Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Монастирищенської міської ради Черкаської області про тлумачення заповіту. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,5216 га, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Черкаська область, Монастирищенський район, Попуднянська сільська рада, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №089716 від 14 січня 2004 року. За життя, 05.10.2012, [PERSON] склав заповіт, у якому на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно якого належний йому Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР №089716, який знаходиться на території Монастирищенської міської територіальної громади, виданий 14 січня 2004 року, заповів [PERSON] в цілому. Відповідно до зазначеного у заповіті Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №089716 від 14 січня 2004 року [PERSON] на підставі рішення Попуднянської сільської ради від 06 листопада 2002 року № 4-5 був власником земельної ділянки, розташованої на території Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області площею 4,5216 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216. Після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Кам`янської державної нотаріальної контори Ворони І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак постановою державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори, в порядку заміщення державного нотаріуса Кам`янської державної нотаріальної контори Ворони І.В. від 15 жовтня 2025 року № 295/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки форма складення заповіту в частині опису майна, яке в ньому зазначене, є некоректною. Тобто, державним нотаріусом Кам`янської державної нотаріальної контори Вороною І.В. було встановлено, що зазначене в заповіті розпорядження стосується Державного акту серія ЧР №089716, а не безпосередньо земельної ділянки, яка належала померлому [PERSON] на підставі даного Державного акту. Заповідач [PERSON] на момент укладання заповіту був чоловіком похилого віку (76 повних років), а також не був достатньо юридично обізнаним, а сам заповіт посвідчувався секретарем сільської ради, а не нотаріусом, тобто правником, що має досвід та поглиблені знання у нотаріальній сфері, цілком логічним та очевидним є висновок про те, що [PERSON] , заповідаючи належний йому Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області площею 4,5216 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, мав на увазі саму земельну ділянку, а не правовстановлюючий документ на неї. Позивач просить суд тлумачити зміст складеного за життя [PERSON] заповіту від 05.10.2012 року, посвідченого Попуднянською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області за реєстром № 9, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку, розташовану на території Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області площею 4,5216 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №089716 від 14 січня 2004 року. Ухвалою суду 29.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Хмельницька Л.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Монастирищенської міської ради Черкаської області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, натомість подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає. У судове засідання треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження визнав позовні вимоги в повному обсязі, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 4,52 га, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Черкаська область, Монастирищенський район, Попуднянська сільська рада. Вказану земельну ділянку [PERSON] набув в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , якому ця земельна ділянка належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №089716, виданого 14 січня 2004 року. 09 листопада 2015 року право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава виникнення права власності: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №089716, виданий 14 січня 2004 року Попуднянською сільською радою. 05 жовтня 2012 року [PERSON] склав заповіт такого змісту: «Я, [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] , який народився [INFO] в с. Халаїдово Монастирищенського району Черкаської області та проживаю за адресою: [ADDRESS] , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 089716 площею 4,52 га., що виданий мені на підставі рішення Попуднянської сільської ради від 6 листопада 2002 року № 4-5, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за № 216 виданий 14.01.2004 року на моє ім?я, я заповідаю, [PERSON] [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 14.11.2007 року Монастирищенським РВ УМВС у Черкаській області». Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконкому Попуднянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Завальнюк Н.В., зареєстрований в реєстрі під №9 та 21 листопада 2017 року зареєстрований у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) за №73914355 і значиться як чинний. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,52 га, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастирищенської міської територіальної громади Уманського району Черкаської області (до входження Попуднянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області до складу Монастирищенської міської територіальної громади на території Попуднянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області), яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №089716, виданого 14 січня 2004 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №089716, що виданий 14 січня 2004 року Попуднянською сільською радою, [PERSON] , був власником земельної ділянки, розташованої на території Попуднянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області площею 4,5216 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216. Із матеріалів спадкової справи № 48/2025 року вбачається, що у Кам`янській державній нотаріальній конторі за заявою [PERSON] , поданою у шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223, ст. 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України та прийняв спадщину після його смерті відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Постановою нотаріуса від 15.10.2025 року № 295/02-31 було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки форма складення заповіту в частині опису майна, яке в ньому зазначене, є некоректною. Позивач є спадкоємцем за заповітом, а тому вправі вимагати тлумачення заповіту судом. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Так, Верховний Суд у своїх постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 467/356/19, від 30 вересня 2022 року у справі № 165/3014/20 визначив, що до спадщини входять не документи, що посвідчують право, зокрема державні акти про право власності на земельну ділянку, а права на саму земельну ділянку як об`єкт цивільних прав. Відсутність у заповіті прямого посилання на земельну ділянку не відміняє дійсної волі заповідача щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує земельну ділянку. У зазначеній справі за своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямований на те, щоб залишити позивачу у спадок земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку у заповідача на момент складання заповіту було право, посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги про тлумачення змісту заповіту [PERSON] від 05.10.2012, посвідчений секретарем виконкому Попуднянської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області Завальнюк Н.В., зареєстрований в реєстрі під №9, який слід тлумачити, що волевиявлення заповідача було спрямоване на майно померлого - земельну ділянку, площею 4,5216 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7123485300:03:001:0216, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР №089716, що виданий 14 січня 2004 року Попуднянською сільською радою. Оскільки позивач не просив здійснити розподіл судових витрат і не подавав відповідного розрахунку, тому суд не здійснює розподіл судових витрат понесених позивачем.

Outcome: approved