Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник АТ "СЕНС БАНК" звернувся до суду з позовом до відповідачів вказуючи, що 08.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом «Кредитор» та громадянин України [PERSON] , надалі за текстом «Позичальник» уклали договір кредиту № 816/1-27/19/06-041 (надалі за текстом - Кредитний договір). Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до умов кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 65 000,00 грн. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором. Відповідно до виконавчого листа Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.12.2010 року, справа № 2-635/2010 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з Відповідачів заборгованість за кредитним договором № 816/1-27/19/06-041 від 08.11.2006 року, заборгованість в розмірі 106 517,58 грн., дане рішення Відповідачами не виконано. В результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23.02.2022 року становить 56 575,54 грн. (сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 11 724,68 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 44 850,86 грн.), яку просить стягнути на користь позивача, а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року було відкрито провадження у справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. 31.03.2025 року від представниці відповідача, адвоката Якимової О.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому вона просить застосувати строки позовної давності та позовну заяву залишити без задоволення. Вказує, що пред`явлений позов відповідачі не визнають, вважаючи його безпідставним та таким,що задоволенню не підлягає. 3азначає, що з позовною заявою представник банку звернувся поза межами строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки в наданому до позову розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» застосував період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року. 10 червня 2025 року від представника АТ «Сенс Банк» до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що Банк наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснюють, що позов у даній справі подано за період з 12 березня 2017 року по 23.02.2022 року. Отже, позивач, подаючи позов обмежився останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому даний позов було пред`явлено в межах строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про проведення судових засідань без їхньої участі, позовні вимоги просили задовольнити. Відповідачі та представник адвокат Якимова О.В. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомтили, жодних заяв та клопотань про відкладення судовго засідання від нипх до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 816/1-27/19/06-041, згідно з яким [PERSON] було надано кредит в сумі 65 000,00 грн. зі сплатою 18 (вісімнадцяти) відсотків та наступним порядком погашення суми основої заборгованості, дата остаточного повернення 10.11.2013 року /а.с. 37-39/. Також, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 816/1-27/19/06-041 від 08.11.2006 року відповідно до якого внесли відомості до договору, а саме виключили п.3.3.5 ст.3. /а.с.36/ З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 816/1-27/19/06-041, 08.11.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір поруки № 816/2-27/19/6-064, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання боржником взятих на себе обов`язків і за порушення обов`язків боржника відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник /а.с.34-35/ Відповідно до ч.1 ст. 553, ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Внаслідок порушення умов Договору було видано виконавчий лист Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.12.2010 року, справа № 2-635/2010 на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто солідарно з Відповідачів заборгованість за кредитним договором № 816/1-27/19/06-041 від 08.11.2006 року, заборгованість в розмірі 106 517,58 грн./а.с.19/ Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року./а.с.67/ 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». /а.с.40-42/ Згідно з поданим позивачем Розрахунком заборгованості 3% річних та інфляційних витрат ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 року, загальна сума заборгованості склала 56 575,54 грн. (11 724,68 грн сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 44 850,86 грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість) /а.с.68-69/ Виходячи з положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Між тим, цивільні права та обов`язки можуть виникати й із рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання норми ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та сума 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Між тим, Главою 19 Розділу V Книги першої ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено уст. 261 ЦК України, згідно з вимогами якої (ч. 1), перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, погоджуючись з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначала про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тобто, позовні вимоги про зобов`язання боржника відшкодувати на користь позивача коштів у виді суми 3 % річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства і є підставою для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності за невиконання покладених саме судовим рішенням обов`язків у межах позовної давності. Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази. В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунки нарахувань 3 % річних та інфляційних витрат за період з 12.03.2017 р. по 23.02.2022 року. Стороною відповідачів свого розрахунку не надано, які натомість просять відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. З цим позовом позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» 06 березня 2025 року. Враховуючи те, що стягнення сум за статтею 625 ЦК України можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, позивач правильно розраховув заборгованість за період до 23.02.2022 (останній день перед введенням в Україні воєнного стану) не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу. Водночас, суд вважає за необхідне враховувати, що 11.03.2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 року № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно, строк позовної давності продовжений на вимоги, заявлені до початку дії закону, який продовжив його дію, але тривалість його обмежена трьома роками, згідно з положеннями ст. 257 ЦК України. Отже, оскільки розмір спірних сум розрахований до 23.02.2022 року, і строк позовної давності не сплинув до вимог в межах трирічного строку, то позивач не втратив право вимоги таких сум . Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Такі ж висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22). Враховуючи все вищезазначене, вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат від заборгованості за рішенням суду за Договором кредиту № 816/1-27/19/06-041 у наведений позивачем період підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачами не надано. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з Меморіальним ордером № 810386 від 25 лютого 2025 року, при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, а також те, що приписам ст. 141 ЦПК України, яка не передбачає солідарного обов`язку відповідачів по сплаті судового збору, з відповідачів належить стягнути 2422,40 грн. тобто по 1211,40 грн. з кожного Аналогічні роз`яснення містить п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого при задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved