Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Адвокат Гуділін Олександр Олександрович, який діє в інтересах позивача ТзОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ», 08.07.2025 звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2025 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.07.2025 року здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09.12.2025 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2025 року між ТзОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ» та [PERSON] було укладено акт приймання-передачі матеріальних цінностей. Відповідно до вказаного акта, відповідач отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн. із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі за отриманий товар. Станом на 26.06.2025 відповідачем повернуто лише частину вказаного в акті товару та грошових коштів на загальну суму 98 501,00 грн.. Неповернутими залишились наступні товари: 1. Авастин конц. д/інф. по 400 мг/16 мл по 16 мл №1 у флак., серія H0316B07, термін придатності - 01.10.2025, кількість, шт - 1, на загальну суму - 47700,00 грн. 2. Авастин конц. д/інф. по 100 мг/4 мл по 4 мл №1 у флак., серія H0415B18 , термін придатності 01.09.2027, кількість шт. - 1, на загальну суму 12 300,00 грн. 3. ПЕР`ЄТА концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн., 4. ПЕР`ЄТА концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн. Всього на суму - 196800,00 грн. Відповідачем не повернуті позивачу ні сума за ці товари, ні самі товари. Пунктом 1.2 Акта передбачено, що особа, яка приймає ТМЦ, несе відповідальність за їх цілісність і зобов`язується повернути товар або його вартість у повній мірі в строк, узгоджений з позивачем (до 15.05.2025 року). Станом на 26 червня 2025 року грошові кошти за переданий товар або сам товар відповідачем не повернутий, товар не переданий, що свідчить про порушення взятого на себе зобов`язання та може бути розцінене як безпідставне збагачення (ст.1212 ЦК України), оскільки відповідач без належних правових підстав зберігаєте майно або кошти, що належать підприємству. Окрім вказаної норми Закону позивач також посилається на альтернативні норми, які регулюють договірні відносини, а саме ст. 11, 509, 525, 526, 530 ЦК України. На підставі зазначених обставин, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ» суму основного боргу у розмірі 196 800,00 грн., та за період прострочення грошового зобов`язання: 43 дні - 2 558,40 - інфляційне збільшення, а також 695,54 - 3% річних, що в загальній сумі становить - 200 053,94 грн.. Окрім того, до стягнення заявлені також понесені судові витрати у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу - 10 000 грн.. Представник відповідача скористався правом подання відзиву на позов в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що у змісті позовної заяви та акті приймання-передачі наявна невизначеність щодо природи правовідносин, які виникли між сторонами (зберігання, купівля-продаж, співпраця чи трудові). Вважає, що ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується. Також, позивачем не надано доказів наявності права власності (розпорядження) на товар, а також не надано ліцензії, яка є обов`язковою для здійснення господарської діяльності. Крім цього, у відповідності до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою укладаються у письмовій формі, проте письмового договору не надано. Відповідач ставить під сумнів підписання ним документу, отримання від позивача зазначеного в акті майна та наявності заборгованості перед позивачем. Так, позивач є пов`язаною особою з ТОВ «Амікум Фарма» ЄДРПОУ 40866700, керівником якого є представник позивача Гуділін Олександр Олександрович та ТОВ «Здорове майбутнє», ЄДРПОУ 39204954, директором якого є Нагребицький Олександр Олександрович. Позивач - ТОВ «Аптека «Фармасіті» ЄДРПОУ 38272248, ТОВ «Амікум Фарма», ЄДРПОУ 40866700 та ТОВ «Здорове майбутнє», ЄДРПОУ 39204954, - мають одного спільного бухгалтера [PERSON] , а також ТОВ «Аптека «Фармасіті», ЄДРПОУ 38272248 та ТОВ «Амікум Фарма», ЄДРПОУ 40866700, - мають одного засновника, яким є [PERSON] . Згідно записів трудової книжки, відповідачка в період з 27.02.2020 по 27.05.2024 за трудовим договором працювала на посаді медичний представник у ТОВ «Аптеки «Фармасіті», ЄДРПОУ 38272248, з 30.05.2024 по 07.03.2025 працювала за трудовим договором у ТОВ «Амікум Фарма», ЄДРПОУ 40866700, на посаді медичний представник, а також з 07.03.2025 по 20.06.2025 за трудовим договором працювала у ТОВ «Здорове майбутнє», ЄДРПОУ 39204954, на посаді медичний представник. Враховуючи те, що позивач та пов`язані з ним особи мають одного бухгалтера, який веде бухгалтерський облік та звітність, створює та формує первинну документацію на відпуск та прийняття товарно-матеріальних цінностей, можлива наявність помилки у відображені в бухгалтерському обліку первинних документів за якими відображається рух та переміщення товарів, а також помилка при їх створені і оформлені. Також, з врахуванням одних і тих самих осіб, якими здійснюється керівництво та пов`язаних з ним осіб, відповідачка вважала і вважає, що між позивачем та відповідачем були наявні трудові правовідносини. Із зазначених підстав просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Представник позивача в режимі відеозв`язку адвокат Гуділін О.О. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що відповідачка за актом приймання передачі отримала ліки, які мала доставити покупцям (хворим), і повернути або гроші, або товар. Гроші за товар переказувалися підприємству різним способом (безготівковим, готівковим). Підтверджуючих бухгалтерських документів щодо обліку товарів і грошових коштів надати не може. Пояснює, що така форма співпраці була пов`язана з тим, підприємство не має представництва в регіоні, а тому лікарство передавалося та доставлялося безпосередньо до хворих. Останній раз відповідачка отримала товару на суму 196 800,00 грн., а повернула лише частину товару та грошових коштів на загальну суму 98 501,00 грн.. Не може підтвердити повернення саме цієї суми коштів документально, але стверджує, що це відповідає дійсності. Сторони не перебували у трудових відносинах, а тому посилання відповідача на ці обставини є безпідставним. Щодо застосування до спірних відносин ст. 1212 ЦК України чи норм цього Закону про договірні відносини, які містить позов, пояснив, що це зроблено виходячи з того, що суд знає, які норми застосувати. Окремо погоджується, що пояснення відповідачки щодо наявності боргу, яке долучене до матеріалів справи, не стосується саме цього боргу (при дослідженні з`ясовано, що не збігається ні дата, ні сума). Просив позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Архипов О.В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позов, додатково пояснив, що не заперечує, що відповідачка отримала товарів на суму - 196 800,00 грн.. Припускає, що товари, або кошти за товари на загальну суму 98 501,00 грн. були повернуті. Його довірителька немає документального підтвердження цього. Вважає, що докази повинен надати саме позивач. Погоджується, що мова не йде про трудові відносини. В основу заперечення ставить не правильний підхід позивача при визначенні правової підстави для звернення до суду, а саме застосування ст. 1212 ЦК України. Водночас, наявність договірних відносин не визнає. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 28 квітня 2025 року між ТзОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ» та [PERSON] було підписано акт приймання-передачі матеріальних цінностей, згідно з яким відповідач отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн. (Двісті дев`яносто п`ять тисяч триста одна гривня 00 копійок) із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі, вказаній в акті, за отриманий товар в строк до 15.05.2025 року. Пунктом 1.2 зазначеного Акта передбачено, що особа, яка приймає ТМЦ, несе відповідальність за їх цілісність і зобов`язується повернути товар або його вартість у повній мірі в строк, узгоджений з позивачем (до 15.05.2025 року) (а.с.11). Згідно записів трудової книжки відповідач [PERSON] в період з 27.02.2020 по 27.05.2024 за трудовим договором працювала на посаді медичний представник у ТОВ «Аптеки «Фармасіті», ЄДРПОУ 38272248, з 30.05.2024 по 07.03.2025 працювала за трудовим договором у ТОВ «Амікум Фарма» ЄДРПОУ 40866700, на посаді медичний представник, а також з 07.03.2025 по 20.06.2025 за трудовим договором працювала у ТОВ «Здорове майбутнє» ЄДРПОУ 39204954, на посаді медичний представник та була звільнена 20.06.2025 із посади у зв`язка із втратою довіри з боку роботодавця (ч.1 п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.73-83). Відповідно до копії пояснювальної записки [PERSON] , встановлено, що вона визнає, що повинна була повернути готівкові кошти в сумі 100 147 грн.( ТОВ «Аптеки «Фармасіті») і 1158391 грн. (ТОВ «Здорове майбутнє») за актами приймання-передачі від 18.03.2025 року. Зазначає в поясненні, що вказані кошти самовільно взяла та витратила на власні потреби з метою додаткового заробітку. Зобов`язувалась повернути вказані суми до 15.05.2025 року та більше такого не робити (а.с.135). Як стверджує сторона позивача та не оспорюється стороною відповідача, станом на 26.06.2025 року відповідачем повернуто лише частину вказаного в акті товару та грошових коштів на загальну суму 98 501,00 грн. (Дев`яносто вісім тисяч п`ятсот одна гривня 00 копійок). Неповернутими залишились наступні товари: 1. Авастин конц. д/інф. по 400 мг/16 мл по 16 мл №1 у флак., серія H0316B07, термін придатності - 01.10.2025, кількість, шт - 1, на загальну суму - 47700,00 грн. 2. Авастин конц. д/інф. по 100 мг/4 мл по 4 мл №1 у флак., серія H0415B18 , термін придатності 01.09.2027, кількість шт. - 1, на загальну суму 12 300,00 грн. 3. ПЕР`ЄТА концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн., 4. ПЕР`ЄТА концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн. Всього на суму - 196800,00 грн.. З урахуванням встановлених обставин справи, суд, визначаючи зміст спірних правовідносин між сторонами та законодавство, яке підлягає застосуванню, зазначає наступне. При визначенні норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує, що правовідносини між сторонами не є трудовими, що робить помилковим посилання відповідача у відзиві на норми трудового права. Вказане визнано сторонами в ході з`ясування обставин справи. У суду є запитання до позивача щодо бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, які залишилися без відповіді. Проте, вказаний спір не стосується сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів, дотримання відповідного законодавства, яке регулює податковий облік та фінансову звітність. У поданому позові позивач вважає, що до спірних відносин слід застосовувати ст. 1212 ЦК України, водночас посилається на альтернативні норми (ст. 11, 509, 525, 526, 530 ЦКУ України), які регулюють договірні відносини та виключають можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Щодо можливості застосування ст. 1212 ЦК України. За правилами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правої підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Суд зазначає, що підписаний між сторонами Акт приймання-передачі матеріальних цінностей виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, адже вказаний документ створив правову підставу для передачі позивачем відповідачу майна. При цьому, попри назву цього документу - акт приймання-передачі, він місить обумовлені пункти договірних відносини між сторонами, зокрема умови повернення товару або коштів, строк повернення. Тобто, Акт сам по собі, окрім підтвердження приймання-передачі товарів, також визначає умови договірних відносин. Щодо можливості застосування ст. 11, 509, 525, 526, 530 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Частинами 1-3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначалося, акт приймання-передачі матеріальних цінностей, підписаний 28 квітня 2025 року між ТОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ» та [PERSON] , містить також обумовлені пункти договірних відносини між Сторонами, зокрема умови отримання-повернення товару або коштів, строк повернення. Зокрема, у акті вказано, що [PERSON] прийняла від ТОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ» лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн. (Двісті дев`яносто п`ять тисяч триста одна гривня 00 копійок). Також вказано, що Сторона 2 ( [PERSON] ) своїм підписом засвідчує та погоджується, що вона є матеріально-відповідальною особою щодо переданих їй товарів та цим зобов`язується в строк до 15.05.2025 року повернути Стороні 1 (ТОВ «АПТЕКИ «ФАРМАСІТІ») непошкоджені вищевказані товари або повернути повністю суму вартості даних товарів, вказану в таблиці вище. Суд зазначає, що сторона відповідача не заперечує факту отримання відповідачкою від позивача товарів (лікарських засобів) на суму - 295 301,00 грн., як і не спростовує доводи сторони позивача про те, що відповідачка повернула позивачу лише частину товару та грошових коштів на загальну суму - 98 501,00 грн. З цього слідує висновок про наявність боргу відповідача перед позивачем на суму - 196 800,00 грн.. Окремо звертається увага на те, що подібні правовідносини між сторонами виникали і раніше. Як підтверджено письмовою запискою від 28.04.2025 (не відноситься до вказаного боргу, що визнано сторонами), [PERSON] і раніше отримувала товарно-матеріальні цінності від позивача та іншого суб`єкта господарювання, і пояснювала, що кошти від реалізації товарів вона самовільно взяла і витратила на власні потреби з метою додаткового заробітку, зобов`язувалася повернути і більше так не робити. Вказане свідчить про наявність чи відсутність добросовісної поведінки кожної із сторін. Так, з однієї сторони, [PERSON] вже раніше допускала використання чужого майна у власних цілях, що є недобросовісним. З іншої сторони, зважаючи на відсутність підтверджуючих документів у сторін щодо повернення товарів чи коштів за них, позивач міг не вказувати про повернення частини коштів (98 501,00 грн.), і, за відсутності у відповідача підтверджуючих документів про повернення, до стягнення могла бути заявлена вся сума. Вказане свідчить про добросовісність поведінки сторони позивача. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано, що борг відповідача перед позивачем, пов`язаний з неповерненням товарно-матеріальних цінностей або грошових коштів від їх вартості, - становить 196 800,00 грн., а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо сплати інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми. Згідно з ч.ч. 1, 2, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 вказала, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Звертається увага, що в даній справі не мають місце відносини кредитора і боржника з приводу виконання грошового зобов`язання, як то визначено в ст. 625 ЦК України, а насамперед є обов`язок щодо повернення товарів. Так, в акті вказано про обов`язок повернення непошкоджених вищевказаних товарів, і тільки у випадку неповернення товарів виникає обов`язок повернення суми вартості таких товарів. Тобто, мова йде про компенсаційний механізм відшкодування вартості товарів, на що не поширюється відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, визначена ст. 625 ЦК України. Водночас, слід враховувати, що навіть у випадку поширення на спірні правовідносини норм, що регулюють прострочення грошового зобов`язання, відповідач, з урахуванням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану все одно б звільнявся від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Як висновок в цій частині позову правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних - немає. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] в користь позивача ТОВ «Аптеки «Фармасіті» слід стягнути заборгованість у розмірі 196 800,00 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот) грн., а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн. (а.с.26). Таким чином, зважаючи на те, що позов задоволено частково (196 800,00 х 100 % : 200053,94 = 98,38 %), тому з відповідача [PERSON] в користь позивача ТОВ «Аптеки «Фармасіті» підлягає до стягнення також судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі - 2978,95 грн. судового збору. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем подано копію договору про надання правової допомоги від 16.03.2021 укладеної між ТОВ «Аптеки «Фармасіті» та адвокатом Гуділін О.О., акту наданих послуг від 26.06.2025 року на загальну вартість наданих послуг на суму 10 000 грн., платіжну інструкцію про оплату ТОВ «Аптеки «Фармасіті» адвокату Гуділіну О.О. 10 000 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.12-16). Таким чином, зважаючи на те, що позов задоволено частково (98,38 % розмір задоволених позовних вимог), тому з відповідача [PERSON] в користь позивача ТОВ «Аптеки «Фармасіті» також підлягає до стягнення 9838 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. 11, 509, 525, 526, 530, 1212 ЦК України, ст.ст.12, 13, 137, 141, 259, 263-265, 268, 288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial