Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що перебувала у шлюбі з відповідачем, мають спільну малолітню дитину - сина, [PERSON] , який проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Їй відомо про те, що відповідач має мінливий, але значний дохід, оскільки є фізичною особою підприємцем. Дитина хворіє, вона вимушена відвідувати міські та обласні лікарні, що вимагає додаткових коштів на транспортні послуги і придбання ліків. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 7000,00 грн., щомісяця, і до повноліття дитини. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачм подано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, має можливість стплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Вказав, що позивачкою не обгрунтовано заявлено вимога по аліментам в розмірі 7000,00 грн., він є інвалідом 3 групи, пенсію по інвалідності не отримує, з жовтня 2024 року як ФОП не має прибутку. З 16.11.2024 року перебуває в шлюбі з гр. [PERSON] , яка в даний час вагітна їх спільною дитиною, має ряд захворювань і потребує лікування. Він з сім`єю винаймає житло за яке несе додаткові витрати. Зауважив, що надавав постійно матеріальну допомогу позивачу на утримання сина, та з червня 2024 по грудень 2025 року загальна сума становить 46518,79 грн.. Позивачем відповідь на відзив не подано. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають малолітнього сина, [PERSON] , який проживає з матр`ю. Відповідач в період з червня 2024 по вересень 2025 року надавав матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку, що стверджується даними довідки про перерахування коштів відповідачем на рахунок позивача. Втой же час, відповідач зареєстрований як ФОП, є інвалідом 3 групи, пенсію по інвалідності не отримує, оскільки не має трудового стажу, в період 2023,2024,2025 роки прибутку не мав, про що свідчать податкові декладарції та данні довідки УПФ. В даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в розмірі, який необхідний і є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Разом з тим, позивачем доказів можливості сплати відповідачем аліментів у вказаному нею розмірі та інших обставин, що мають значення при вирішенні даного спору не надано. При цьому, суд критично відноситься до доводів відповідача з приводу його проживання саме у зазначеному згідно договору найму житлі, і разом із його новою сім`єю, несені ним витрат на проживання, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного (актів, квітанцій тощо), суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини, однак враховуючи його сімейний та матеріальний стан, аналізуючи норми закону з урахуванням поданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та визначає їх в розмірі в 3000 гривень щомісячно. Судові витрати суд стягує з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial