Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

24 грудня 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 25 березня 2023 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір про споживчий кредит № 8365171. Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 5000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в строк до 03 липня 2023 року. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачем умови кредитного договору порушені кредитні кошти та проценти за користування коштами не сплачені. 28 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал». Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал»наділене правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до розрахунку заборгованості становить 19750 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 14250 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн - заборгованість за комісією. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року не виконав, а тому з урахуванням викладеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 19750 гривень. Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та вирішено питання про витребування від АТ «ОТП БАНК» доказів(а.с. 38-39). 16 січня 2026 року на виконання зазначеної ухвали від АТ «ОТП БАНК» до суду надійшли витребувані докази (а.с. 50). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 45). Водночас 19 січня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання, у якому він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 52). Відповідач у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (а.с. 48). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», за запитом судді у справі № 517/1332/25 на підставі частини 8 статті 187 ЦПК України, сформовано відповідь № 2175351 від 24 грудня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру щодо [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37). Крім цього, про дату, час і місце судового розгляд відповідач повідомлявся через наявний в нього електронний кабінет, що підтверджено довідкою про доставку документу (а.с. 47). Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 25 березня 2023 року між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір про споживчий кредит № 8365171 (далі - Договір) (а.с. 7-13). Відповідно до пункту 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 гривень. Згідно із пунктом 1.3. Договору кредит надається строком на 100 днів з 25 березня 2023 року (дата кредитування). Відповідно до пункту 1.4 Договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 04 квітня 2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати останнього погашення заборгованості 03 липня 2023 року (останнього дня строку кредитування). Згідно із підпунктами 1.5.1, 1.5.2 1.5.3 пункту 1.5 Договору комісія за надання кредиту: 500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 750 гривень, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13500 гривень, які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до пункту 2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Згідно із підпунктом 3.3.2 пункту 3.2 Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені Договором. ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, в порядку та сумі передбаченими умовами кредитного договору, що підтверджується копією платіжного доручення 96568540 від 25 березня 2023 року, згідно якого платник ТОВ «МІЛОАН» перерахував отримувачу [PERSON] на карту [NUMBER] грошові кошти у сумі 5000 грн (зв.а.с. 15). Крім цього факт перерахування коштів підтверджується наданою на ухвалу суду від 25 грудня 2025 року інформацією АТ «ОТП БАНК», згідно якої вбачається, що банківська картка № [NUMBER] дійсно випускалась на ім`я клієнта [PERSON] та була відкрита до карткового рахунку № [NUMBER] у валюті UAH. 27 березня 2023 року на вказаний картковий рахунок клієнта були зараховані грошові кошти у сумі 5000 гривень (а.с. 47). Відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. 28 серпня 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 103-МЛ, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал»(зв.а.с. 17-24). Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 28 серпня 2023 року за Договором відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 рокукредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 3020, після чого до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості від боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 53551180 гривень 12 копійки (а.с. 26). На підтвердження повної оплати за договором факторингу позивачем надано суду платіжну інструкцію № 72463 від 28 серпня 2023 року (зв.а.с. 26). Згідно витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 103-МЛ від 28 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року в сумі 19750 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 14250 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн - заборгованість за комісією (а.с. 27). Відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно із статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частити 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону установлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кредит та відсотки за користування не повертаються. Згідно із статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Сплата прострочених відсотків обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши у вказані в договорі строки суми кредиту, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, [PERSON] має перед ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 8365171 від 25 березня 2023 року в розмірі 19750 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою кредиту, 14250 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн - заборгованість за комісією. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 16, 17). З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із частиною 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 42202 від 18 грудня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 гривень 40 копійок (а.с. 5). Отже, з урахуванням задоволення позову, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України та частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 копійок. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн, суд дійшов такого висновку. На підтвердження витрат правничої допомоги представником позивача надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 від 29 вересня 2012 року на ім`я Усенка М.І. (а.с. 29), копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал » та адвокатським об`єднанням «Апологет», в якому вартість послуг за один позов складає 8000 грн (зв.а.с. 30), копію ордера на надання правничої допомоги адвокатом Усенко М.І. АО «Апологет (а.с. 31), копію акта наданих послуг № Д/11561 від 11 грудня 2025 року щодо боржника [PERSON] та детальний опис наданих послуг на суму 8000 гривень, згідно яких на вказану суму надано наступні послуги: усна консультація клієнта (0 год 30 хв), ознайомлення з матеріалами кредитної справи (02 год 00 хв), погодження правової позиції клієнта (0 год 30 хв), складання позовної заяви (03 год 30 хв), подання позовної заяви (зв.а.с. 31, зв.а.с. 32). Відповідно до пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з частинами 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отож суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений: у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас щодо співмірності витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21) міститься висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, фактично виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає обґрунтованим та доведеним доказами заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 8000 гривень, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved