Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ПрАТ «Страхова група «ТАС»» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 160000,00 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06.02.2024 сталось зіткнення транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Suzuki Vitara», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної події транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відносно водія [PERSON] було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, постановою суду [PERSON] було визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент дтп не була застрахована. Власник пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Vitara», д.н. [NUMBER] , звернувся до свого страховика - позивача у справі із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто, подія визнана страховим випадком та було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 160000,00 грн., що підтверджується страховим актом № 05009/42/924 від 28.02.2024. Оскільки, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, то останній як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 26.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.02.2024 сталось зіткнення транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу «Suzuki Vitara», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної події транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. За фактом ДТП від 06.02.2024 було складено протокол про адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно водія [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 у справі № 641/936/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «Suzuki Vitara», д.н. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно Договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист», поліс № ЕР-218545119 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії 22.12.2023 21.12.2024. 08.02.2024 потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про настання страхового випадку, а 23.02.2024 із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно страхового акту № 05009/42/924 від 28.02.2024 розмір страхового відшкодування за договором становить 160000,00 грн., яке було виплачено потерпілій особі згідно платіжної інструкції № 396253 від 29.02.2024. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 1) частини 1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, то останній, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу завдану шкоду. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ПрАТ «СГ «ТАС» обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved