Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якій просить: стягнути з останнього матеріальну шкоду у розмірі 9100,00 грн., моральну шкоду у розмірі 80000,00 грн., судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що Вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.09.2025 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року щодо [PERSON] залишено без змін. Вироком встановлено, що обвинувачений [PERSON] , [INFO] , приблизно 11 год. 45 хв., перебуваючи на території СЗІШ № 34 імені М. Шашкевича, що за адресою: [ADDRESS] , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, на ґрунті неприязних відносин та раптово виниклого конфлікту, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар долонею правої руки в область нижньої губи малолітньому [PERSON] , [INFO] , у подальшому схопив правою рукою потерпілого за шию та тягнув його по подвір`ї школи, в результаті чого спричинив малолітньому [PERSON] наступні тілесні ушкодження: садно на нижній губі, підшкірний крововилив на шиї та в ділянці правого надпліччя, які згідно висновку судово-медичного експерта №209 від 28.03.2025 відносяться до легкого ступеня тяжкості. Кримінальне правопорушення було вчинене відносно малолітнього, [PERSON] ( [INFO] ), якому на момент вчинення злочину не виповнилося 14 років. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілому [PERSON] було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до норм цивільного законодавства. Вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки дії встановлені вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2025 року. На підтвердження відшкодування матеріальної шкоди законний представник позивача долучає чеки за: консультацію дитячого психолога від 12.05.2025 на суму 1050 грн., повторна консультація дитячого психолога від 18.05.2025 року на суму 850 грн., консультація ФОП [PERSON] від 16.05.2025 року на суму 1 800 грн., квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 16.06.2025 року на суму 1 800 грн., квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 02.07.2025 року на суму 1800 грн., квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 25.07.2025 року на суму 1800 грн. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди завдана неправомірними діями [PERSON] становить 9 100 грн. Законний представник позивача зазначає, що дії відповідача, які призвели до легких тілесних ушкоджень у неповнолітньої дитини [PERSON] , безумовно спричинили моральну шкоду, що в свою чергу призвело до моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків та інших моральних та фізичних страждань. Відповідач своєю поведінкою не намагався допомогти потерпілому, на зв`язок із сім`єю потерпілої не виходив, жодної допомоги не пропонував. Слід врахувати, що правопорушення вчинено щодо неповнолітньої особи в якої відсутній життєвий досвід та психіка не сформована. Отримані ним травми та дії вчинені [PERSON] , призвели до переляку не тільки коли дитина перебуває на вулиці, а також вдома. Цей тягар страху "тисне" на дитину, що зумовлює душевні страждання, які невідомо коли закінчаться. Вважає доведеним той факт, що позивачу [PERSON] були спричинені моральні страждання, які призвели до погіршення здоров`я, а саме: порушення сну у вигляді нічних жахіть, підвищену тривожність, наявність ознак уникання, боязнь залишатися на самоті, поганий апетит та стрес, що згідно висновків спеціалістів визначено, як посттравматичний стресований розлад або інша реакція чи розлад спричинений травмуючою подією (консультативні висновки додаються). Тому вважає, що сума компенсації моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн. є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні законний представник позивача та представник позивача позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та міце проведення судового засідання. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом скерування судових викликів за відомою суду адресою, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до трекінгу поштового відправлення «Укрпошти» судову повістку про виклик в судове засідання на 19.01.2026 вручено одержувачу, тобто відповідачу [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки ГУ ДМС у Львівській області, яка надійшла до суду 18.11.2025 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 07.07.1989 року за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судових засідань, повторно не з`явився в судове засідання. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило, а також відповідач не подав відзив на позовну заяву, тому суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення законного представника позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що Вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 статті 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.09.2025 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2025 року щодо [PERSON] залишено без змін. Як вбачається з вироку, [PERSON] 27 березня 2025 року, приблизно 11 год. 45 хв., перебуваючи на території СЗШ №34 імені М. Шашкевича, що за адресою: [ADDRESS] , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, на ґрунті неприязних відносин та раптово виниклого конфлікту, розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер та значення своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар долонею правої руки в область нижньої губи малолітньому [PERSON] , [INFO] , у подальшому схопив правою г; кою потерпілого за шию та тягнув його по подвір`ї школи, в результаті чого спричинив малолітньому [PERSON] наступні тілесні ушкодження: :сално на нижній губі, підшкірний крововилив на шиї та в ділянці правого надпліччя, які згідно висновку судово-медичного експерта № 209 від 28.03.2025 відносяться до легкого ступеня тяжкості. Таким чином, вчинив [PERSON] умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч. 6 ст. 82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні визначення вини відповідача, позивач в силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявлявся, правомірно звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства про відшкодування матеріальних збитків, та моральної шкоди, завданих злочинними діями [PERSON] , і саме він має нести відповідальність за її завдання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин, особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорювання. Належність та допустимість доказів визначають статті 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження відшкодування матеріальної шкоди законний представник позивача долучає чеки за: -консультацію дитячого психолога від 12.05.2025 на суму 1050 грн., -повторна консультація дитячого психолога від 18.05.2025 року на суму 850 грн., -консультація ФОП Підлісецька від 16.05.2025 року на суму 1 800 грн., -квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 16.06.2025 року на суму 1 800 грн., -квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 02.07.2025 року на суму 1800 грн., -квитанція за оплату консультації ФОП [PERSON] від 25.07.2025 року на суму 1800 грн. Таким чином загальна сума матеріальної шкоди завдана неправомірними діями [PERSON] становить 9 100 грн. Виходячи з такого, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків підтверджені та підлягають задоволенню. Законний представник позивача вказує, що даним кримінальним правопорушенням малолітньому позивачу завдано й моральної шкоди, яка полягає у спричинені моральних страждань, які призвели до погіршення здоров`я, а саме: порушення сну у вигляді нічних жахіть, підвищену тривожність, наявність ознак уникання, боязнь залишатися на самоті, поганий апетит та стрес, що згідно висновків спеціалістів визначено, як посттравматичний стресований розлад або інша реакція чи розлад спричинений травмуючою подією (консультативні висновки додаються). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 травня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01). Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі №686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: dismissed