Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №97196848000 від 26.12.2020 у розмірі 14 377,24 грн, понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн. (Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.11.2025). Позовна заява обґрунтована тим, що 26.12.2020 між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97196848000 , відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит на суму 22287,24 грн. на придбання товару та відкрито кредитну картку. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 25.01.2021 року Відповідачем було активовано рахунок та здійснювались операції з використанням кредитного ліміту. У порушення умов договору відповідач не виконав своєчасно у повному обсязі зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 14 377,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13072,24грн, за відсотками 0 грн, за комісією 1305 грн. 16.04.2024 АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір факторингу № 269, згідно якого позивач набув статус нового кредитора по відношенню до відповідача. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 27.11.2025 позов залишено без руху. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 02.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2020 між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97196848000, відповідно до умов якого позичальнику було надано споживчий кредит у розмірі 22287,24 грн, який він зобов`язався повернути та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору та Правил. Пунктом 3.6. договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів відповідно до графіка платежів, що викладений у додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.01.2023. Додатком № 1 до кредитного договору № 97196848000 від 26.12.2020 сторони узгодили сплату позичальником наступних комісій: 1) щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 0% від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтетного платежу); 2) комісія за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) і використанні кредиту (разова) у розмірі 5,26% річних від суми кредиту наданого на споживчі цілі; 3) комісія за надання довідок про стан розрахунку за кредитними зобвоязаннями за Догвором (щомісячна) у розмірі 45 грн.; 4) комісії за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, яка розраховується як різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно графіку платежів, але не більше 10 грн; 5) комісії за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу у сумі 500,00 грн; 6) комісії за розрахунково-касове обслуговування згідно тарифів. Також сторонами шляхом підписання додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 97196848000 погоджено графік платежів, до якого включено разову комісію та щомісячну комісію. Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, в якому також зазначені види та розмір комісій. Випискою по рахунку за період з 26.12.2020 по 16.04.2024 підтверджується, що [PERSON] видано кредит в розмірі 22 287,24 грн, а також йому нараховувались щомісячні комісії. 16.04.2024 між АТ «Укрсиббанк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 269, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Сторонами підписано акт приймання передачі права вимоги в обсязі, визначеному договором та реєстром боржників. Також сторони за договором погодили, що відступлення прав вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання цього акту. Витягом з реєстру боржників до договору факторингу підтверджується, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № 97196848000 від 26.12.2020, укладеним з [PERSON] . З розрахунку заборгованості вбачається, що у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 14377,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13072,24грн, за відсотками 0 грн, за комісією 1305 грн. 14.11.2025 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості у розмірі 14377,24 грн. Згідно частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Доказів повернення відповідачем суми кредиту в повному обсязі суду не надано, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13072,24 грн. Щодо стягнення комісії варто зазначити наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які кредитодавцем встановлена комісія, а тому у задоволенні позову в частині стягнення комісії у розмірі 1305, 00 грн. суд відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2204,38 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений з Адвокатським бюро «АПОЛОГЕТ», ордер на надання правничої допомоги від 02.07.2025, Акт №235 від 10.11.2025 наданих послуг до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, відповідно до якого загальна сума витрат складає 8 000 грн. Пунктом 6 Акту передбачено, що клієнт зобов`язується зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання Акту. Детальний опис наданих послуг до Акту №235 від 10.11.2025. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши матеріали справи та зміст поданих позивачем документів, суд вважає, що наведений адвокатом обсяг послуг з їх вартістю (8000,00 грн.) є неспівмірним із складністю справи та затраченим часом на надання таких послуг. Заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру, а тому суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000 грн. Оскільки позов задоволено частково, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 3640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial