Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача, адвокат Ткаченко Ю.О., звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 10 164.00 грн за кредитним договором № 1636521 від 30 березня 2021року та судових витрат. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30 березня 2021 року року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1636521, який підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в розмірі 1000.00 грн строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1.99 %, що нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Окрім того, того ж дня між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору позики №1636521, який підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов якого, позичальник збільшив суму позики на 2000.00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору та додаткової угоди шляхом перерахування кредитних коштів в розмірі 1000.00 грн на банківський картковий рахунок № [NUMBER] та 2000.00 грн. на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] . 26 жовтня 2021 року ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2610 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №1636521 від 30 березня 2021року. Згодом, 03 квітня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 030423-ФК за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором кредиту №1636521 від 30 березня 2021року в сумі 10 164.00 грн., з яких: сума заборгованості за тілом 3000.00 грн., сума заборгованості за процентам за користування 7164.00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язань за кредитними договорами, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 10 164.00 грн, судовий збір у розмірі 2422.40 грн та витрати на правничу професійну допомогу в розмірі 4500 грн. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін по справі. Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» докази по справі, що містять банківську таємницю. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року витребувано додаткову інформацію у представника позивача щодо позову. Будь - яких інших процесуальних дій не проводилося Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності, неявка до суду, незалежно від причин, вказує на те, що відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді. В зв`язку із чим, суд розглядає справу за наявних у справі доказів у їх відсутності, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.2 ст.11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст.626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.629, 638 ЦК України). Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.14 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 березня 2021 року року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1636521. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить п.11 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно п.2 зазначеного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Окрім того, того ж дня між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору позики №1636521, згідно якого позику збільшено на 2000.00 грн і розмір позики становить 3000 грн. Згідно п.4 додаткової угоди до договору позики № 1636521 від 30 березня 2021 року інші положення Договору не змінені та не доповнені цією додатковою угодою залишаються без змін та сторони підтверджують по ним свої зобов`язання. Тобто строк договору позики та додаткової угоди до договору позики складає 30 днів. Остаточна дата повернення позики 29 квітня 2021 року. Крім того, Відповідно до п. 4.2. договору позики №1636521, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі (а.с.19зв.-20). Згідно з п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору, у разі неповернення позики або її частини у встановлений строк, Позичальнику нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування, але не більше 90 календарних днів. Ці проценти не є штрафними санкціями, а застосовуються як процентна ставка за користування позикою. Таким чином, у договорі позики встановлений строк користування кредитом 30 днів, однак передбачено можливість пролонгації або автопролонгації на строк до 90 календарних днів. Сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів у разі несвоєчасного погашення позики. При цьому слід зазначити, що укладання договору позики технічно неможливе без попередньої реєстрації Позичальника в інформаційно-комунікаційній системі кредитора, отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна та пароля, а також без погодження з умовами договору позики та Правилами (а.с.24-34). З довідки про ідентифікацію вбачається, що договір кредиту № 1636521 підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразових ідентифікаторів 83gQ43neEH та gOVTEwVS0V, що був надісланий на вказану відповідачем електронну пошту (а.с.20зв.). Згідно довідок № КД-000055157/ТНПП та № КД-000055159/ТНПП від 01 жовтня 2025 року [PERSON] 30 березня 2021 року було перераховано кредитні кошти в сумі 1000.00 грн на банківський картковий рахунок № [NUMBER] та 2000.00грн. на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] . 26 жовтня 2021 року ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2610 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №1636521 від 30 березня 2021року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 164.00грн., з яких: сума заборгованості за тілом 3000.00 грн, сума заборгованості по процентам за користування 7164.00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача [PERSON] а саме з 26 жовтня 2021 року, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», ні на рахунки попереднього кредитора (а.с.34зв.-43). Згодом, 03 квітня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТзОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 030423-ФК за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором кредиту №1636521 від 30 березня 2021року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 164.00грн., з яких: сума заборгованості за тілом 3000.00 грн, сума заборгованості по процентам за користування 7164.00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача [PERSON] а саме з 03 квітня 2023 року, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТзОВ «Фінпром Маркет», ні на рахунки попереднього кредитора (а.с.43зв.-50). З наданого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 1636521 від 30 березня 2021 року вбачається, що за період з 30 березня 2021 року по 15 жовтня 2025 року борг [PERSON] становить 10 164.00 грн. з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом позики, 7164.00грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с.6-9). Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за даними кредитними договорами. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем суду не надано. За вищевикладених обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладених з позивачем кредитного договору та додаткової угоди, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення і з нього на користь слід стягнути заборгованість за кредитними договорами: за №1636521 від 30 березня 2021 року [PERSON] становить 10 164.00 грн. з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за тілом позики, 7164.00грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19). Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги від 25 серпня 2025 року №25-08/25 ФП, укладеним між ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту прийому-передачі наданих послуг на суму 4500.00 грн.; копії ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.51-58). Відповідно до ч. 5ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500.00 грн. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422.40 грн (сплачений судовий збір при подачі до суду позовної заяви). На підставі вище викладеного,

Outcome: approved