Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» подав до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 68 706,69 грн., посилаючись на те, що 09.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 553546809, у відповідності до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 17 070,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги до відповідача згідно вказаного вище кредитного договору № 553546809 від 09.05.2021. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача згідно вказаного вище кредитного договору № 553546809 від 09.05.2021. 08.07.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало, а ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 553546809 від 09.05.2021 в розмірі 68706,69 грн., з яких 17 070,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 51636,69 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 68706,69 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, за клопотанням позивача від АБ «УКРГАЗБАНК» витребувано додаткові докази. 08.10.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не довів факту укладення кредитного договору, передачі коштів, а також свого правонаступництва, подані копії документів не є належними доказами, а нарахування відсотків після завершення строку дії договору є безпідставними. До відзиву відповідачем додано клопотання про витребування доказів, клопотання про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ч. 6 ст. 95 та ч. 5 ст. 100 ЦПК України, клопотання про перевірку судом оригіналів електронних доказів та виключення копій з числа доказів у справі на підставі ст. 100 ЦПК України, клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 18.11.2025 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково, витребувано від АТ КБ «Приват Банк» додаткові докази, а саме оригінал платіжного доручення та виписку з рахунку щодо фактичного перерахунку грошових коштів на користь [PERSON] за кредитним договором, в задоволенні інших вказаних вище клопотань відповідача відмовлено. Крім того, 08.10.2025 відповідачем до суду подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також 08.10.2025 відповідачем надано додаткові пояснення у справі разом із заявою про врахування статусу військовослужбовця, в якій повідомляє, що він на даний момент проходить військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим його можливості особистої участі у судових засіданнях можуть бути обмежені, просить суд взяти зазначене до уваги. 10.10.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив про необгрунтованість заперечень відповідача, викладених у відзиві, просив позов задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування зазначеного позивач вказав, що договір про надання кредиту укладений сторонами в електронному вигляді, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR-код - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника. Зазначений QR-код знаходиться на графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору № 553546809 від 09.05.2021 року. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного вище закону, є оригіналом такого документу. Позивач, посилаючись на судову практику Верховного Суду, вказав, що один і той самий електронний документ може існувати на різних носіях, всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. У випадку зберігання документу на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації. Головною особливістю електронного документу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Таким, чином доданий до позовної заяви кредитний договір № 553546809 від 09.05.2021 є оригінальним документом. Позивачем вказано, що на підтвердження перерахування кредиту відповідачеві ним надані достатні та допустимі докази, а отже ним доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 17 070,00 грн. В свою чергу, відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача або докази неотримання кредитних коштів не надано. Крім того, згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі, що свідчить про усвідомлення відповідачем існування даного договору та визнання відповідних зобов`язань. У відповіді на відзив позивач зазначив, що розрахунки заборгованості, підготовлені ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що додані до позовної заяви, не суперечать один одному та узгоджуються з іншими доказами у справі, а нарахування відсотків повністю узгоджується з умовами кредитного договору, а тому в сукупності з іншими документами вони є беззаперечними доказами факту заборгованості. Позивач посилався на доведеність факту переходу права вимоги до відповідача за доданими до позовної заяви договорами факторингу, а також на відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки її перебіг припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим законодавець зупинив перебіг позовної давності. 13.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2025 від Полтавської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» до суду надійшов лист, в якому банк повідомив, що відповідач [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) не являється клієнтом АБ «УКРГАЗБАНК». 12.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист, в якому банк повідомив про неможливість надання суду чеку-платіжки щодо перерахування грошових коштів в сумі 17070,00 грн. на карту [NUMBER] 09.05.2021 у зв`язку із закінченням терміну зберігання, підтвердити зарахування переказу клієнту [PERSON] банк не може, оскільки в платіжному дорученні карта іншого банку. До вказаного листа додано виписку по рахунку № [NUMBER] за 09.05.2025. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, позивач в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, бу належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, 01.12.2025 від відповідача до суду надійшла заява, в якій просив розглянути справу без його участі у порядку письмового провадження, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.05.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем [PERSON] укладено договір №553546809 (далі кредитний договір). Пунктами 1.1. кредитного договору визначена сума кредиту, що становить 17070,00 грн. Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»). Пунктом 1.4.1. договору встановлений розмір процентної ставки, що застосовується під час дисконтного періоду в розмірі 51,10 % річних, що становить 0,14 % від суми Кредиту за кожний день користування ним. В пункті 1.7. договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Договір № 553546809 від 09.05.2021 підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV2ZJ36, що був відправлений на номер телефону: [NUMBER] 09.05.2021 о 16:54:42 та був введений 09.05.2021 о 16:55:36. На підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем надано копію платіжного доручення №a0090b9f-fe84-4d34-b185-a0b6afc04ae0 від 09.05.2021, згідно якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 17070,00 грн. згідно вказаного вище кредитного договору. 13.11.2025 на виконання вимог ухвали суду від 23.09.2025 від Полтавської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» до суду надійшов лист, в якому банк повідомив, що відповідач [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) не являється клієнтом АБ «УКРГАЗБАНК». 12.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 28.11.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист, в якому банк повідомив про неможливість надання суду чеку-платіжки щодо перерахування грошових коштів в сумі 17070,00 грн. на карту [NUMBER] 09.05.2021 у зв`язку із закінченням терміну зберігання, підтвердити зарахування переказу клієнту [PERSON] банк не може, оскільки в платіжному дорученні карта іншого банку. До вказаного листа додано виписку по рахунку первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» № [NUMBER] за 09.05.2025, згідно якої вбачається чотири операції за 09.05.2021 з призначенням платежів по відшкодуванню загальних сум Мoneyveo по транзакціям в кількості 1730 шт. та 2366 шт. в сумі 4326727,16 грн. та 5746714,29 грн. відповідно, а також повернення еквайрингу за 08.05.2021 в сумі 2238231,00 грн. та 3094462,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язується відступити ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за плату, на визначених договором умовах. 10.10.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №10/1024-01, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, на визначених договором умовах. 08.07.2025 між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу №08/07/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. З матеріалів справи вбачається, що договір № 553546809 від 09.05.2021 укладений в електронній формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1,2 ст. 1046 ЦК). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»(далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Як вказано вище, на підтвердження наявності кредитних відносин з відповідачем [PERSON] позивачем надано копію договору № 553546809 від 09.05.2021, укладеного відповідачем з первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Позивачем зазначено, що вказаний договір укладений сторонами в електронному вигляді, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Договір № 553546809 від 09.05.2021 підписаний зі сторони відповідача [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV2ZJ36, що був відправлений на номер телефону: [NUMBER] 09.05.2021 о 16:54:42 та був введений 09.05.2021 о 16:55:36. За клопотанням позивача ухвалою від 23.09.2025 витребувано у АБ «Укргазбанк» додаткові докази та інформацію, зокрема, чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER], на яку було здійснено перерахування кредитних коштів в розмірі 17070,00 грн., а також чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Як вказано вище, на виконання вимог вказаної ухвали суду АБ «Укргазбанк» надіслав відповідь, в якій повідомив, що відповідач [PERSON] не являється клієнтом АБ «Укргазбанк». З врахуванням вказаної вище відповіді за клопотанням відповідача ухвалою суду від 28.11.2025 з АТ КБ «ПриватБанк» було витребувано докази щодо фактичного перерахунку грошових коштів за кредитним договором № 553546809 від 09.05.2021 від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на користь [PERSON] , зокрема оригінал платіжного доручення та банківську виписку по рахунку. Як зазначено вище, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив про неможливість надання суду доказів щодо перерахування грошових коштів в сумі 17070,00 грн. на карту [NUMBER] 09.05.2021 у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а також підтвердити зарахування переказу клієнту [PERSON] . Надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка банку по рахунку первинного кредитора містить загальні суми по відшкодуванню коштів Мoneyveo по транзакціям за 09.05.2021, а також повернення еквайрингу. Із вказаної виписки неможливо встановити, чи перераховувались 09.05.2021 кредитні кошти в сумі 17070,00 грн. відповідачу [PERSON] . А тому, з врахуванням викладеного, а також відсутністю доказів на підтвердження належності [PERSON] банківської картки [NUMBER] , суд приходить до висновку про відсутність доказів на підтвердження перерахування грошових коштів в сумі 17070,00 саме відповідачу. Надане позивачем платіжне доручення №a0090b9f-fe84-4d34-b185-a0b6afc04ae0 від 09.05.2021 без підтвердження банку таким доказом не являється, оскільки є документом, що виготовлений позивачем в односторонньому порядку. Посилання позивача про часткове виконання відповідачем умов кредитного договору у вигляді часткової сплати заборгованості, що є доказом визнання ним наявності кредитних відносин, суд до уваги не бере, оскільки доказів на підтвердження викладеного позивачем не надано. Суд зазначає, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Таким чином, з врахуванням ненадання доказів на підтвердження надання первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитних коштів відповідачу [PERSON] , позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, питання щодо застосування наслідків спливу позовної давності не вирішується. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог позивача, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed