Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

05 грудня 2025 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] (вхідний №49888, а.с.1) Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 05 серпня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №1092. Також сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позовної заяви, останнім часом відносини між подружжям погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин; остаточною причиною непорозумінь сторін є різне бачення сім`ї, виховання, утримання дитини та родинних цінностей. Зокрема, позивач звертає увагу суду на те, що у сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що збереження стосунків та спільне проживання подружжя однією сім`єю є неможливим, що ставить перед позивачем необхідність звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 05 серпня 2006 року, актовий запис №1092. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 09 год 30 хв 14 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.17-18). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с.42). Водночас позивач [PERSON] , у п.2 прохальної частини позовної заяви, виявила волю на розгляд справи за її відсутності ( а.с.1 - зворот). Відповідач [PERSON] в судове засідання 14 січня 2026 року о 09 год 30 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с.26), відзиву до суду не направив. 29.12.2025 року відповідачем [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», подана заява про участь у судовому засіданні, що призначене о 09 год 30 хв 14 січня 2026 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку (вхідний №52981/25 від 30.12.2025, а.с.23), яка задоволена ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.12.2025 (а.с.24). Водночас, 14.01.2026 через підсистему «Електронний суд», відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю та просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та позивачем [PERSON] (вхідний №1573/26, а.с.47). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як позивача [PERSON] , так і відповідача [PERSON] , висловлені письмово, дійшов таких висновків. Суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 05 серпня 2006 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1092, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 01 жовтня 2019 року (а.с.3). Із безпосередньо дослідженої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 26 грудня 2019 року Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, суд встановив, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`яснення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що немає згоди позивача на продовження шлюбу з відповідачем. Водночас відповідач також письмово підтвердив свою волю на розірвання шлюбу, що укладений з позивачем, подавши до суду відповідну заяву (вхідний №1573/26, а.с.47). Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивача та відповідача і збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам як подружжя за відсутності згоди кожного із них на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд дійшов висновку, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, а відповідно і не заперечення проти розірвання шлюбу зі сторони відповідача, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позовна заява підлягає до задоволення. Також суд, задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, керується положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, згідно яких, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову про розірвання шлюбу, укладеного з позивачем [PERSON] , не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову, а відповідно і ухвалює судове рішення про задоволення позовної заяви. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до платіжної інструкції №2.430969483.1 від 03.12.2025 (а.с.2) позивачем, за подання даної позовної заяви до суду, сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ураховуючи, що відповідач, до початку розгляду справи по суті, визнав позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а саме: 605 гривень 60 копійок. Водночас, приймаючи до уваги відсутність заяви та/або клопотання позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд дійшов висновку, що з метою розподілу судових витрат, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок, сплачений за пред`явлення до суду позовної заяви, що є різницею між розміром, сплаченого позивачем, судового збору, та його частиною, що підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved