Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з Відповідача в її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] (дата народження - [INFO] ) та [PERSON] (дата народження - [INFO] ), у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/9 частини всіх видів заробітку (доходу) Відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] трьох років. Позов мотивує тим, що спільні діти перебувають на її утриманні. Крім того, вона здійснює догляд за сином [PERSON] , який народився у вересні 2024 року та потребує постійного нагляду, турботи та догляду матері, що фізично виключає можливість працювати чи отримувати стабільний дохід. Вся матеріальна відповідальність за життя, догляд і розвиток дітей лежить лише на Позивачці, тоді як Відповідач, маючи реальну можливість забезпечувати утримання дітей, адже працює офіційно та має стабільний дохід, ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дітей. Відповідач проживає окремо від сім`ї, участі в утриманні дітей не бере, матеріальної допомоги не надає, не забезпечує дітей речами першої необхідності, а також не бере активної участі у їхньому вихованні. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї неявки, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.09.2020, що видно із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , яке видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). В цьому шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] та [INFO] син [PERSON] , що видно із свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 7-9) позивачка разом із малолітніми дітьми проживають по [ADDRESS] . Зареєстроване місце проживання відповідача село Великі Калетинці Шепетівського району Тернопільської області (а.с. 11). Заслухавши відповідача, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, суд виходить із такого. Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Неповнолітні діти перебувають на утриманні матері, а тому, в її користь слід стягнути із відповідача аліменти. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, його вік, відсутні відомості про поганий стан здоров`я, матеріальне становище позивачки, суд доходить переконання, що аліменти на утримання дітей [PERSON] , дата народження - [INFO] та [PERSON] , дата народження - [INFO] , слід визначити у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір є наближеним до встановленого законодавцем гарантованого мінімального розміру аліментів та безумовно стягується у разі звернення до суду із такими вимогами із заявою про видачу судового наказу. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення їх рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вирішуючи питання стягнення аліментів на утримання позивачки, суд виходить із такого. Згідно частин другої та четвертої статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною першою статті 80 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] , [INFO] , не досяг трьохрічного віку та проживає з матір`ю, у зв`язку із чим позивачка не має можливості працювати та утримувати себе, отже вона має право на утримання. Відповідач працездатний, тому може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд вважає, що слід визначити аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/9 частки від доходів відповідача щомісячно, починаючи стягувати з 03.11.2024. Тому, позов підлягає до задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved