Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] через представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 02.09.2019 року відповідно до наказу № 108 від 02.09.2019 року вона була переведена на посаду вчителя початкових класів Куп`янського ліцею № 2 Куп`янської міської ради Харківської області. 19.06.2022 року її було звільнено з посади вчителя початкових класів Куп`янського ліцею № 2 Куп`янської міської ради Харківської області за угодою сторін, відповідно до Наказу № 62 від 17.06.2022 року. Однак, заробітна плата за квітень та травень 2022 року була виплачена лише 31.05.2023 року та 01.06.2023 року, що підтверджується випискою із рахунку в АТ КБ «Приватбанк». При цьому, заборгованість по заробітній платі за червень 2022 року та компенсація за невикористану відпустку виплачена не була. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-7, відображено 19 відпрацьованих днів в червні 2022 року і несплату страхових внесків за цей період. 09.07.2025 року вона звернулась до Відділу освіти Куп`янської міської ради Харківської області із заявою про виплату заборгованості по заробітній платі за червень 2022 року та компенсації за невикористану відпустку. 10.07.2025 року Відділом освіти Куп`янської міської ради Харківської області надано відповідь № 01-35/385, якою відмовлено в виплаті заборгованості по заробітній платі за червень 2022 року та компенсації за невикористану відпустку посилаючись на відсутність підтвердження виконання нею трудових обов`язків. Відповідно до розрахунків, нарахуванню підлягає 10251 грн. 64 коп. заборгованості по заробітній платі за червень 2022 року та 29991 грн. 32 коп. компенсації за невикористану відпустку, всього 40242 грн. 96 коп., з яких підлягає утриманню 7243 грн. 73 коп. ПДФЛ та 603 грн. 64 коп. військовий збір. Також підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 78143 грн. 76 коп., що дорівнює середньому заробітку за 6 місяців. Просила зобов`язати Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати та виплатити їй заборгованість по заробітній платі за червень 2022 рік з відрахуванням із суми нарахованої заробітної плати податку з доходів фізичних осіб та військового збору для подальшого зарахування їх до відповідних фондів; зобов`язати Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати та виплатити їй 29991 грн. 32 коп. компенсації за 56 днів невикористаної щорічної основної відпустки з відрахуванням із суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору для подальшого зарахування їх до відповідних фондів; зобов`язати Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області нарахувати та виплатити їй 78143 грн. 76 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 року, позовну заяву передано для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 12.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України представник відповідача 06.10.2025 року надала відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що позивачка була прийнята та звільнена з посади вчителя початкових класів Куп`янського ліцею № 2 Куп`янської міської ради Харківської області. Куп`янський ліцей № 2 (третя особа) є роботодавцем позивача та є юридичною особою, яку обслуговує централізована бухгалтерія Відділу освіти Куп`янської міської ради (відповідач). У відповідача відсутні підстави для нарахування заробітної плати за червень 2022 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у зв`язку з відсутністю документів для її нарахування, а саме табеля обліку робочого часу та наказу про нарахування компенсації за невикористану відпустку по Куп`янському ліцею № 2. Заробітна плата нараховується на підставі Інструкції про обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993 року ( далі Інструкція). Згідно п. 64 Інструкції основними підставами для нарахування заробітної плати є : штатний розпис, табель обліку робочого часу, а також інші документи, що підтверджують обсяг виконаної роботи та умови оплати праці , передбачені трудовим договором. Табель обліку робочого часу фіксує фактичний робочий час вчителя і є підставою для нарахування заробітної плати. Відповідач не отримував від третьої особи ні табелю обліку робочого часу вчителів за червень 2022 року, ні інших документів, тому у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Щодо стягнення розміру середнього заробітку за час затримки: позивачем не доданий до позовної заяви обґрунтований розрахунок розміру середнього заробітку, який просить стягнути з відповідача. Позивачку було звільнено 19.06.2022 року. Крім того, зазначила, що на вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку розповсюджуються норми ч.2 ст. 233 КЗпП України, а на вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розповсюджується норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України та строк загальної позовної давності. Позивач була звільнена з посади 19.06.2022 року та отримала трудову книжку. Позивач звернулась з даним позовом до суду 09.09.2025 року, тобто після спливу строку позовної давності, як три місячного строку так і загального строку позовної давності в три роки. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав суду відповідь на відзив представника відповідача, в якій вказав, що позивачка не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідно до даних Форми ОК-7 стосовно позивачки вбачається, що за звітний 2022 рік у червні місяці за відпрацьовані до моменту звільнення 19.06.2022 року позивачки сума нарахованої та невиплаченої відповідачем заробітної плати складає 0 грн. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Позивач має право на виплату невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки, яка не виплачена відповідачем всупереч ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки». Крім того, перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні почався 11.07.2025 року (наступний день після одержання позивачем письмового повідомлення про відмову у нарахування та виплаті остаточного розрахунку при звільненні) та сплив через три місяці 11.10.2025 року. До суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 09.09.2025 року, тобто з дотриманням строку визначеного ст. 233 КЗпП України. Окрім цього, строки позовної давності зупинялися із 02.04.2020 року до 30.06.2023 року через карантинні обмеження та з 24.02.2022 року через запроваджений воєнний стан. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 22.12.2025 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору: Куп`янський ліцей № 2 Куп`янської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] , 02.09.2019 року відповідно до наказу № 108 від 02.09.2019 року [PERSON] була переведена на посаду вчителя початкових класів Куп`янського ліцею № 2 Куп`янської міської ради Харківської області. 19.06.2022 року [PERSON] було звільнено з посади вчителя початкових класів Куп`янського ліцею № 2 Куп`янської міської ради Харківської області за угодою сторін, відповідно до Наказу № 62 від 17.06.2022 року. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Згідно ст. ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.03.2021 року у справі № 731/115/20 (провадження № 61-15526св20) зазначено, що «встановлено, що працівник перебував у трудових відносинах з Озерянського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, яка є юридичною особою. Відповідно, на Озерянський ЗЗСО І-ІІІ ступенів як роботодавця покладено передбачений ст. 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Згідно із приписами ст. 80 ЦК України юридична особа наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю та може бути позивачем та відповідачем у суді. У відповідності до положень ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Працівник, як позивач, просив суд, крім іншого, поновити його на посаді директора Озерянського ЗЗСО І-ІІІ ступенів з 14 лютого 2020 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за період затримки розрахунку. Із змісту вказаних вимог убачається, що вони стосуються прав та обов`язків Озерянського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, як особи, за рахунок якої можливо задовольнити ці позовні вимоги. Разом із тим, Озерянський ЗЗСО І-ІІІ ступенів не був залучений до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.03.2020 року у справі № 401/3088/17 (провадження № 61-44227св18) зазначено, що «згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення по суті спору не звернули увагу, що позивач заявила свої вимоги про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової винагороди за сумлінну працю та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням не до юридичної особи з якою перебувала у трудових відносинах - Великоандрусівської загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів, правонаступником, якої після реорганізації є КЗ «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад», а до Великоандрусівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області та голови комісії з реорганізації. При цьому будь-які рішення сільської ради не були предметом оскарження в межах розглядуваної справи, а голова комісії у спірних правовідносинах, у тому числі при прийнятті оспорюваного наказу про звільнення працівника діяла не від власного імені, а як керівник навчального закладу - школи. Належним відповідачем за вимогами працівника про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошової винагороди за сумлінну працю та відшкодування моральної шкоди завданої незаконним звільненням мав бути роботодавець - Великоандрусівська загально-освітня школа І-ІІІ ступенів, яка на час пред`явлення позову мала статус юридичної особи, а в подальшому її правонаступник, яким після реорганізації став КЗ «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад»». У постанові Верховного Суду від 23.11.2022 року за № 733/1093/21 зазначено: «У справі, що переглядається: при зверненні із позовом працівник просила, зокрема, стягнути з Більмачівської гімназії Ічнянської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 31.08.2021 року до дня поновлення на роботі; при відмові у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд зазначив, що фінансове забезпечення Більмачівської гімназії Ічнянської міської ради, в тому числі виплату заробітної плати, покладено на відділ освіти Ічнянської міської ради, який не було залучено до участі у справі співвідповідачем; апеляційний суд не врахував, що позивач перебувала у трудових відносинах із Більмачівською гімназією Ічнянської міської ради і саме на Більмачівську гімназію Ічнянської міської ради як роботодавця покладено передбачений ст. 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату; за таких обставин суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про те, що належним відповідачем за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є відділ освіти Ічнянської міської ради». Аналогічний висновок щодо належного суб`єктного складу сторін у справах вказаної категорії викладено у постановах Верховного Суду від 22.02.2023 року у справі № 672/1292/21 (провадження № 61-3862св22),від 04.03.2020 року у справі № 401/3088/17 (провадження № 61-44227св18), від 17.03.2021 року у справі № 731/115/20 (провадження № 61-15526св20). Враховуючи, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Куп`янським ліцеєм № 2 Куп`янської міської ради Харківської області, відтак, саме на вказаний навчально-виховний комплекс покладено обов`язок своєчасної виплати заробітної плати, компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Суд вважає, що позивачем помилково та необґрунтовано визначено, що належним відповідачем у даній справі є Відділ освіти Куп`янської міської ради Харківської області. Тому, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed