Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У провадженні суду перебувала вищевказана цивільна справа за наслідками розгляду якої судом 02 вересня 2025 року ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», яке залишено в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року. Разом із тим, за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний Суд» представником відповідачки адвокатом Козубом О.М. на адресу суду скерована заява про ухвалення додаткового рішення в цій справі. У обґрунтування заявленого представник повідомив, що при поданні відзиву на позову заяву він зазначав, що докази на понесення витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу будуть подані до суду по завершенню розгляду цієї справи. Ураховуючи викладене, а також зважаючи на відмову в задоволенні позову, відповідачка просить суд стягнути із позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу та ухвалити додаткове рішення стосовно цього. Поміж іншого, адвокат Козуб О.М. також зазначив, що ним був пропущений процесуальний строк для подання доказів на професійну правничу допомогу, оскільки рішення суду за наслідками розгляду цієї справи він отримав лише 04 вересня 2025 року. Разом із тим, 09 вересня 2025 року він звертався до суду із аналогічною заявою, яка відповідною ухвалою суду від 17 вересня 2025 року була залишена без розгляду в зв`язку із ненаправленням позивачу доказів, які підтверджують факт понесення відповідачкою витрат на правову допомогу. Ураховуючи викладене вище, сторона відповідача пропустила відповідний процесуальний строк і просить суд його поновити. Нормами процесуального законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у відзиві на позовну заяву адвокат Козуб О.М. повідомив, що докази на підтвердження понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу будуть надані по завершенню розгляду справи відповідно до ст. 141 ЦПК України (а.с. 47 зворот). Нормою п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Приписи ч. 3 ст. 270 ЦПК України вказують на те, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За нормами п. 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною третьою ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою надані у розпорядження суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 75/24 від 20 вересня 2024 року та копію акту від 08 вересня 2025 року № 01 прийому-передачі наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги № 75/24 від 20 вересня 2024 року. Так, із зазначеного акту вбачається, що адвокатом Козубом О.М. в межах цього провадження надано [PERSON] правничу допомогу на загальну суму 8 000 грн, що складається із: ознайомлення із матеріалами справи, вивчення актуальної судової практики у аналогічних спірних правовідносинах та надання правничої консультації щодо захисту в суді та щодо заявлених позовних вимог вцілому на суму 3 000 грн; підготовки та подання відзиву на позовну заяву вартістю 5 000 грн. Відповідно до змісту абз. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, яким унормований інститут судових витрат, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У подальшому від вказаної вище правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19). Із огляду на викладене вище, відповідачкою [PERSON] доведений обсяг наданих послуг і виконаних адвокатом робіт із надання професійної правничої допомоги, а також їх вартість на загальну суму 8 000 грн. Відповідно до положень ч.ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачають, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Водночас, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст.137 ЦПК України). Водночас позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС», будучи повідомленим про існування вищевказаних судових витрат відповідачки, своїх заперечень щодо їх розміру в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України перед судом не висловило. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року по справі № 761/415/24 за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім цього, як вказувалося судом раніше, правила ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачають, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так із матеріалів справи вбачається, що копію рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року в цій справі представник відповідачки отримав в особистому кабінеті ЄСІТС «Електронний Суд» 04 вересня 2025 року про що свідчить довідка про доставку електронного документу (а.с. 91). Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. За таких обставин, можливо дійти висновку, що рішення суду в цій справі вручене представнику відповідачки лише 04 вересня 2025 року. У подальшому, 09 вересня 2025 року за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний Суд» представником відповідачки адвокатом Козубом О.М. на адресу суду скерована заява про ухвалення додаткового рішення в цій справі стосовно вирішення питання щодо судових витрат відповідачки, яка відповідною ухвалою суду від 17 вересня 2025 року залишена судом без розгляду. Водночас, копію ухвали суду про залишення цієї зави без розгляду адвокат Козуб О.М. отримав лише 19 вересня 2025 року в свій особистий кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний Суд» про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу. За правилами ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами процесуального законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї заяви. Стосовно клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів на підтвердження понесення [PERSON] , витрат на професійну правничу допомогу суд вказує на те, що він уважає за можливе поновити стороні відповідачки зазначений процесуальний строк оскільки, на переконання суду, такий строк пропущений відповідачем з поважних причин. Щодо необхідності ухвалення додаткового рішення у цій справі, суд вказує, що оскільки при ухваленні заочного рішення судом не вирішено питання розподілу належним чином підтверджених судових витрат відповідача пов`язаних із розглядом цієї справи, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу, то у цьому випадку дійсно існує необхідність в ухваленні додаткового рішення. Окрім того, враховуючи приписи ч. 5 ст. 137 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути такі витрати з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС» на користь відповідачки [PERSON] у повному обсязі, оскільки у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНАС» судом відмовлено і позивач у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не подав до суду клопотання про зменшення суми таких витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved