Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договорам. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №00-9956044 на суму 9600 грн. Для отримання кредиту відповідач зареєструвався на сайті Кредитодавця та отримав доступ до Особистого кабінету. У процесі реєстрації він пройшов процедуру ідентифікації та верифікації. Після цього відповідач ознайомився з чинною редакцією Правил надання коштів у позику, заповнив свої персональні ідентифікаційні дані, визначені як обов`язкові, та вказав суму коштів, яку бажає отримати. Відмова відповідача від проходження верифікації чи не надання інформації та документів необхідних для її проведення має наслідком відмову Кредитодавця від встановлення ділових відносин з Позичальником та від укладення з Позичальником Кредитного договору. Таким чином, під час укладення Кредитного договору первісним кредитором здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача. Згідно з Правилами, до укладення Кредитного договору, Позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту. Оскільки Відповідач погодився з умовами, запропонованими в Паспорті споживчого кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, Первісний кредитор сформував та надав Відповідачу оферту щодо укладення Кредитного договору. Приймаючи умови Кредитного договору, Відповідач підтвердив, що отримав у чіткій та зрозумілій формі актуальну й достовірну інформацію, а також відомості про фінансову послугу та Кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання або відмови від отримання такої послуги; ознайомився з Правилами, повністю їх зрозумів, погодився з ними та зобов`язався неухильно їх дотримуватися. Таким чином, у кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відповідач приєднався до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 79093, що визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту Позичальником, Кредитодавцем на Кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Позивачем доведено факт укладення Кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем. На виконання умов Кредитного договору, 08.09.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № 5168-75XX-XXXX-0881, що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується повідомленням від ТОВ «ПРОФІТГІД» з відміткою та додатком до нього. 16.04.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 27263,20 грн., яка складається з: 9600 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 14063,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсотках за користування кредитом; 3600 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23663,2 грн., також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 7000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 12.01.2026 року від представника відповідача адвоката Якубовського О.О. надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що у позовній заяві позивач зазначає, що розмір заборгованості по кредитному договору становить 27263,20 грн. з яких: 9600 грн. кредит; 14063,20 грн. проценти; 3600 грн. штрафні санкції. Разом із цим, предметом позову є лише частина із цієї суми, а саме 23663,20 грн. (9600+14063,20 грн.), що видно із ціни позову та п.5 резолютивної частини позовної заяви. Позивач заявлений позов визнає частково, в сумі 22063,20 грн. (93,24%) з яких: 8000 грн. кредит; 14063,20 грн. - проценти. Кредит позивачем заявлено до стягнення 9600 грн. Однак, як видно із п.1.2. кредитного договору максимальний розмір кредиту становить 8000 грн., а не 9600. Із наданих позивачем електронних доказів (інформації про видачу кредиту, розрахунку заборгованості) у додатках №7-9, 14 до позовної заяви видно, що сума виданого кредиту становить 8000 грн. а не 9600 грн. Із визначення поняття «кредит», яке наведено у ст.1054 ЦК України, випливає, що кредитом є лише ті грошові кошти, які були фактично отримані позичальником відповідною фінансовою установою. Оскільки відповідачем було отримано лише 8000 грн. кредиту, а не 9600 грн. як помилково вказано позивачем ця сума визнається як така, що підлягає стягненню. Оскільки заявлений позов підлягає задоволенню на 93,24% від заявленої суми, у порядку розподілу судових витрат із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2258,65 грн. (2422,40 х 93,24%) із сплаченого позивачем судового збору. Заявлений позов є малозначним. Заявлена орієнтовна сума витрат на правову допомогу майже дорівнює розміру виданого кредиту. За таких обставин вважають наявними підстави для зменшення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу із 7000 грн. до 3000 грн. Щодо дотримання процесуального строку для подання відзиву 03.11.2025 судом було відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу 15-деннинй строк для подання відзиву. Складання відзиву на позовну заяву потребує отримання правової допомоги. Договір про надання парової допомоги із відповідачем було укладено 12.12.2025. Доступ до електронної справи було отримано 31.12.2025. Даний відзив складено 9.01.2026 р., тобто у 15-денний строк із дати отримання доступу до електронної справи. Враховуючи вказані обставини, просять поновити строк для подання даного відзиву та прийняти його до розгляду у даній справі. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи 3000 грн. Просять поновити строк для подання відзиву та прийняти даний відзив до розгляду у справі, позов задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 22063,20 грн. заборгованості по кредитному договору №00-9956044 від 08.09.2024, із яких: 8000 грн. - кредит та 14063,20 грн. проценти; у задоволенні решти позовних вимог відмовити. У порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача 5258,65 грн. з яких: 2258,65 грн. сплачений за подання позовної заяви судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, 3000 грн. здійснених позивачем витрат на правову допомогу; провести розподіл судових витрат відповідача. 12.01.2026 представник позивача подав відповідь відзив на позовну заяву. В якій вказано, що 09.01.2026 позивач отримав відзив на позовну заяву в кабінеті електронного суду. Таким чином відповідь на відзив позивач може подати до 14.01.2026 включно. Позивач заперечує проти відзиву відповідача, вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо суми заборгованості, то відповідач визнає наявну заборгованість, оскільки вказує у відзиві: «Позивач заявлений позов визнає частково, в сумі 22063,20 грн.». Уклавши Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора. Відповідач не визнає заборгованість у сумі 1600 грн. В п. 1.6. зазначено, що кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає: 1600 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5. цього Договору. Позивачем відсотки, штрафи та пені не нараховувалися. Вся сума яка підлягає поверненню нарахована первісним кредитором. З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо витрат на правничу допомогу, то порядок оплати послуг Адвокатського бюро зазначено в розділі 3 Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025. Згідно з п. 3.1. Отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. Відповідно до п.3.3. договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 (Додаток №1 до цього Договору.) При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. До правової допомоги наданої Адвокатським бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» належить вивчення матеріалів справи, складання адвокатського запиту, складання клопотання про витребування доказів , а також складання позовної заяви. Вказану суму в розмірі 7000,00 грн. на надання правничої допомоги зазначено в Протоколі погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги. Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом даної справи складає 9 422,40 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: - судовий збір: 2 422,40 грн. - витрати на професійну правничу допомогу: 7 000,00 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: - вивчення матеріалів справи: 2 год. - 1000 грн.; - складання позовної заяви: 2 год. - 5 000 грн.; - підготовка адвокатського запиту: 1 год. 500,00 грн.; - підготовка та подача клопотань: 1 год. 500 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат включає в себе витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу. З урахуванням викладеного, сума правничої допомоги у розмірі 7 000 грн. пропорційна виконаній роботі Адвокатського бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ». Просить прийняти та врахувати відповідь на відзив, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9956044 від 08.09.2024 у розмірі 23 663,20 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути без участі сторони позивача. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивачем подано позов про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Судом встановлено, що 08.09.2024 між ТОВ ,,МАКС КРЕДИТ та відповідачем укладено договір кредитної лінії №00-9956044 у електронній формі. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Сума ліміту кредитної лінії складає 8000 грн. Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Стандартна процентна ставка складає 0,94% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту в останній день строку кредитування 03.09.2025 (а.с.60-65). Згідно детального розрахунку заборгованості, який проведений ТОВ «МАКС КРЕДИТ», станом на 16.04.2025 заборгованість відповідача за договором №00-9956044 від 08.09.2024 року, яку позивач просить стягнути, становить 23663,20 грн., з яких 8000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 14063,20 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 1600 грн. - заборгованість за нарахованою комісією. (а.с.20-21). Позивач посилається на те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9956044 від 08.09.2024 року перейшло до нього на підставі договору факторингу. 16.04.2025 між позивачем та ТОВ ,,МАКС КРЕДИТ укладено факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до реєстру боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі, до позивача перейшло право вимоги до відповідача. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 8000 грн. та користувався ними, та відповідач у своєму відзиві визнає заборгованість у частині тіла кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 14063,20 грн., суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі кредитного договору в частині тіла кредиту у розмірі 8000 грн. та 14063,20 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п.1.6. кредитного договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 1600 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п. 3.5 договору, згідно якого позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 03.09.2025. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню також комісія в сумі 1600 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., то суд зазначає наступне. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19). Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги, відповідно до якої ТОВ «Фінансова компанія «Юніт Капітал» доручає, а адвокатське бюро «Соломко та партнери» приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу щодо захисту прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції судів загальної юрисдикції, зокрема, у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, актом прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість послуг становить 7000 грн. Представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки сума є завищеною. Суд вважає, що таке клопотання представника відповідача підлягає до задоволення, враховуючи малозначність справи, усталеність судової практики в даній категорії справ, розмір заборгованості, всі докази по справі були наявні у позивача, окрім інформації, яка витребувана судом, також у справі було проведено тільки одне судове засідання, з урахуванням наведеного розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача слід визначити в сумі 4000 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, оскільки позивач подав до суду позовну заяву в електронній формі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. На підставі викладеного,

Outcome: approved