Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 21.05.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №2111795 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] . Підписуючи договір, останній підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. На виконання договору ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума виданого кредиту 2 000 грн, дата надання кредиту 07.07.2021, строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90% в день. Кредит наданий [PERSON] в безготівковій формі у національній валюті шляхом перерахування на реквізити вказаної ним платіжної банківської картки [NUMBER] . Надалі, між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 24.12.2021 укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 до договору факторингу №02-24122001 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно з розрахунком, станом на 31.01.2025 загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 6 560 грн, з яких: 2 000 грн прострочена заборгованість за кредитом, 4 560 грн прострочена заборгованість за процентами. На адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості, однак така вимога позичальником залишена без реагування. Оскільки відповідач заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2111795 від 07.07.2021 в сумі 6 560 грн, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розгляд справи проводити без його участі,проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно з ухвалою суду від 14.01.2026 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону). За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 07.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2111795. Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (пароля) Н070. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит в сумі 2 000 грн на строк 30 днів, тобто до 06.08.2021, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день користування кредитом, знижена процентна ставка становить 0,01% в день. [PERSON] зобов`язався повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за №20619-0403 від 04.03.2024, відповідно до якого 07.07.2021 на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] , вказану ним у кредитному договорі, перераховано кредитні кошти в сумі 2 000 грн. Таким чином, у підписаному [PERSON] договорі чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст.204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст.526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Надалі, між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 24.12.2021 укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №02-24122001 доТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2111795 від 07.07.2021 в загальній сумі 6 560 грн, з яких: 2 000 грн залишок по тілу кредита, 4 560 грн залишок по відсотках. Про необхідність виконання зобов`язань за кредитним договором на адресу [PERSON] 31.01.2025 направлена вимога ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», однак відповідач не виконав свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Випискою з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором №2111795 від 07.07.2021 встановлено, що станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 6 560 грн та складається з: 2 000 грн прострочена заборгованість за кредитом; 4 560 грн прострочена заборгованість за процентами. Отже, матеріалами справи встановлено, що укладений кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який власноручно введений ним для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що він ознайомився та погодився з усіма умовами договору, тобто сторони погодили усі істотні умови та уклали договір в належній формі. На умовах, визначених у вказаному договорі, [PERSON] надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними та іншими складовими, а також зі встановленим строком їх повернення, про що [PERSON] також підписаний Паспорт споживчого кредиту. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося в межах строку дії кредитного договору, підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не виявлено. Таким чином, оскільки доказів належного виконання [PERSON] кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість належними доказами у справі підтверджується факт передання прав дійсної вимоги за спірним кредитним договором, суд вважає встановленими обставини щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача. Оскільки в порушення зазначених умов договору [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 500 грн. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази. Відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося. Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: approved