Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 28.10.2025 [PERSON] звернулася в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2017 позивач була затримана за підозрою у вчиненні злочину, а 18.10.2017 - вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України. 11.04.2022 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення нею даного кримінального правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України. 26.10.2022 ухвалою Волинського апеляційного суду вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2022 залишено без змін. 23.11.2023 постановою Верховного суду ухвалу Волинського апеляційного суду від 26.10.2022 щодо [PERSON] залишено без змін. Внаслідок незаконного перебування під слідством і судом позивачу завдано моральної шкоди. Остання полягає у тому, що щодо позивача було безпідставно обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 13 місяців, у зв`язку з чим остання перебувала в умовах слідчого ізолятора, що не дозволяло вести звичайний спосіб життя, обслуговувати себе та своїх рідних. Крім того, вона не мала можливості працювати та отримувати дохід, відповідно її рідні змушені були за власні кошти купувати речі першої необхідності та передавати їй до слідчого ізолятора. Позивач довгий час не могла реалізувати своє право на чесне ім`я, отримувала постійні сильні душевні переживання, пов`язані з ризиком визнання її винною у вчиненні інкримінованого правопорушення. Моральна шкода за час перебування під слідством і судом повинна обраховуватися за період з 17.10.2017 по 26.10.2022 (60 місяців), виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а за період перебування під вартою (13 місяців) - виходячи з подвійного розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом. Позивач просила суд стягнути з Держави Україна на свою користь моральну шкоду, завдану незаконним перебуванням під слідством і судом, в розмірі 584 000 грн. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Позиція Державної казначейської служби України 18.11.2025 ДКС України через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників Волинської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Волинській області. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 584 000 грн. завищена та не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості. З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1 600 грн. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позиція Волинської обласної прокуратури 20.11.2025 Волинська обласна прокуратура подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позивачем не вказано у чому полягає протиправність поведінки відповідачів, не обгрунтовано факту спричинення моральної шкоди, не наведено фактичних даних, які б обгрунтовували причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. До матеріалів позовної заяви не долучено доказів заподіяння позивачу моральних страждань, а розмір морального відшкодування у сумі 584 000 грн. не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки розмір відшкодування необгрунтовано завищено. Докази того, яких саме додаткових зусиль для організації свого життя позивачем здійснено, та яким чином змінилось її життя, в чому саме полягали життєві зміни у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, які б відповідали співрозмірності заявленої нею до відшкодування моральної шкоди матеріали справи не містять. Позивач перебувала під слідством і судом у період з 18.10.2017 (дати повідомлення про підозру) по 26.10.2022 (набрання виправдувальним вироком законної сили). Заявлений розмір морального відшкодування більший від мінімального розміру, визначеного законом, та не обгрунтований належними доказами. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позиція ГУНП у Волинській області 17.11.2025 ГУНП у Волинській області через систему «Електронний суд» подало відзив на позовну заяву, який мотивувало тим, що позивач не подала до суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної їй моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних, фізичних страждань, наявність та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною їй моральною шкодою. Також позивачем не зазначено будь-яких даних про те чи зверталася вона до спеціалістів за допомогою з приводу душевних страждань. Заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я особи, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачем не надано будь-яких доводів щодо конкретних наслідків, які настали для неї внаслідок дій органу досудового розсідування, і які потягнули за собою спричинення моральної шкоди. З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1 600 грн. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 19.01.2026. ІV.Фактичні обставини справи 18.10.2017 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України (кримінальне провадження №12017030090000387 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.10.2017, а.с. 12). 17.10.2017 о 10 год. 30 хв. [PERSON] була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.10.2017, а.с. 9-11). Ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19.10.2017 у справі №157/3030/17 застосовано відносно підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з 10 год. 30 хв. 17.10.2017 до 15.12.2017 включно (13-14). Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2018 [PERSON] змінено запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці (а.с. 15-16). 02.02.2018 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області молодший радник юстиції Демчишин І.П. затвердив обвинувальний акт щодо декількох обвинувачених, в тому числі відносно [PERSON] з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 199 КК України (а.с. 17-25). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2022 у справі №157/146/18 [PERSON] визнано невунуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, та виправдано за недоведеністю у вчиненні нею кримінального правопрушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України (26-45). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.10.2022 у справі №157/146/18 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.04.2022 щодо [PERSON] - без змін (а.с. 46-67). Постановою Верховного Суду від 23.11.2023 у справі №157/146/18 ухвалу Волинського апеляційного суду від 26.10.2022 в частині виправдання [PERSON] залишено без змін (а.с. 68-81). V.Мотиви суду та застосоване законодавство Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України). Так, відповідно до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно з ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 647 гривень. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. [PERSON] перебувала під слідством і судом з 17.10.2017 (день затримання особи) по 26.10.2022 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто 5 років 9 днів (або 60 місяців 9 днів). Вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством і судом. Мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи становить 8 647 грн. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 521 414 грн. (8 647 грн. х 60 місяців + 8647 грн. / 30 х 9 днів). Такий розмір моральної шкоди є мінімальним розміром, який встановлений законом і не може бути зменшений. З урахуванням конкретних обставин цієї справи, зокрема того, що позивач була затримана за підозрою у вчиненні злочину, перебувала під вартою значний період часу (більше 13 місяців),

Outcome: approved