Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] подала позов до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна та зобов`язання Державного реєстратора внести до реєстру відповідні зміни. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Дана квартира отримана у власність на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Корніловою О.М. 16.07.1996 року, реєстраційний №7515. На момент вчинення правочину квартира [ADDRESS] нікому не була продана, не заставлена, в спорі під забороною не перебувала, про що було зроблено запис у Договорі дарування. Як стало їй відомо у серпні 2025 року на квартиру накладено арешт ухвалою Народного суду м. Хмельницького від 27.01.1995 року. З огляду на це, просить зняти арешт з квартири [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, подала заяву про слухання справи у її відсутності. При вирішення справи покладається на думку суду. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.07.1996 року. Ухвалою Народного суду м. Хмельницького від 27.01.1995 на квартиру [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційні номери обтяження №5231675, №5231669, №5231697, про що свідчить лист державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 01.09.2025 року. Згідно повідомлення Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1734/01-15 від 08.09.2025 по даних архівного фонду №19 Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою в «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження а також арештів, накладених судовими та слідчими органами№ за №6 від 27.01.1995 року внесений запис про накладення заборони на майно [PERSON] : [ADDRESS] , який був первинним власником квартири. Встановлені судом обставини підтверджуються: договором дарування від 16.07.1996; Витягом з Державного реєстру речових прав від 03.09.2025; повідомленням Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 01.09.2025; повідомленням Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1734/01-15 від 08.09.2025, матеріалами інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] . Матеріали судової справи в межах якої накладено арешт не збереглися. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз указаних норм матеріального закону дає підстави для висновку, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Вказані норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про зняття арешту або іншого обтяження майна. За роз`ясненнями пункту другого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зважаючи на викладене, з метою захисту прав позивачки, яка набула право власності на квартиру після накладення арешту на неї, однак її право ніким не оспорюється, у відповідності до ст.41 Конституції України, ст.ст.321, 391 ЦК України, у зв`язку із законністю володіння майном [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині скасування арешту на майно та необхідність його задоволення. Водночас, внесення змін у державний реєстр про скасування обтяження є способом виконання рішення суду, а тому підстав для зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно немає, з огляду на що позов задовольняється частково. На розподілі судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: partial