Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

04 липня 2024 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою від 30 серпня 2023 року, який становить 48550,00 грн, з яких 19000,00 грн тіло боргу та 29550,00 грн пеня. На обґрунтування позову зазначає, що він надав в борг відповідачу 500 доларів США (19000,00 грн), про що останній надав власноручно написану розписку від 30 серпня 2023 року. Відповідач зобов`язався повернути йому борг до 20 вересня 2023 року, що підтверджується цією розпискою. Станом на 14 листопада 2023 року відповідач суму боргу не повернув. Відповідно до зазначеної розписки, у разі несвоєчасного повернення боргу в строк, визначений розпискою, [PERSON] зобов`язався виплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен тиждень прострочення. 15 листопада 2023 року на адресу відповідача було надіслано лист з вимогою про повернення суми заборгованості за розпискою. Так, з 20 вересня 2023 року до 14 листопада 2023 року пройшло 7 повних тижнів, 5% від суми боргу становить 950,00 грн, 7*950= 6650,00 грн. Отже, загальна сума боргу з врахуванням пені станом на 15 листопада 2023 року становить 25650,00 грн. 30 листопада 2023 року відповідачем шляхом переказу на банківський рахунок було сплачено 7500,00 грн в рахунок погашення заборгованості. Станом на 29 листопада 2023 року загальна сума заборгованості становила 28500,00 грн, а з 20 вересня 2023 року до 29 листопада 2023 року пройшло 10 повних тижнів. Так, 5% від суми боргу становить 950,00 грн, 950*10 тижнів = 9500,00 грн. Добровільна сплата відповідачем 7500,00 грн зарахована у погашення суми заборгованості за пенею, а основна сума залишається 19000,00 грн. Отже, з 20 вересня 2023 року до 14 червня 2024 року пройшло 39 повних тижнів, 950 (5% від суми боргу) * 39 = 37050 7500 = 29550,00 грн. Отже, загальна сума боргу з врахуванням пені станом на 14 червня 2024 року становить 19000,00 + 29550, 00 = 48550,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, просить позов задовольнити. Ухвалою від 23 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, однак його представник подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримує у повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частинами 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14 січня 2026 року, є дата складення повного судового рішення 19 січня 2026 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, 30 серпня 2023 року [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США (19000,00 гривень), які зобов`язався повернути до 20 вересня 2023 року, а у випадку несвоєчасного повернення коштів відповідач також зобов`язався сплатити пеню у розмірі 5% від суми боргу за кожен тиждень прострочення, про що написав письмову розписку та надав її позивачу. Оригінал відповідної розписки від 30 серпня 2023 року представник позивача надав суду. Згідно з ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивач стверджує, що на день звернення в суд відповідач [PERSON] борг в сумі 19000,00 грн йому в повному обсязі не повернув, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання за вищевказаним договором (розпискою). В позовній заяві позивач також вказав, що 30 листопада 2023 року відповідачем шляхом переказу на банківський рахунок було сплачено 7500,00 грн в рахунок погашення заборгованості. Також позивач надав розрахунок заборгованості з врахування пені, відповідно до якого: з 20 вересня 2023 року до 14 червня 2024 року пройшло 39 повних тижнів, отже, 950,00 грн (5% від суми боргу) * 39 тижнів = 37050,00 грн; 37050,00 грн 7500 (добровільна сплата відповідачем) = 29550, 00 грн. Отже, загальна сума боргу з врахуванням пені станом на 14 червня 2024 року становить 19000,00 грн + 29550,00 грн = 48550,00 грн. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені в розмірі 29550,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. , Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Водночас, згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-1Х у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З аналізу положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст. ст. 1046, 1049 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що на договір позики від 30 серпня 2023 року (розписка, згідно з якою [PERSON] отримав у борг від [PERSON] кошти в сумі 500 доларів США (19000,00 грн)), поширюється дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені за вказаним договором позики (розпискою), нарахованих позивачем за період з 20 вересня 2023 року до 14 червня 2024 року (згідно з поданим ним розрахунком). Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22, а також постанові у справі № 458/319/23 Львівського апеляційного суду від 04 липня 2024 року у справі № 458/319/23. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позики (основної суми) в розмірі 19000,00 грн, суд зазначає таке. Як описано вище, 30 серпня 2023 року [PERSON] отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США (19000,00 гривень), які зобов`язався повернути до 20 вересня 2023 року . При цьому, в позовній заяві позивач вказав, що 30 листопада 2023 року відповідачем шляхом переказу на банківський рахунок було сплачено 7500,00 грн в рахунок погашення заборгованості. А відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що сам позивач в заяві по суті (позовній заяві) зазначає про обставину часткової сплати йому відповідачем в погашення боргу 7500,00 грн, в суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини, а тому суд вважає дану обставину такою, що не підлягає доказуванню. Доказів про надання (перерахування) будь-яких інших коштів на погашення заборгованості за вказаною вище розпискою [PERSON] суду не надав і судом таких не здобуто. Отже, [PERSON] порушив свої зобов`язання як позичальник за вказаним договором. Враховуючи наведене вище, зокрема, отриману відповідачем суму коштів від позивача 19000,00 грн, наявність відповідної розписки, часткове погашення відповідачем позики в сумі 7500,00 грн, а також ненадання ним будь-яких пояснень і доказів на спростування наведених позивачем обставин і пред`явлених ним позовних вимог, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 серпня 2023 року (розпискою) в розмірі 11500,00 грн. Щодо доводів позивача про те, що добровільна сплата відповідачем 7500,00 грн була зарахована ним у погашення суми заборгованості за пенею згідно з ст. 534 Цивільного кодексу України, а основна сума залишилась незмінною, тобто 19000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 534 Цивільного кодексу України справді передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Однак, беручи до уваги описані вище норми законодавства, практику Верховного Суду та на наведені висновки щодо відсутності правових підстав нарахування пені, суд дійшов висновку, що самостійне зарахування позивачем сплачених йому відповідачем коштів в сумі 7500,00 грн в погашення пені є безпідставним, а такі кошти мають враховуватися як погашення зобов`язання за позикою (основної суми). Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 25 червня 2024 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнув з відповідача 11500,00 грн, що становить 23,7% від ціни позову (48550,00 грн), з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, в розмірі 287,05 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19. На підтвердження витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу представник позивача адвокат Косаковський В.О. подав до суду заяву про стягнення з відповідача, на підтвердження розміру яких долучив: копію договору про надання юридичної допомоги від 14 листопада 2023 року; копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 13 листопада 2024 року, в якому сторони погодили надання адвокатом послуг в такому обсязі: вивчення матеріалів та надання консультації 1250,00 грн, формування та надсилання претензії 3750,00 грн, виготовлення позовної заяви та формування позову 5000,00 грн, всього 10000,00 грн; копію рахунку-фактури від 13 листопада 2024 року про оплату послуг згідно з договором про надання юридичної допомоги від 14 листопада 2023 року в розмірі 10000,00 грн. Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для позивача, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу адвоката, що пов`язані з розглядом даної справи, у розмірі 10000,00 грн є обґрунтованими і співмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надану правову допомогу. В свою чергу, відповідачем не надано будь-яких обґрунтувань і доказів неспівмірності заявлених витрат на професійну правничу допомогу в цій частині. Крім того, відповідно до висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 686/28627/18, витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватися незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту подання вимоги про їх відшкодування, чи такі будуть оплачені в майбутньому. Водночас, беручи до уваги те, що суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 23,7% від ціни позову, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позовних вимог, в розмірі 2370,00 грн.

Outcome: partial