Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Корабельного району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що відповідачами по справі є [PERSON] та [PERSON] , які є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Представник позивача вказав, що батьки разом не проживають, спільно дітей не виховують. Мати, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але наразі винаймає житло за адресою [ADDRESS] . Зауважив, що з матір`ю дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виховання дітей, забезпечення їх права на освіту, але мати залишалася бездіяльною, продовжує зловживати спиртними напоями, не працевлаштована, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.ст. 175-1 ч. 1, 184 ч. 1, 184 ч. 2 КУпАП. Зі слів сусідів, мати характеризується негативно, зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами. Повідомив, що батько, яким є, [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, з дітьми не спілкується, самоусунувся від виховання дітей. Представник позивача, у позовній заяві, довів до відома суду той факт, що діти неодноразово потрапляли в поле зору служби у справах дітей, поліції, у зв`язку з повідомленнями на «гарячу лінію» про невиконання матір`ю батьківських обов`язків. Окрім того, діти, Баркови, до навчання у 2025-2026 навчальному році не приступили, раніше заклад освіти, також, не відвідували, тому за рішенням педагогічної ради залишені на повторний курс навчання. У зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків та відсутністю належних умов виховання та проживання, за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26.09.2025 року № 1475, діти відібрані у батьків. Попередньо питання забезпечення прав дітей та виконання батьками батьківських обов`язків розглядалося 25.09.2025 року на засіданні комісії по захисту прав дитини Миколаївської міської ради. Комісія підтримала негайне відібрання дітей у батьків з подальшим позбавленням батьківських прав. Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 14.10.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Крім того, ухвалу суду від 14.10.2025 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачам. У судове засідання, призначене на 14.01.2026 року, сторони повідомлені своєчасно та належним чином не з`явилися, причини їх неявки суду невідомі. 23.10.2025 року на електронну адресу суду від представника позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, в якій останній позовні вимоги підтримав повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] своїм правом на надання відзиву до суду проти задоволення позовних вимог не скористалася, в судове засідання, призначене на 14.01.2026 року не з`явилася, судом про дату і час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях від 13.11.2025 року та 25.12.2025 року листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Відповідач - [PERSON] , своїм правом на надання відзиву до суду проти задоволення позовних вимог не скористався, в судове засідання, призначене на 14.01.2026 року не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях від 17.11.2025 року та 29.12.2025 року листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 26.11.2025 року на електронну адресу суду від представника третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, в якій останній позовні вимоги підтримав повному обсязі та просив їх задовольнити. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд ухвалює рішення за відсутності сторін по справі. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Громадянка [PERSON] та гр. [PERSON] , є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим повторно 02.10.2025 року свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим повторно 02.10.2025 року свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . Батьки разом не проживають, спільно дітей не виховують. Мати, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 630/23.20-22 від 29.10.2025 року, встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на [PERSON] на підставі актового запису про шлюб №1 від 05.01.2017 року складеного Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З матір`ю дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо належного виховання дітей, забезпечення їх права на освіту, але мати залишалася бездіяльною, продовжує зловживати спиртними напоями, не працевлаштована, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.ст. 175-1 ч. 1, 184 ч. 1, 184 ч. 2 КУпАП. Відповідно до наданого до суду листа Миколаївського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, встановлено, що 20.09.2025 року о 22:35 до чергової частини ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з органів охорони здоров`я надійшло повідомлення про доставлення до дитячої лікарні № 2 м. Миколаєва неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня. Під час перевірки встановлено, що у вечірній час дівчина перебувала на проспекті Соборному, де разом зі знайомою на ім`я [PERSON] розпивала алкогольні напої, а саме горілку; [PERSON] випила приблизно половину пляшки об`ємом 1 літр, після чого подальших подій не пам`ятає та як опинилася в лікарні пояснити не змогла. Опитати матір неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , не представилося можливим, оскільки вона не відповідала на телефонні дзвінки та була відсутня за місцем проживання; з 20.09.2025 по теперішній час до доньки в лікарню не з`являлася. Встановлено, що неповнолітня проживає разом із матір`ю та братом; мати офіційно не працевлаштована, раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 ч.1, 178 ч.1, 184 ч.1, 184 ч.2 КУпАП, за місцем мешкання характеризується негативно, зі слів сусідів зловживає спиртними напоями та наркотичними речовинами. Діти неодноразово потрапляли в поле зору служби у справах дітей, поліції, у зв`язку з повідомленнями на «гарячу лінію» про невиконання матір`ю батьківських обов`язків. Батько, яким є, [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, з дітьми не спілкується, самоусунувся від виховання дітей. Окрім того, відповідно до повідомлення від 22.09.2025 року №71 надіслане директором Миколаївської гімназії №10 Миколаївської міської ради начальнику Служби у справах дітей адміністрації Заводського району діти: Баркова В.О., [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до навчання у 2025-2026 навчальному році не приступили, зв`язок з матір`ю [PERSON] втрачено. Згідно з Характеристикою з навчального закладу - Миколаївської гімназії № 10 Миколаївської міської ради учениці 6-А класу [PERSON] , 2011 р.н., встановлено, що [PERSON] навчається у Миколаївській гімназії №10 з 4 класу, має початковий рівень успішності з усіх предметів, домашні завдання систематично не виконує, навчанням не цікавиться, відвідує уроки 1-2 рази на тиждень, схильна до пропусків без поважної причини. Шкільна мотивація розвинена недостатньо, з багатьох предметів відсутні зошити. Зазнає серйозних труднощів у навчанні, не справляється з навчальною програмою через недостатній розвиток уваги та пам`яті. Дівчинка спокійна, врівноважена, але через часті пропуски друзів у класі не має. У 2023-2024 н.р. за заявою матері перебувала на домашньому навчанні, матеріал 6 класу не засвоїла, у 2024-2025 н.р. за заявою матері та рішенням педагогічної ради залишена на повторний курс навчання у 6 класі. Мати, [PERSON] , навчанням дитини не цікавиться, на контакт із класним керівником майже не йде, спілкування відбувається лише у телефонному режимі. Згідно з Характеристикою з навчального закладу - Миколаївської гімназії № 10 Миколаївської міської ради учня 5-А класу, [PERSON] , 2012 р.н., встановлено, що [PERSON] навчається в Миколаївській гімназії № 10 з 3 класу, має навчальні досягнення початкового рівня, навчається не в повну міру своїх сил, завдання виконує неточно, до уроків готується несистематично. Під час онлайн-уроків камеру не вмикає, на запитання не відповідає, погано запам`ятовує навчальний матеріал, виявляє конкретне мислення. Енергійний, комунікабельний, однак через часті пропуски уроків друзів у класі не має. У 2023-2024 н.р. за заявою матері перебував на домашньому навчанні, матеріал 5 класу не засвоїв, у 2024-2025 н.р. за заявою матері та рішенням педагогічної ради залишений на повторний курс навчання у 5 класі. Мати, [PERSON] , навчанням сина не цікавиться, на контакт іде неохоче, спілкування з класним керівником відбувається у телефонному режимі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання своїх неповнолітніх дітей. У зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків та відсутністю належних умов виховання та проживання, за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 26.09.2025 року № 1475, діти відібрані у батьків. Попередньо питання забезпечення прав дітей та виконання батьками батьківських обов`язків розглядалося 25.09.2025 року на засіданні комісії по захисту прав дитини Миколаївської міської ради. Комісія підтримала негайне відібрання дітей у батьків з подальшим позбавленням батьківських прав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено у статті 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідачі свідомо не виконують своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 СК України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в найвищих інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування ВК ММР та позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та стягнути аліменти на їх утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи моменту звернення до суду, тобто з 10.10.2025 року, і до досягнення ними повноліття. Суд також роз`яснює відповідачам, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів з кожного окремо на користь держави судовий збір за позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів ( 1211,20 грн. + 1211,20 грн. = 2422,40 грн.), у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами на підставі Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: approved