Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилалося на те, що 10.09.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9957388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою електронного ідентифікатора 84942. У вказаному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. ТОВ «Макс Кредит» перерахувало грошові кошти в сумі 9600 гривень на банківську карту відповідача № [NUMBER] хх-хххх-1571. 17.03.2025 року ТОВ «Макс Кредит» та позивач уклали договір факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п.2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати ,(сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, а обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру божників та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 17.03.2025 року за договором факторингу та акту приймання-передачі від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 19390 грн. 40 коп. Вказував, що позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви (04.11.2025 року) на рахунок позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором №00-9957388 від 10.09.2024 року становить 15390 грн. 40 коп. та складається з наступного: 9600 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 5790 грн. 40 коп. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9957388 від 10.09.2024 року у розмірі 15390 грн. 40 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 28.11.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також, судом за клопотанням представника позивача витребувано докази. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, 10.09.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9957388 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 84942 (а.с.24-28). За вказаним договором кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1). Сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 8000 гривень. Тип кредиту - кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі цілі (п.1.2). Згідно п.1.3 договору, строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 05.09.2025 року, згідно умов п.3.5 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 цього договору (п.1.5 кредитного договору). Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту, що складає 1600 гривень, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п.3.5 цього договору (п.1.6 договору). Пунктом 2.2. кредитного договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні ЗУ «Про електронну комерцію». У п.2.8 сторони узгодили, що кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 10.09.2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8000 гривень на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме: 05.09.2025 року. Підпунктом 4.2.5 кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право відступити право вимоги за договором із заміною кредитора у зобов`язанні відповідно до норм ЦК України (в т.ч. ч.1 ст.516 ЦК України) без згоди позичальника, а також обов`язково повідомити позичальника про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч.1 ст.25 ЗУ «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома позичальника такого факту. Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит» підтверджує, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №00-9957388 від 10.09.2024 року ідентифікований Товариством. Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор 84942, час відправки ідентифікатора позичальнику: 10.09.2024 року об 11:39:11 (а.с.16). Згідно підтвердження ТОВ «Профітгід» щодо здійснення переказу грошових коштів, ТОВ «Профітгід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: 10.09.2024 року об 11:39:34 здійснило переказ коштів у розмірі 8000 гривень на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.14). Також, як вбачається з відповіді, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 28.11.2025 року, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . У період з 10.09.2024 року по 15.09.2024 року на вказану платіжну картку було зараховано кошти у сумі 8000 гривень (а.с.71-72). Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Макс Кредит» за кредитним договором №00-9957388 від 10.09.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором за період з 10.09.2024 року по 17.03.2025 року складає: 8000 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 5790 грн. 40 коп. - заборгованість за відсотками; 1600 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією (а.с.41). Із дослідженого судом кредитного договору №00-9957388 від 10.09.2024 року встановлено, що оспорюваний договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно доЗакону України«Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, кредитний договір №00-9957388 від 10.09.2024 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію»та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (84942), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного уписьмовій формі. Із копії вказаного договору видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу свої персональні дані. 17.03.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №17032025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.46-48). Відповідно до п.2.1 договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати ,(сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, а обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Пунктом 2.2. договору факторингу передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до реєстру божників та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно реєстру боржників №б/н від 17.03.2025 року за договором факторингу та акту приймання-передачі від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму заборгованості 15390 грн. 40 коп., з яких: 9600 грн. 00 коп. - залишок заборгованості по тілу кредиту; 5790 грн. 40 коп. - залишок заборгованості по звичайним відсоткам (а.с.44-45). Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «Юніт Капітал» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] . Розглядаючи доводи позивача щодо дійсного розміру заборгованості, суд враховує норми цивільного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини. Так, згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Частиною 1ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 359/2703/15ц). Звертаючись до суду, з позовом ТОВ «Юніт Капітал» посилалося на те, що: за кредитним договором №00-9957388 від 10.09.2024 року наявна заборгованість у розмірі 15390 грн. 40 коп., в тому числі: 9600 гривень - заборгованість по тілу кредиту( 8000 гривень - тіло кредиту та 1600 гривень - нарахована комісія); 5790 грн. 40 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем розмір заборгованості за кредитними договорами за тілом та нарахованими процентами будь-якими доказами спростовано не було. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved