Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

17 листопада 2025 року позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №392, батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . На даний час повнолітній син, [PERSON] навчається у ВСП "Марганецький фаховий коледж НТУ "ДП, на денному відділенні, за дистанційною формою. На період навчання він потребує матеріальної допомоги. [PERSON] має стабільний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання, але в добровільному порядку аліменти не сплачує. Враховуючи викладене вище, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на період навчання їх повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду. Ухвалою від 19 листопада 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засіданні не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини з його заробітку (доходу) визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Просить звільнити його від сплати судового збору під час розгляду даної справи в суді, оскільки він являється учасником бойових дій, та є особою з інвалідністю третьої групи, причиною встановлення інвалідності є: захворювання, одержані в період проходження військової служби, що підтверджується копією посвідчення Серія [NUMBER] та Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 102/25/15565/8 від 01.05.2025 року. Третя особа: [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовільнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 16 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 392. З 01 вересня 2025 року повнолітній син сторін [PERSON] , навчається у Відокремленому структурному підрозділі « Марганецький фаховий коледж Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на денному відділенні на базі 11 класів, за дистанційною формою. На даний час він є студентом 1 курсу даного навчального закладу. Очікуваний термін закінчення ним навчання - 30 червня 2028 року. Дана обставина підтверджується довідкою ВСП «Марганецький фаховий коледж НТУ «ДП» № 447 від 12 листопада 2025 року. Через навчання він не має змоги працювати, інших доходів не отримує. Дитина перебуває на утриманні матері, яка в силу своїх можливостей надає йому матеріальну допомогу. Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з його навчанням, добровільно не надає, хоча має можливість таку надавати, оскільки є працездатною особою. [PERSON] продовжує навчання, у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги свого батька [PERSON] . У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів:1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням, так як є працездатною особою, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивачки, обставини справи та той факт, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання, не надає, проти позову не заперечує, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки у повному обсязі. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову Крім того, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду відповідно до п. 3 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідача, відповідно до вимог п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, оскільки він являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серія [NUMBER] , наявним в матеріалах справи, а також положення ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі зазначеного,

Outcome: approved