Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.02.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір № 6130514 (далі Договір). Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 27 травня 2016 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відповідачем укладено Договір № 010/0440/82/0369489, відповідно до умов якого, Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит у сумі 7 100 грн 00 коп., строк Кредиту 48 місяців з 27.05.2016 (дата надання кредиту) по 27.05.2020 (Дата повного погашення Кредиту). Також, умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №6130514 від 18.02.2022, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 6 009 грн 00 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 892 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 667 грн 00 коп., заборгованість за комісіями 1 450 грн 00 коп. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16 133 грн 51 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 11 462 грн 72 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2 147 грн 49 коп., інфляційні збитки 1 922 грн 22 коп., нараховані 3% річних 601 грн 08 коп. 24 липня 2024 року було укладено договір №24-07/2024, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №6130514. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №6130514. 20 вересня 2019 року було укладено договір №114\\2-19-F, відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0440/82/0369489. 28 грудня 2022 року було укладено договір №28-12/2022, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0440/82/0369489. 18 лютого 2025 року було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0440/82/0369489. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надав. У судове засідання представник позивача не прибув. Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить розглянути справу за відсутності представника позивача та зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання з розгляду справи не прибув, про причини такої неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та завчасно, відповідно до положень ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду), суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод РадиЄвропи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судові засідання, у порядку статті 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Ко дексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 18.02.2022 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 6130514 (далі Договір). У пункті 1.2 договору сторони погодили суму ( загальний розмір) кредиту, який становить 5 000 грн 00 коп. Відповідно до пункту 1.3 договору, кредит надається загальним строком на 75 днів з 18.02.2022 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів: 1.3.1. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 05.03.2022 (рекомендована дата платежу). 1.3.2. Поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 04.05.2022 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з пунктом 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту 1 450 грн 00 коп., яка нараховується за станкою 29% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Відповідно до пункту 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2 250 грн 00 коп., які нараховуються за ставкою 3.% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно з пунктом 1.5.3. договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 15 000 грн 00 коп., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. У пункті 2.1 сторони погодили, що кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором U99164, що стверджується довідкою про ідентифікацію ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН». Згідно з листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» за вих. №11855 від 16.06.2025, на виконання умов договору №6130514, 18.02.2022 була здійснена операція про переказ коштів у сумі 5 000 грн 00 коп. на платіжну картку № [NUMBER] , ID платежу 1067308400. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення по договору №3130514 у [PERSON] наявна заборгованість у сумі 6 009 грн 00 коп., з яких 3 892 грн 00 коп. заборгованість за кредитом, 667 грн00 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом та 1 450 грн 00 коп. заборгованість по комісії, з якого також вбачається сплата кредиту відповідачем. 24 липня 2024 року було укладено договір факторингу №24-07/2024, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №6130514 від 18.02.2022. Перехід прав вимоги від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за договором факторингу №24-07/2024 від 24.07.2024 стверджується актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді від 24.07.2024 за договором факторингу №24-07/2024 від 24.07.2024, актом приймання- передачі реєстру боржників для друку за договором факторингу №24-07/2024 від 24.07.2024, платіжною інструкцією №448090002 від 24.07.2024 та реєстром боржників для друку до договору факторингу №24-07/2024 від 24.07.2024, згідно з яким до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до відповідача за договором №6130514 від 18.02.2022 у сумі 6 009 грн 00 коп. 27 травня 2016 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0440/82/0369489, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7 100 грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути використану суму кредиту у строк до 27.05.2020 та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 45%. Вказаний кредитний договір було підписано відповідачем власноручним підписом. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Користування відповідачем кредитними коштами стверджується випискою по рахунку № [NUMBER] [PERSON] від 14.10.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості по картковому кредиту, [PERSON] має заборгованість по договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016 у сумі 11 744 грн 78 коп. 20 вересня 2019 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», на підставі укладеного Договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, зокрема до [PERSON] за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016, що стверджується платіжним дорученням №2 від 16.01.2020, реєстром боржників від 16.01.2020 до договору відступлення права вимоги №№ 114/2-19-F від 20.09.2019. Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] станом на 28.12.2022 має заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016 у сумі 16 133 грн 51 коп., з яких: 11 462 грн 72 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 282 грн 06 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 865 грн 43 коп. нараховані відсотки згідно кредитного договору, 601 грн 08 коп. нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України та 1 922 грн 22 коп. нараховані інфляційні збитки за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України. 28 грудня 2022 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», як первісний кредитор, відступило шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та №3 до цього договору (Реєстр Боржників), про що свідчить копія відповідного договору. Перехід прав вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором №28-12/2022 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 28.12.2022, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, реєстром боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-12/2022 від 28.12.2022. 18 лютого 2025 між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/0440/82/0369489, що стверджується актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором №18-02/25 від 18.02.2025 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025, актом прийому-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором №18-02/25 від 18.02.2025 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025. Посилаючись на те, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016 у сумі 16 133 грн 51 коп., з яких: 11 462 грн 72 коп. заборгованість по основній сумі кредиту, 282 грн 06 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1 865 грн 43 коп. нараховані відсотки згідно кредитного договору, 601 грн 08 коп. нараховані 3% річних за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України та 1 92 грн 22 коп. нараховані інфляційні збитки за користування кредитними коштами у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивач звернувся з даним позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судому постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Укладений договір №6130514 від 18.02.2022 відповідачем підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» надало належні і допустимі докази укладення із відповідачем договорів від 18.02.2022 №6130514 та від 27.05.2016 №010/0440/82/0369489. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст.638 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідачем, як на користь первісних кредиторів, так і на користь позивача, а тому суд приходить висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС», як нового кредитора. Щодо позовної вимоги по стягнення з відповідача комісії у сумі 1 450 грн 00 коп. за договором №6130514 від 18.02.2022, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Згідно з пунктом 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювального у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Оскільки, укладеним між первісним кредитором кредитним договором №6130514 від 18.02.2022 передбачено нарахування комісії за надання кредиту, суд дійшов висновку про правомірність дій щодо нарахування заборгованості за комісією. Такий висновок відповідає правовому висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Щодо позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків за період з 27.05.2020 по 23.02.2022 у сумі 1 922 грн 22 коп. та нарахованих 3% річних у сумі 601 грн 08 коп. за договором №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлено вказані вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних за період з 27.05.2020 по 23.02.2022 включно. При цьому позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928). Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості за вказаний період є безпідставними, оскільки не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягають до задоволення. Усупереч умовам договорів відповідач свої зобов`язання не виконав. Після відступлення ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за договорами. [PERSON] , з урахуванням вкладеного вище, має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» за кредитним договором від №6130514 від 18.02.2022 у сумі 6 009 грн 00 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 892 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 667 грн 00 коп., заборгованість за комісіями 1 450 грн 00 коп. та за кредитним договором №010/0440/82/0369489 від 27.05.2016 у сумі 13 610 грн 21 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 11 462 грн 72 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 2 147 грн 49 коп. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам суму сплаченого позивачем судового збору у сумі 2 146 грн 35 коп. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 13 000 грн 00 коп., суд зазначає про таке. На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, прайс-лист АО «ЛІГАЛ-АСССІТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 416 від 01.09.2025, витяг з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, згідно з якими розмір витрат на професійну правничу допомогу АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» становить 13 000 грн 00 коп. Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі №206/4841/20 зазначила, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог. Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачами витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню на суму 11 518 грн 56 коп.

Outcome: partial