Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 10 786,50 грн заборгованості за кредитним договором № 00-9886630 від 02.08.2024 року, з яких 5 175 грн заборгованості за тілом кредиту, 5 611,50 грн заборгованість за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] 02.08.2024 року укладено кредитний договір № 00-9886630 на суму 5 175 грн. 14.05.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Юніт Капітал» право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] . Факт передачі права вимоги за вказаним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі, підтверджується реєстром прав вимоги до договору про відступлення права вимоги, випискою та розрахунком заборгованості, розмір якої станом на момент подання позовної заяви становить 13 036,50 грн, яка складається з 5 175 грн тіла кредиту; 5 611,50 грн відсотків за користування кредиту; 2 250 грн штрафні санкції. До стягнення позивач пред`являє суму тіла та відсотків в сумі 10 786,50 грн. Позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 2 422,40 грн судового збору та 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.ст. 19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що заперечення під час судового розгляду відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з викликом сторін. У судове засідання представник позивача ТОВ "Юніт Капітал" не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. А також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, та заяви сторін, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 02.08.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кердит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-9886630, згідно якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші зобов`язання, передбачені договором. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] отримав від ТОВ «Макс Кредит» кредит в сумі 4 500 грн. (п.1.2. Договору); строком на 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 28.07.2025 (п.1.3. Договору); зі сплатою процентів в розмірі 1,45% в день від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.5.1. Договору); одноразовою комісією за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту що складає 675 грн. (п.1.6. Договору); денною процентною ставкою при застосуванні стандартною процентної ставки з урахуванням комісії у розмірі 1,5% (п.1.7.1. Договору); орієнтовною реальною річною процентною ставкою за умови користування кредитом виключно за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору 9 115,87% (п.1.8. Договору); орієнтованою загальною вартістю кредиту за умови користування кредитом виключно за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору 28 665 грн. (п.1.9. Договору); Договір укладений у письмовій формі та підписаний [PERSON] шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора 64394 (а.с.11-13). Крім того, ТОВ «Макс Кредит» здійснено ідентифікацію та верифікацію клієнта [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , що передбачено та погоджено умовами Кредитного договору та підтверджується копією довідки про ідентифікацію (а.с.15). Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів (а.с.13 на зв,16). Згідно копії довідки ТОВ «ПрофітГід» від 27.05.2025 року підтверджується перерахування коштів ТОВ «Макс Кредит» 02.08.2025 на рахунок [PERSON] №5168-74хх-хххх-4324 в сумі 4 500 грн (а.с.10). Відповідно до копії детального розрахунку заборгованості наданої ТОВ «Макс Кредит», заборгованість [PERSON] , станом на 14.05.2024 року складається з: 4 500 грн. - сума кредиту; 5 611,50 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 675 грн заборгованість за комісіями; 2 250 грн заборгованість за штрафними санкціями (а.с.29). 14.05.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, згідно якого ТОВ «Макс Кредит» за плату відступило право вимоги до боржників ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.33-34). Згідно копії Акту прийому-передачі Реєстру боржників до договором факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 року та витягу з Реєстру боржників ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9886630 в загальній сумі 10786,50 грн (без урахуванням комісій і штрафів) (а.с.32). Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9886630 від 02.08.2024 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Юніт Капітал» станом на 01.10.2025 року складає 13 036,50 грн. (а.с.28) Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договір кредитної лінії № 00-9886630 був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір № 00-9886630 від 02.08.2024 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), згідно зі статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Положеннями Цивільного кодексу України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України передбачено зобов`язання боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд вважає, що копії договорів факторингу та реєстрів боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а проценти нараховані з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Однак, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості, судом встановлено наступне. Разом з тим, суд бере до уваги, що в обґрунтування заборгованості позивач зазначає, те, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 5 175 грн, водночас, сума тіла кредиту складає 4 500 грн, що узгоджується із кредитним договором та детальним розрахунком заборгованості (а.с.29). 5 175 4 500 = 675 грн комісія за надання кредиту. Вказана сума не пред`являється до стягнення позивачем у позовній заяві і не може бути включена до тіла кредиту, оскільки є самостійним нарахуванням. Також, в позовній заяві наданий розрахунок на суму 13 036,50 грн, з яких: 5 175 грн (з яких відповідно до розрахунку первісного кредитора 4 500 грн сума по тілу кредиту та 675 грн заборгованість по комісіями) сума заборгованості по тілу кредиту; 5 611,50 грн сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2 250 грн заборгованість за штрафними санкціями. Сума штрафних санкцій не пред`явлена до стягнення. Позивач просить стягнути тільки суму по тілу кредиту та нараховані відсотки. Щодо нарахованих відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] нараховані відсотки за період з 02.08.2024 по 26.10.2024 року, тобто, за 86 днів. 4 500 * 1,45% = 65,25 грн нарахованих відсотків в день. 86 * 65,25 = 5 611,50 грн, що узгоджується із розрахунком заборгованості та заявленими вимогами в позові. Таким чином, дослідивши надані суду докази, матеріали справи, враховуючи, що позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 10 786,50 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають задоволенню частково, а саме: заборгованість за тілом кредиту 4 500 грн та заборгованість за відсотками 5 611,50 грн, всього разом за кредитним договором 10 111,50 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270,75 грн (93,74%). Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем ТОВ «Юніт Капітал» на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено 7 000 грн. Правнича допомога позивачу надавалася Адвокатським бюро «Соломко та партнери» - адвокатом Соломко О.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025, додаткової угоди № 25770874498 до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 (а.с.26-27). Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг ТОВ «Юніт Капітал» Адвокатським бюро «Соломко та Партнери» було надано послуги на загальну суму 7 000 грн. (а.с.25) Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч.1 ст.133 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, з викладеного встановлено, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Суд вважає, що витрати в розмірі 7 000,00 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідності. Доданий договір про надання правничої допомоги свідчить про те, що адвокатом було виконано роботу по складанню та поданню не одного позову від імені позивача, які є ідентичними та не потребують значного часу для вивчення матеріалів і складання позовної заяви. Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, вважає, що необхідно зменшити розмір стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до суми 3 000,00 грн., яка відповідатиме принципу розумності і в цій частині вимог задоволено частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial