховання тощо. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є односельцями [PERSON] та [PERSON] та були свідками їх проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та бюджету. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним основним джерелом засобів для існування Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявницею інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1- 8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинам постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавства визначення прожиткового мінімуму). До них належать зокрема непрацездатні. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання особою інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинного станом на 18.08.2023 передбачені соціальні виплати, в тому числі і одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ЗСУ в період воєнного стану. А як зазначено в ч.4 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів для існування. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. З досліджених судом письмових доказів вбачається факт проживання заявника [PERSON] однією сім`єю як кровних родичів з [PERSON] по [ADDRESS] та перебування на його утриманні. [PERSON] власної родини не мав, його батьки померли. Після його призову на військову службу 18 травня 2023 року, починаючи з липня 2023 року щомісячно [PERSON] переказував [PERSON] значну суму грошових коштів, придбав зерновий комбайн, який перебував в господарстві по [ADDRESS] , де вони спільно проживали до призову на військову службу. [PERSON] у 2024 році щомісячно отримував пенсію в розмірі 2980 гривень. Разом з тим, [PERSON] переказував [PERSON] : в липні 2023 року - 7000 гривень, в серпні 2023 року - 5000 гривень, в жовтні та листопаді 2023 року - по 50 000 гривень, в грудні 2023 року - 40 000 гривень, в січні 2024 року - 40 000 гривень та 60 000 гривень, в березні 2024 року - 50 000 гривень, в квітні та травні 2024 року - по 100 000 гривень. Зазначені суми значно перевищують місячний дохід заявника. З викладеного вбачається надання систематичної грошової допомоги [PERSON] [PERSON] . Суд вважає, що вищевикладені обставини підтверджують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як племінника та дядька та факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . У своєму запереченні на заяву [PERSON] представник Міністерства оборони України [PERSON] як на одну з підстав відмови у її задоволенні, посилається на неналежне оформлення Особистого розпорядження військовослужбовця [PERSON] , зокрема, на порушення процесу його складення, оскільки воно не містить підпису і печатки командира військової частини, місця написання даного розпорядження, а також доказів направлення його органам ТЦК та СП чи посадовими особами військової частини, як передбачено Постановою КМУ від 14.05.2024 №550 «Про затвердження Порядку та строків передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) для зберігання в особовій справі» (далі Порядок). Цей Порядок визначає механізм та строки передачі командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) військовослужбовцем, військовозобов`язаним, який призваний на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори (далі - військовозобов`язаний), або резервістом, який призваний на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - резервіст), оригіналу особистого розпорядження, складеного на випадок своєї загибелі (смерті), про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за його вибором (далі - особисте розпорядження на випадок загибелі), та військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження, складеного на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором (далі - особисте розпорядження на випадок полону). Військовозобов`язаний або резервіст має право скласти особисте розпорядження на випадок загибелі, визначивши розмір частки одноразової грошової допомоги особі (особам) у відсотках. Особисті розпорядження складаються письмово в довільній формі із зазначенням військового звання, прізвища, імені та по батькові (за наявності), дати народження, адреси зареєстрованого/задекларованого місця проживання (перебування), реєстраційного номера облікової картки платника податків або даних про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесених до паспорта громадянина України (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, а також місця і часу складення особистих розпоряджень. В особистих розпорядженнях також можуть зазначатися відомості щодо територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яким призваний/прийнятий на військову службу військовослужбовець, або номер військової частини, в якій він проходить військову службу, номери телефонів, адреси електронної пошти. Особисті розпорядження повинні бути особисто підписані військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом. Справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил, військовозобов`язаного або резервіста на особистому розпорядженні на випадок загибелі засвідчує командир військової частини або нотаріус. Справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил на особистому розпорядженні на випадок полону засвідчує командир військової частини або нотаріус. Оригінали особистих розпоряджень передаються військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом командиру військової частини, командиру/керівнику підрозділу органу (служби, військового формування) в день засвідчення на них справжності підпису або у 30-денний строк з дня засвідчення підпису (у разі засвідчення справжності підпису на таких розпорядженнях нотаріусом), про що робиться відповідний запис на копіях особистих розпоряджень. Копії особистих розпоряджень зберігаються у військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Після засвідчення справжності підпису оригінали особистих розпоряджень передаються командиром військової частини командиром/керівником підрозділу органу (служби, військового формування) до служби діловодства (канцелярії) військової частини, реєструються у журналі, який ведеться у паперовій чи електронній формі (за технічної можливості) та: долучаються і зберігається в особовій справі військовослужбовця СБУ, іншого органу або військового формування, зазначеного у підпункті 1 пункту 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; долучаються до особової справи послужних (скорочених послужних) карток; обліково-послужних карток, які ведуться відповідно до категорії обліку таких осіб за видами військової служби) військовослужбовця Збройних Сил та у разі його загибелі (смерті) або виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби надсилаються на зберігання до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (за місцем його взяття на військовий облік або проживання осіб, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"); надсилаються на зберігання до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або за місцем призову (прийняття) на військову службу такої особи, якщо такий призов (прийняття) на військову службу здійснювався (здійснювалося) не за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) військовозобов`язаного або резервіста. З наведених норм вбачається, що справжність підпису військовослужбовця Збройних Сил на особистому розпорядженні на випадок загибелі засвідчує командир військової частини, який в свою чергу зобов`язаний направити його до служби діловодства (канцелярії) військової частини з подальшим алгоритмом дій, зазначеним вище. Однак, вимог передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 550командуванням не було дотримано. Обов`язок військовослужбовця, який перебуває в «особистому розпорядженні» (це не статус, а радше інструмент), полягає у самостійному визначенні спадкоємців одноразової грошової допомоги (ОГД) у разі загибелі/зникнення, склавши письмове особисте розпорядження; його головна мета - переспрямувати виплати родичам (дружині, батькам, дітям) або іншим особам, якщо військовий не встиг скласти таке розпорядження, допомога розподіляється законом. Основні обов`язки стосуються дотримання статутів, фізичної підготовки та загальних правил військової служби, а розпорядження - це право, яке військовий реалізує для своїх фінансових інтересів спадкування. В Особистому розпорядженні [PERSON] не вказано місце його складення, про що вказує представник третьої особи у справі у своєму запереченні. З цього приводу, суд вказує, що формальності, які не були дотримані командуванням військової частини, при написанні [PERSON] . Особистого розпорядження 01 червня 2024 року наявні, однак, враховуючи, що він загинув [INFO] , через 20 днів після його написання, вважає, що вони не є суттєвими, оскільки, не відомо при яких обставинах та в яких умовах воно було складено. Таким чином, суд вважає, що військовослужбовець [PERSON] скористався своїм правом військовослужбовця та, в разі його загибелі призначив [PERSON] одержувачем одноразової грошової допомоги від держави, склавши Особисте розпорядження в довільній формі та подальший механізм оформлення, направлення, зберігання такого розпорядження від нього не залежав. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей. Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Щодо заперечень заінтересованих осіб відносно заяви [PERSON] в зв`язку з наявністю, на їхню думку спору про право, оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для одержання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця,суд зазначає наступне. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як з`ясовано при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання дасть можливість заявнику оформити в послідуючому свої права як на спадкове майно так і користуватись пільгами, які передбачені законодавством для членів сім`ї загиблого. Тобто, дозволять заявнику і реалізувати права, передбачені цим законом, як близькому родичу та члену сім`ї загиблої особи та право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Суд вважає, що встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Спір про право відсутній. При розгляді даної справи судом, спору про право між заінтересованими особами не встановлено, вирішення даного питання надасть право заявнику лише на набуття ним статусу члена сім`ї військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому між заявником та військовою частиною [NUMBER] , [INFO] чи Міністерством Оборони України не може бути спору про право на отримання грошової допомоги, оскільки вони не є суб`єктами отримання такої соціальної допомоги. Наразі судом не встановлено наявність спору між суб`єктами про право на отримання грошової допомоги, а тому заявник правильно звернувся в суд за захистом своїх прав в порядку окремого провадження. Звертаючись з цією заявою, заявник наводить свої аргументи про те, що він спільно проживав із загиблим в одному будинку, мали спільний побут, вели спільне господарство, загиблий систематично допомагав фінансово заявнику. Враховуючи наведене, суд, дослідивши та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки встановити даний факт в іншому порядку неможливо та від його встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав.

Outcome: approved