Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 94800 грн. У позовній заяві представник позивача вказує, що 14.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1630277, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові (кредитні) кошти та зобов`язався повернути їх у строки, визначені кредитним договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання, передбачені кредитним договором. Всупереч умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 94800 грн, із яких 16000 грн - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту), 70800 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 8000 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Таким чином, оскільки відповідач, незважаючи на неодноразове повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості, не виконав свого зобов`язання, станом на момент звернення з позовом до суду сума боргу за кредитним договором залишається непогашеною, представник позивача прохає суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість у розмірі 94800 грн, яка складається із 16000 грн заборгованості за тілом кредиту, 70800 грн заборгованості за процентами та 8000 грн заборгованості за штрафними санкціями, а також понесені судові витрати. Ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського від 19 травня 2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано час для усунення її недоліків. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 вересня 2025 року призначено судовий розгляд справи. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2025 року постановлено ухвалити заочне рішення. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено повністю. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2025 року скасовано. Цивільну справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] та його представник, адвокат Мельник В. С, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив. Зі змісту заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач готовий добровільно погасити тіло кредиту та помірні відсотки, при цьому просить у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій відмовити повністю або зменшити їх до символічної суми. Щодо надмірних відсотків за кредитом зазначає, що розрахунок річної ставки є явно надмірними та лихварськими. Стягнення відсотків у розмірі 70 800 грн при тілі кредиту 16 000 грн, що перевищує тіло кредиту у 4,4 рази, є неприпустимим з точки зору принципів справедливості та пропорційності. При цьому відповідач визнає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом, але в розумному розмірі. Щодо штрафних санкцій у розмірі 8 000 грн, що становить 50% від суми кредиту зазначає, що штраф у поєднанні з надмірними відсотками створює ситуацію подвійної відповідальності за одне порушення та призводить до збагачення кредитора за рахунок боржника. Загальна сума стягнення перевищує суму кредиту у 5,9 разів, що є явно непропорційним. Таким чином, позовні вимоги є завищеними, а частина з них необґрунтованими. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 14.07.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №1630277 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 16000 грн (п. 1.2), строк кредиту 360 днів (п. 1.3), стандартна процентна ставка 1,5% в день (п.п. 1.5.1), знижена процентна ставка 1,125% в день (п.п. 1.5.2), а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплати проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 71-74). У відповідності до п.7.1 Договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою IКC товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході. Відповідно до п.7.4 Договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворенний шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Договір підписаний відповідачем електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора. Відповідно до п.2.1 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки споживача. Згідно з п.2.4 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.2.1 Договору. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі - Правила), які розміщені на вебсайті, повністю приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтвердив, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил (п. 9.6 Договору). До договору додано Графік платежів та інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг, що є додатками до Договору про надання споживчого кредиту № 1630277 від 14.07.2024 року, а також паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. Факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позичальником [PERSON] в електронній формі знайшов своє підтвердження. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши відповідачу кошти у сумі 16000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» про успішне перерахування коштів, на підставі укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 2024-04-01 (а.с. 74 зворот). Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув грошові кошти кредитору. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 1630277 від 14.07.2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 05.05.2025 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 94800 грн, яка складається із: - 16000 грн заборгованість по тілу кредиту, - 70800 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, - 8000 грн штрафні санкції. Кількість днів прострочення 265 днів. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 14.07.2024 по 05.05.2025 року (а.с. 75-78). Детального розрахунку нарахувань відсотків та неустойки (штрафу) за кредитним договором суду не надано. 08.05.2025 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 78 зворот), однак за наявними матеріалами справи, відповідач вимоги позивача не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовий розгляд відбувається на засадах змагальності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом установлено, що [PERSON] отримав кредитні кошти шляхом зарахування на картку позичальника відповідно до умов договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про зарахування коштів, однак належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 94800 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 16000 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 70800 грн та штрафних санкцій у розмірі 8000 грн, яку прохає стягнути позивач. Разом з тим, суд не може погодитися із розміром заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом з огляду на наступне. На підставі договору, відповідач отримав споживчий кредит у сумі 16000,00 грн, строком користування 360 днів. Дата надання (отримання) кредиту 14.07.2024 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За умовами кредитного договору сторони передбачили денну відсоткову ставку 1,5% протягом всього строку кредиту, за винятком застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,125%. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року, яким були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Враховуючи, що Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір № 1630277 було укладено 14.07.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Судом установлено, що пункт 1.5.1 кредитного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,5%. Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 295 календарних днів згідно розрахунку заборгованості за період з 14.07.2024 по 05.05.2025 року, становить суму 47200 грн, які розраховані судом таким чином: 16000 грн х 1% х 295 днів. В решті процентів за кредитним договором необхідно відмовити. Щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 8000 грн суд зазначає, що вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення неустойки (штрафи, пені), у разі її нарахування включно з 24 лютого 2022 року за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивача у розрахунку заборгованості посилається на те, що Товариство здійснює нарахування неустойки (штрафу) за прострочення щодо повернення кредиту та сплати процентів за Договором, які укладені з 24 січня 2024 року відповідно до внесених змін Законом № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Разом з тим, за змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі №362/2159/15-ц. Водночас пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19, згідно у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, вимога про стягнення з відповідача неустойки (штрафу) в розмірі 8000 грн задоволенню не підлягає, оскільки нараховані в період воєнного стану в Україні. Суд також звертає увагу, що в заяві про перегляд заочного рішення по справі представник відповідача зазначив, що відповідач визнає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом, але а розумному розмірі. Свій розрахунок, що на думку відповідача є справедливим з урахуванням обставин справи, він планує надати у якості доказу при розгляду справи в суді. Натомість власного розрахунку (контррозрахунку) за кредитним договором відповідачем надано не було. Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погасив, доказів погашення кредиту суду не надано, власного розрахунку заборгованості, в тому числі за відсотками за договором відповідачем наведено не було, при цьому позовні вимоги визнав частково, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 200 грн, із яких заборгованість за тілом кредиту 16 000 грн та заборгованість за процентами у розмірі 47 200 грн. При вирішенні питання щодо понесених сторонами судових витрат, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом установлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 94800 грн, а задоволено на 63200 грн. Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стяг- нути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1614,93 грн (виходячи з розрахунку: 63200 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн (сума витрат) / 94800 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial