Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» у квітні 2025 року подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 143491 від 13 червня 2024 року в загальній сумі 14493,10 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 9447,43 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 4644,67 грн та комісії в сумі 401,00 грн. Позов мотивований тим, що 13 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладений договір про споживчий кредит № 143491. 10 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 10102024, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 143491 від 13 червня 2024 року. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 14493,10 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 9447,43 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 4644,67 грн та комісії в сумі 401,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. На підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витребувано у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів (а.с. 53-54). В свою чергу представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 37516 від 19.09.2025 року), в якому останній не заперечує проти стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредитної лінії № 143491, укладеним 13 червня 2024 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» у розмірі: 8169,95 грн - заборгованість за кредитом; 401,00грн заборгованість за комісією, та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Зазначив, що [PERSON] визнає обставини укладення 13.06.2024 Договору кредитної лінії № 143491 з ТОВ «ФК «Кредіплюс», також визнає обставини отримання кредиту у розмірі 10667,00 грн на строк до 05.09.2024 року відповідно до п. 2.6 Договору кредитної лінії № 143491, також визнає суму заборгованості за Договором кредитної лінії № 143491 у розмірі 401, 00 грн. (комісія за управління та обслуговування кредиту), оскільки пунктом 2.4 Договору кредитної лінії № 143491, передбачено, що стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Відповідач не погоджується із вимогами позивача щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами по Договору кредитної лінії № 143491 від 13.06.2024 в розмірі 4644,67 грн., так як згідно з умовами пункту 2.3. Договору кредитної лінії № 143491, оскільки річна ставка 390 % з урахуванням 366 днів у 2024 році свідчить про перевищення 1 % в день. Даний пункт є нікчемними в силу приписів частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але застосувати вказану норму неможливо, оскільки в силу нікчемності пункту 2.3. Договору кредитної лінії № 143491 проценти в Договорі кредитної лінії № 143491 є неузгодженими. З урахуванням нікчемності зазначеного пункту кредитного договору, якими денна процентна ставка визначена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», тому проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Крім цього, нарахування ТОВ «ФК «Кредіплюс» процентів за денною процентною ставкою 1,07 % підтверджується також розрахунком заборгованості, підготовленим позивачем, який було додано ним до позовної заяви у якості Додатку №9. Так, у розрахунку заборгованості, підготовленому ТОВ «ФК «Кредіплюс» у період з 14.06.2024 року до 27.06.2024 року нараховувало відповідачу кожного дня проценти за користування кредитом у розмірі 113,98 грн, що приблизно складає 1,07%, тобто перевищує 1% в день. Згідно позовної заяви позивач нараховував проценти з 14.06.2024 по 05.09.2024. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 26.01.2024 по 14.03.2024 15,0 %; з 15.03.2024 по 25.04.2024 14,5 %; з 26.04.2024 по 13.06.2024 13,5 %; з 14.06.2024 по 12.12.2024 13,0 %, з 13.12.2024 по 23.01.2025 13,5 %; з 24.01.2025 по 06.03.2025 14,5%; з 07.03.2025 по 17.04.2025 15,5 %; з 18.04.2025 по 05.06.2025 15,5%. Умови Договору кредитної лінії № 143491 не містять чітко визначеного розміру денної процентної ставки. До того ж для розрахунку денної процентної ставки за умовами Договору кредитної лінії № 143491 використовуються загальні витрати за споживчим кредитом, визначення яких у Договорі кредитної лінії № 143491 не містить конкретного переліку витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, що робить умови нарахування процентів за користування кредитом незрозумілими для позичальника. Відповідач не визнає суму заборгованості за Договором кредитної лінії № 143491 у розмірі 9447 грн. 43 коп. (тіло кредиту), оскільки сума 1277,48 грн., яку ТОВ «ФК «Кредіплюс» 27.06.2024 року зарахувало, як оплату за проценти через неузгодженість денної процентної ставки, наразі повинні бути враховані як оплата за тілом кредиту. На підставі вищевикладеного відповідач визнає суму боргу за кредитом 8169,95 грн (9447 грн. 43 коп.-1277 грн. 48 коп.). Правомірним буде стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором кредитної лінії № 143491 в розмірі 8570,95 грн, яка складається з: 8169,95 грн - розмір тіла кредиту, 401,00 грн. - розмір комісії. Крім того, заперечує щодо стягнення з нього витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн та просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн. Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 03 листопада 2025 року прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 41887 від 17.10.2025 року) по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», до [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості. В подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог(вх. № 41887 від 17.10.2025 року) (а.с. 102). Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх. № 45159 від 06.11.2025 року), в якому останній просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 143491, укладеним 13 червня 2024 року з ТОВ «ФК «Кредіплюс» у розмірі: 8169,95 грн заборгованість за тілом кредиту та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 106-114). Представником позивача подано до суду додаткові пояснення у справі (вх. № 45378 від 07.11.2025 року), вказує, що позивач діяв у межах чинного законодавства, подавши заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з неправомірним нарахуванням відсотків за договором. Щодо нарахування комісії зазначив, що згідно з пунктом 1.2. Кредитного договору Позичальник засвідчує, що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит Кредитодавця, а також іншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у тому числі передбаченою статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. Вказав, що при укладенні Кредитного договору № 143491 від 13.06.2024 року позичальник погодився з умовами, визначеними в пунктах 2.5 та 2.4 цього Договору, та зобов`язався сплатити Кредитодавцю комісію за надання кредиту, яка складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору та комісію за обслуговування кредитним договором в розмірі 100,00 грн. Доводи позивача щодо нібито несправедливі умови кредитного договору є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях самого договору. Сторони засвідчили, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню. Крім того, відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування», Позичальник мав право протягом 14 днів відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин. Однак Відповідач цим правом не скористався, від кредиту не відмовлявся, з роз`ясненням умов договору не звертався, що свідчить про усвідомлене прийняття ним умов кредитування. Отже, положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відповідають передбаченим договором, а сам договір був укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності (а.с. 115-121). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову зазначив про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с. 1-7). Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано до суду заяву (вх. № 1189 від 09.01.2026 року) про розгляд справи без участі відповідача та його представника, (а.с. 127-130). Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] 13 червня 2024 року укладено договір про споживчий кредит № 143491 (індивідуальна частина) (а.с.13-19). За умовами пункту 2.2.1 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року сума (загальний розмір) кредиту становить 10667,00 грн надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно пункту 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до пункту 2.3 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в пункті 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Відповідно до пункту 2.4 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Пунктом 2.5 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року передбачено, що комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено пунктом 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Згідно пункту 2.6 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року загальний строк кредитування за цим Договором складає 84 днів з 13.06.2024 року (дата надання кредиту) по 05.09.2024 року. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 10 жовтня 2024 року укладено договір факторингу № 10102024, за умовами пункту 2.1 якого, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до пункту 2.2 Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожний наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній (а.с. 25-29) Згідно витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), за кредитним договором № 143491 від 13.06.2024 року (а.с.30). Згідно виписки з особового рахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 143491 становить в загальній сумі 14493,10 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 9447,43 грн, заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 4644,67 грн та комісії в сумі 401,00 грн (а.с.24), яку і заявив до стягнення позивач. Проте, під час судового розгляду представником позивача подано заяву про зменшення позовних, і яка прийнята судом до розгляду, таким чином заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 143491 становить у розмірі 12557,72 грн, яка складається з 9447,43 грн за тілом кредиту, 2709,29 грн відсотків за користування кредитом та 401,00 грн за комісією. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 Цивільного кодексу України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, Правила надання споживчих кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 1082 Цивільного кодексу України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки попереднього кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України. Проте, суд погоджується з доводами відповідача про те, що 27.06.2024 року відповідачем на користь позивача було сплачено 2820,62 грн, з яких 1219,57 грн було позивачем зараховано як оплату за тіло кредиту і інша сума 1600,05 грн були позивачем зараховані як оплату за проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості, підготовленим Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» за Кредитним договором № 143491 від 13.06.2024 року. Так як денна процентна ставка за Договором кредитної лінії № 143491 є неузгодженою між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] , тому сума 322,57 грн - є розміром правомірно нарахованих відсотків, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України «Про споживче кредитування». 27.06.2024 року [PERSON] фактично вже сплатив 322,57 грн. (1600 грн. 05 коп. - 322,57 грн.) правомірно нараховані відсотки з 14.06.2024 року по 05.09.2024 рік, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) у складі платежу 2820,62 грн, тому з відповідача наразі взагалі не можуть стягуватися проценти. Позивач неправомірно нарахував і відповідно зарахував 27.06.2024 року відповідачу суму 1277,48 грн (1600,05 грн - 322,57 грн), як проценти за користування кредитом, оскільки денна процентна ставка між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем фактично станом на 27.06.2024 року залишилась неузгодженою. Сума 1277,48 грн (1600,05 грн - 322,57 грн), яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» 27.06.2024 року зарахувало, як оплату за оплату за проценти через неузгодженість денної процентної ставки, повинні бути враховані як оплата за тілом кредиту. На підставі вищевикладеного відповідач визнає суму боргу за кредитом 8169, 95 грн. (9447 грн. 43 коп.-1277 грн. 48 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованості за основною сумою боргу в сумі 8169,95 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам, з урахуванням зменшення позовних розміру вимог, в сумі 2709,29 грн. У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодексу України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За умовами кредитного договору № 143491 від 13 червня 2024 року сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитом. Відповідач ознайомився з даними умовами кредитування, про що засвідчив електронним цифровим підписом на вказаному договорі. Проте, 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023року. Даним Законом, серед іншого були внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною 5 такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%". Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а Договір кредитної лінії № 143491 було укладено 13.06.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, то проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Водночас, Позивач не привів умови Договору кредитної лінії № 143491 до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,07 % (390%/366, де 390-річна процентна ставка, 366-загальна кількість днів у 2024 році) в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Згідно Договору кредитної лінії № 143491 процентами за користування кредитом є плата за користування Позичальником кредитним коштами, розмір яких визначається в пункті 2.3. Договору кредитної лінії № 143491. Пункт 2.3. Договору кредитної лінії № 143491 передбачає, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00 % річних. Разом з тим, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що: "Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір кредитної лінії № 143491, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним». Такими умовами є пункт 2.3. Договору кредитної лінії № 143491, оскільки річна ставка 390 % з урахуванням 366 днів у 2024 році свідчить про перевищення 1 % в день. Даний пункт є нікчемними в силу приписів частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але застосувати вказану норму неможливо, оскільки в силу нікчемності пункту 2.3. Договору кредитної лінії № 143491 проценти в Договорі кредитної лінії № 143491 є неузгодженими. З урахуванням нікчемності зазначеного пункту кредитного договору, якими денна процентна ставка визначена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», тому відповідно до положень частини 1 статті 1048, частин 1, 3 статті 1054 Цивільного кодексу України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Крім цього, нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» процентів за денною процентною ставкою 1,07 % підтверджується також розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Так, у розрахунку заборгованості, товариство у період з 14.06.2024 року до 27.06.2024 року нараховувало відповідачу кожного дня проценти за користування кредитом у розмірі 113,98, що приблизно складає 1,07%, тобто перевищує 1% в день. Згідно позовної заяви позивач нараховував проценти з 14.06.2024 по 05.09.2024. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 26.01.2024 по 14.03.2024 15,0 %; з 15.03.2024 по 25.04.2024 14,5 %; з 26.04.2024 по 13.06.2024 13,5 %; з 14.06.2024 по 12.12.2024 13,0 %, з 13.12.2024 по 23.01.2025 13,5 %; з 24.01.2025 по 06.03.2025 14,5%; з 07.03.2025 по 17.04.2025 15,5 %; з 18.04.2025 по 05.06.2025 15,5% Умови Договору кредитної лінії № 143491 не містять чітко визначеного розміру денної процентної ставки. До того ж для розрахунку денної процентної ставки за умовами Договору кредитної лінії № 143491 використовуються загальні витрати за споживчим кредитом, визначення яких у Договорі кредитної лінії № 143491 не містить конкретного переліку витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, що робить умови нарахування процентів за користування кредитом незрозумілими для позичальника. Суд погоджується з доводами відповідача, що за період з 14.06.2024 по 05.09.2024 облікова ставка становить 13,0% та розраховується в наступному порядку: 1) 13,0/366 = 0,036 %; 2) 84 (днів) *0,036 = 3,024 %; 3) (10667,00/100) * 3,024 = 322,57 грн.розмір відсотків за користування кредитом за період з 14.06.2024 по 05.09.2024. Таким чином, загальний розмір відсотків за період з 13.06.2024 по 05.09.2025 (період стягнення позивачем) за користування кредитом становить 322,57 грн, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України «Про споживче кредитування». 27.06.2024 року відповідачем на користь позивача було сплачено 2820,62 грн, з яких 1219,57 грн було позивачем зараховано як оплату за тіло кредиту і інша сума 1600,05 грн були зараховані як оплату за проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості, підготовленим позивачем за Кредитним договором № 143491 від 13.06.2024. Так як денна процентна ставка за Договором кредитної лінії № 143491 є неузгодженою між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Крідіплюс» та [PERSON] , тому сума 322,57 грн - є розміром правомірно нарахованих відсотків, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) та не порушує Закону України «Про споживче кредитування». 27.06.2024 року [PERSON] фактично вже сплатив 322,57 грн. (1600,05 грн - 322,57 грн) правомірно нараховані відсотків з 14.06.2024 року по 05.09.2024 рік, що відповідає обліковій ставці НБУ (% річних) у складі платежу 2820,62 грн, тому з відповідача наразі взагалі не можуть стягуватися відсотки. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Крідіплюс» неправомірно нарахувало і відповідно зарахувало 27.06.2024 року відповідачу суму 1277,48 грн, як відсотки за користування кредитом, оскільки денна процентна ставка між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Крідіплюс» та відповідачем фактично станом на 27.06.2024 року залишились неузгодженими. Таким чином, оскільки відповідачем відсотки, які нараховані у відповідності до Закону України «Про споживче кредитування» в сумі 322,57 грн вже сплачено, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача відсотків. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 401,00 грн. Відповідно до пункту 2.4 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Пунктом 2.5 договору про споживчий кредит № 143491 від 13 червня 2024 року передбачено, що комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено пунктом 2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку:«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умови Договору про споживчий кредит № 143491 від 13.06.2024 свідчать про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 2 666,75 грн, встановлена в пункті 2.5 Договору про споживчий кредит № 143491 від 13.06.2024, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови Договору про споживчий кредит № 143491 від 13.06.2024 не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. Оскільки положення Договору про споживчий кредит № 143491 від 13.06.2024 щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 401,00 грн суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія«Ейс» заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 401,00 грн. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійно правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1136/18. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (а.с. 31-33), протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року (а.с. 34), акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, відповідно до якого позивачу надано правничої допомоги на суму 7000,00 грн (а.с. 35). Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат за надання професійної правничої допомоги, вказав, що виходячи з принципів співмірності, розумності судових витрат та враховуючи характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, яка визнана судом як незначної складності та розглядається у спрощеному провадженні з викликом сторін, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, подання заяви про розгляд справи без участі представника позивача, незмінність правової позиції позивача протягом розгляду справи, розумність їхнього розміру і на підставі заявленого відповідачем клопотання зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з 7000 грн до 2000 грн. Враховуючи, категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку пункту 1 частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 1365,37 грн виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 8169,95 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1365,37 грн (8169,95 грн х 100 % : 14493,10 грн х 2422,10 грн).

Outcome: partial