Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Іннова Нова» заборгованість за договором позики у розмірі 21700,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 23.05.2025 між відповідачем та ТОВ «Іннова Нова» було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 8282030525 у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 5000 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1 п.2.6.2 та п. 2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: п.2.4. Тип кредиту: кредит; п. 2.7. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п.2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; Дати надання кредиту: 23.05.2025 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору; 0.87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня з дати укладення цього Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (до тієї із дат яка настане раніше); п. 2.7. Комісія за надання кредиту становить 15 % від суми наданого Кредиту у день надання кредиту. Позивач свої зобов`язання виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн. Відповідач умови договору не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 21700,00 грн., з яких 5000,00 грн., заборгованість за тілом кредиту; 5950,00 грн. заборгованість за процентами, 10000,00 грн. - сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником договору, 750,00 грн. Проценти нараховувались 119 днів по 19.09.2025 року включно. До цього часу умови договору відповідачем не виконані, кредит та відсотки за користування коштами не повернуті. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025 справу передано для розгляду судді Невгаду О.В. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та витребувано в АТ КБ «Приватбанк» належним чином засвідчені документи, які підтверджують факт перерахування ТОВ «ІННОВА НОВА» за допомогою надавача послуг ТОВ «ФК «Контрактовий дім»» та отримання [PERSON] грошових коштів у позику відповідно до умов Договору надання грошових коштів у позику № 8282030525 від 23.05.2025 року у розмірі 5 000,00 грн., а саме виписки з карткових рахунків в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] з 23 по 24.05.2025. 21.10.2025 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів та витребувані судом докази (а.с. 74-75). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 7). Відповідач [PERSON] у судові засідання 11.11.2025, 26.11.2025 та 14.01.2026 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства. У матеріалах справи міститься розписка відповідача про отримання повістки на 11.11.2025 року (а.с. 76), а також повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відміткою ВПЗ про неможливість їх вручення адресату через його відсутність за вказаною адресою, що згідно з положенням п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с. 93, 97, 104). Крім того, відповідачу [PERSON] було доставлено повідомлення у додаток «Viber» про його виклик до суду на 11.11.2025, 26.11.2025 та 14.01.2026 на його номер телефону зазначений у Анкеті клієнта від 12.09.2025 (а.с. 69, 89, 102). Також, відповідачу було доставлено судові повістку про його виклик до суду на 26.11.2025, 16.12.2025 на його електронну адресу [INFO] , зазначену у Анкеті клієнта від 12.09.2025 (а.с. 86, 90, 103). При цьому, суд зазначає, що у рішенні від 09.07.2024р. у справі Hyett Perger Cvitanoviс v. Croatia (справа № 57743/19) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Оскільки під час слухань 23 травня і 17 вересня 2014 року позивач надав суду два документи, в яких чітко була зазначена електронна адреса заявниці, яку вона використовувала для зв`язку з Хорватською асоціацією адвокатів (Croatian Bar Association), враховуючи важливість принципу змагальності судового розгляду, належна старанність вимагала від суду першої інстанції використати цю електронну адресу для повідомлення заявниці про провадження щодо неї (навіть якщо за хорватським законодавством такий метод повідомлення не був офіційним способом вручення судових повісток), або отримати поштову адресу заявниці через електронну пошту для вручення їй позовної заяви чи принаймні запропонувати представнику ad litem це зробити». Враховуючи зазначене, суд вважає, що ним належно повідомлено відповідача про дату, місце та час судових засідань. Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву від імені відповідача [PERSON] надійшов 27.10.2025 не електронну адресу суду, в якому відповідач зазначив, що визнає факт отримання кредитних коштів в розмірі 5000 грн., однак не погоджується з розміром заборгованості, зокрема нараховані відсотки, штрафи, пеню та інші платежі вважає необґрунтованими та неспівмірними. Позовні вимоги визнав частково в частині 5000 грн. основної суми боргу. (а.с.77-78). Відповідно до акту від 28.10.2025 року вказаний електронний лист не був підписаний електронним підписом та не було надано доказів надсилання відзиву позивачу (а.с. 79). Ухвалою суду від 03.11.2025 вказаний відзив було залишено без розгляду (а.с. 80-82). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник позивача скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та відзив на позовну заяву з дотриманням процесуальних вимог не подав, і представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 14 січня 2026 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши надані матеріали і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 23.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 8282030525 у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11, 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику Позику на суму у розмірі: 5000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 2.6.1 п.2.6.2 та п. 2.6.3 цього договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: п.2.4. Тип кредиту кредит; п. 2.7. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; п.2.5. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів; Дати надання кредиту: 23.03.2025 року або наступний за ним календарний день; п. 2.6.1. Стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Перерахування Позичальнику кредитних коштів у розмірі 5000,00 гривень, в рамках виконання умов Договору, було здійснено шляхом грошового переказу, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної відповідачем під час укладання Договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів, виданою ТОВ ФК «Контрактовий Дім». ТОВ «Іннова Нова», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. В той же час відповідач всупереч умовам договору позики та норм Цивільного Кодексу України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Отже, станом на дату підготовки позовної заяви (включно), заборгованість відповідача перед позивачем складає 21700,00 грн., з яких 5000 грн., заборгованість за тілом кредиту; 5950,00 грн. - заборгованість за процентами; 10000 грн. - сукупна сума пені, нарахована за порушення зобов`язань позичальником договору, 750 грн. - комісія за надання кредиту. Проценти нараховувались по 19.09.2025 року включно. До цього часу умови договору відповідачем не виконані, кредит та відсотки за користування коштами не повернуті. Аналіз наданих позивачем доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що ТОВ «Іннова Нова», виконало прийняті на себе зобов`язання в повному обсязі, надало [PERSON] кредит у розмірі 5 000 грн. відповідно до умов договору надання грошових коштів у позику, що підтверджується матеріалами справи, та в свою чергу також не спростовано відповідачем у справі. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наданими суду і дослідженими в судовому засіданні доказами, що наявні в матеріалах справи, підтверджується те, що кредитором ТОВ «Іннова Нова» виконано зобов`язання за договором про надання позики № 8282030525 від 23.05.2025 і перераховано на користь відповідача - позичальника обумовлену договором суму. Це вбачається, зокрема, зі змісту підписаного відповідачем указаного договору, а також підтверджується довідкою про видачу коштів із сумою транзакцій по договору. Доказів ненадходження на банківський рахунок коштів за вказаним договором відповідач суду не надав. Вказані перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] у сукупності з зазначеними вище доказами підтверджуються також листом ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про підтвердження здійснення переказу грошових коштів (а.с. 34), а також інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» на запит суду (а.с. 74-75). За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі - 5000 грн., заборгованості за процентами у сумі - 5950,00 грн. та 750 грн. - комісії за надання кредиту. Щодо вимоги позову про стягнення суми пені, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником договору у сумі - 10000,00 грн. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23(провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Хоча п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". З огляду на викладене, враховуючи п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, а тому суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, нарахованої за порушення зобов`язань позичальником договору у сумі - 10 000 грн., слід відмовити, оскільки така нарахована позивачем у період дії в Україні воєнного стану, що є неправомірним. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 8282030525 від 23.05.2025 у загальному розмірі 11700,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі - 5000 грн., заборгованості за процентами у сумі - 5950,00 грн. та комісії за надання кредиту в розмірі 750 грн., а в задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 10 000 грн. слід відмовити. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1). Указана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову, а саме в розмірі 1306,08 грн.

Outcome: partial