Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

23 жовтня 2025 року із Шевченківського районного суду м.Києва до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» (далі ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП»), яке діяло через представника Гаврилюка О.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12069,20 грн. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «ТЕХНОДРОМ ПЛЮС» та [PERSON] 05 вересня 2024 року, було укладено договір №60200365788, про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™. Договір укладено в електронній формі. Згідно умов Договору [PERSON] передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Applе iPhоnе 11 128GВ Вlасk», з встановленою вартістю 15410,12 грн. У момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП»). [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову, утворилась заборгованість у розмірі 12069,20 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 9639,62 грн та штрафних санкцій у розмірі 2429,58 грн. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 04 листопада 2025 року недоліки позивачем усунуто. Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено на 12 січня 2026 року. Відповідачу було запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «ТЕХНОДРОМ ПЛЮС» та [PERSON] 05 вересня 2024 року, було укладено договір №60200365788, про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ /а.с. 12-13/. Згідно п. 8.1 Договору, клієнт отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника за договором відступаються на користь процесинг-центра (ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП»). Пунктом 8.2 Договору передбачено, що порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року. Підписанням цього договору клієнт приєднується до правил, що є невід`ємною частиною цього договору з моменту його укладення. Клієнт ознайомлений з правилами в електронній формі на зазначеному у договорі сайті. В договорі також зазначено, що згідно умов договору відповідачу було передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Applе iPhоnе 11 128GВ Вlасk», встановленою вартістю 15410,12 грн. Також, в умовах договору зазначено, що щомісячно до 20 числа кожного місяця кошти вносяться рівними частками. Платіж при укладенні договору становить 1514,01 грн, кількість місячних платежів - 9, розмір місячних платежів 1541,01 грн (п. п. 1, 2 Договору). Про відступлення прав вимоги за договором відповідач повідомлений в письмовій формі на підставі п. 8.1. договору. Відповідач попередньо уважно ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року, та підписав одноразовим ідентифікатором /а.с. 12/. До позовної заяви додано також правила отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізніше™ (нова редакція) /а.с. 17-23/, витяг з статуту ТОВ «ФК «ФАНГАРАНТ ГРУП» /а.с. 10/, додаток до анкети позичальника /а.с. 23/, паспорт споживчого кредиту /а.с. 21-22/. З наданих позивачем розрахунків /а.с. 24, 25/ вбачається, що відповідач періодично вносив кошти, а саме: 06 вересня 2024 року у розмірі 1541 грн, 07 жовтня 2024 року у розмірі 1541,01 грн та 12 квітня 2025 року у розмірі 5000 грн, в подальшому [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором, а відтак, станом на момент подання позовної заяви, заборгованість за договором №60200365788 від 05 вересня 2024 року становить 12069,20 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 9639,62 грн, штрафні санкції у розмірі 2429,58 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникло зобов`язання надати кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги фінансової установи. Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Припис абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України встановлює, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. В силу положень Закону України «Про електронну комерцію» в момент укладення правочину відповідач прийняв на себе зобов`язання, погодившись на істотні умови фінансової установи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 щодо можливості укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. ТОВ «ТЕХНОДРОМ ПЛЮС» свої зобов`язання за вказаним договором стосовно надання коштів за умовами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ виконало, а [PERSON] в порушення умов договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Як вже було зазначено вище, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на дату подання позовної заяви за договором №60200365788 від 05 вересня 2024 року укладеним з [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 12069,20 грн, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 9639,62 грн та штрафних санкцій у розмірі 2429,58 грн /а.с. 24/. Стосовно стягнення штрафу у розмірі 2429,58 грн, суд приходить до наступного. Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно з п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася і на момент розгляду судом справи та ухваленні у ній рішення, воєнний стан в Україні триває. Судом встановлено, що товариством за період часу з 20 грудня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неправомірно нараховано неустойку (штраф) в розмірі 2429,58 грн та безпідставно включено дану суму у загальний розмір заборгованості, яка не підлягає стягненню з відповідача. Також з наведеного вбачається, що кошти внесені відповідачем 12 квітня 2025 року, у розмірі 5000 грн, з яких 2311,52 грн були зараховані на погашення штрафу. Враховуючи викладене, суд вважає що позовна заява підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за договором, яка складається з заборгованості за основним боргом 7328,11 грн (9639,62 грн 2311,52 грн). Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1151,85 грн (47,55 %) /а.с. 9/.

Outcome: partial