Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» - Кузьменко М.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 02.02.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 02.02.2024 - 100003084, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000 гривень, строком на 70 днів, процентна ставка 1,35 % за день користування кредитом. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 14665 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 7000 гривень, по процентам 6615 гривень, комісії 1050 грн. Натомість, відповідач добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернувся із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 10 листопада 2025 року, цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлявся про час та місце розгляду справи судовою повісткою за місцем реєстрації. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.02.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 02.02.2024 - 100003084, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 7000 гривень, строком на 70 днів, процентна ставка 1,35 % за день користування кредитом. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 14665 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 7000 гривень, по процентам 6615 гривень, комісії 1050 грн Кредитні кошти було перераховано відповідачу за реквізитами електронного платіжного засобу, що були вказані нею у Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачці кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а фінансова установа не мала права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, підлягають до задоволення лише позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальній сумі 13615 гривень. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що задоволено 92, 8 % від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2247 гривень 99 копійок сплаченого судового збору.

Outcome: partial