Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

05 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Технофінанс») через свого представника адвоката Кшуташвілі В.О. в підсистемі «Електронний суд» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2024 року № 3096310555-023019 в розмірі 26415,79 грн. Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача послався на те, що 13 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] укладено договір позики «Максі» № 3096310555-023019, за умовами якого останній отримав на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 11000 грн строком до 09 жовтня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Натомість відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та відсотків, тому станом на день подання позовної заяви за ним утворилась заборгованість в розмірі 26415,79 грн, з яких: 7616,30 грн заборгованість за тілом кредиту, 10217,37 грн борг відсотків за кредитом, 5500 грн борг пені та 3082,12 грн борг послуг. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з нього кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача ТОВ «ФК «Технофінанс» в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] укладено договір позики «Максі» № 3096310555-023019, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором K94GwQ та за умовами якого останній отримав на платіжну картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 11000 грн строком до 09 жовтня 2024 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором від 13 травня 2024 року № 3096310555-023019, яку позивач додав до позовної заяви, заборгованість відповідача [PERSON] складає 26415,79 грн, з яких: 7616,30 грн заборгованість за тілом кредиту, 10217,37 грн борг відсотків за кредитом, 5500 грн борг пені та 3082,12 грн борг послуг (комісія). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав будь-яких доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач в частині нарахування та стягнення тіла кредиту, процентів та комісії, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5500 грн неустойки, то суд враховує наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжено до 03 лютого 2026 року. Отже, оскільки договір позики «Максі» від 13 травня 2024 року № 3096310555-023019 був укладений в період дії воєнного стану в Україні, зобов`язальні відносини між сторонами виникли в період дії воєнного стану, борг відповідача нарахований виключно в період дії воєнного стану, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 5500 грн неустойки (пені), яка підлягає списанню кредитодавцем. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики «Максі» від 13 травня 2024 року № 3096310555-023019 в розмірі 20915,79 грн, з яких: 7616,30 грн заборгованість за тілом кредиту, 10217,37 грн борг відсотків за кредитом та 3082,12 грн борг послуг (комісія). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1918,03 грн, виходячи з обрахунку: (20915,79 грн (розмір задоволеного позову) х 2422,40 грн (розмір сплаченого позивачем судового збору згідно платіжної інструкції від 04 грудня 2025 року № 2478) : 26415,79 грн (сума пред`явленого позову)). Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, представником також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що підтверджуються письмовими доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 03 січня 2024 року № 03/01, укладеного з адвокатом Кшуташвілі В.О., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 14 вересня 2018 року серії ДП № 3861, довіреністю від 02 липня 2024 року, довіреністю від 19 серпня 2024 року, актом про прийняття-передачі наданих послуг від 05 грудня 2025 року до договором про надання правової допомоги від 03 січня 2024 року № 03/01 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 05 грудня 2025 року № 40 про сплату гонорару адвокату в сумі 5000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 3958,95 грн, виходячи з обрахунку: (20915,79 грн (розмір задоволеного позову) х 5000 грн (розмір сплаченого позивачем гонорару) : 26415,79 грн (сума пред`явленого позову)).

Outcome: partial