Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

30 вересня 2025 року позивач ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 березня 2019 року між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95205179000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 27101,98 грн на строк до 02 березня 2020 року. Відповідач не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернув його та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 становить 33972,06 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 27101,98 грн, проценти за користування ним у сумі 1076,40 грн, комісії у сумі 5793,68 грн. За договором факторингу від 25 вересня 2019 року № 147 АТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. На підставі договору факторингу від 26 вересня 2019 року № 26-09/19/02 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" передало ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. За договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03 жовтня 2022 року № 03-10/2022 ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 у сумі 33972,06 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 27101,98 грн, проценти за користування ним у сумі 1076,40 грн, комісії у сумі 5793,68 грн. Також ТОВ "Коллект Центр" просило суд присудити з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 13000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою витребувано в АТ "УкрСиббанк" докази на підтвердження надання банком [PERSON] грошових коштів за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. Указана ухвала судді була надіслана відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 31 жовтня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 31 жовтня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). У строк, визначений ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "Коллект Центр" до суду не подав. 13 листопада 2025 року [PERSON] подав до суду заяву про застосування у справі позовної давності. За положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Судом з`ясовано, що 02 березня 2019 року АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95205179000, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 27101,98 грн на строк до 02 березня 2020 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 0,00001 % річних, за користування коштами понад встановлений договором термін - 7,00001 % річних. Щомісячна комісія за управління кредитом - 2,2 % від суми кредиту; комісія за надання послуг з управління кредитом при отриманні (встановленні) і користуванні кредитом (разова) - 2,2 % від суми кредиту; комісія за надання довідок про стан розрахунків за кредитними зобов`язаннями (щомісячна) - 20,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, комісій у термін до 02 березня 2020 року, допустив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 у сумі 33972,06 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 27101,98 грн, проценти за користування ним у сумі 1076,40 грн, комісії у сумі 5793,68 грн. [PERSON] визнав той факт, що він не виконував зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, комісій, зазначивши у заяві про застосування позовної давності, що ним не зроблено жодного платежу на виконання договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. Розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 відповідач у ході розгляду справи не оспорював, власного розрахунку на спростування розрахунку, наданого позивачем, не надав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 не містить положень щодо збільшення сторонами позовної давності. Отже, до вимоги про повернення кредиту, сплату процентів та комісій за цим договором застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду було продовжено до 04 вересня 2025 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 виснувала, що позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати обраховувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] повинен був здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів згідно з графіком, визначеним сторонами у додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Перший ануїтетний платіж [PERSON] повинен був сплатити у термін 02 квітня 2019 року, отже позовну давність щодо вимог про його сплату слід саме обраховувати з цієї дати. За приписами ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. 02 квітня 2020 року перебіг позовної давності було зупинено і її перебіг відновлено 04 вересня 2025 року, а позов пред`явлено 29 вересня 2025 року. Отже, на момент пред`явлення позову позовна давність тривалістю три роки, з урахуванням її зупинення у період з 02 квітня 2022 року до 04 вересня 2025 року, не спливла. Відповідно і не спливла позовна давність до вимог про стягнення наступних ануїтетних платежів. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). 25 вересня 2019 року АТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" уклали договір факторингу № 147, за яким банк відступив ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. За договором факторингу від 26 вересня 2019 року № 26-09/19/02 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" передало ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. На підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03 жовтня 2022 року № 03-10/2022 ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Коллект Центр" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 березня 2019 року № 95205179000 у сумі 33972,06 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 27101,98 грн, проценти за користування ним у сумі 1076,40 грн, комісії у сумі 5793,68 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладений між ТОВ "Коллект Центр" та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", прайс-лист адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс", заявку на надання юридичної допомоги від 01 серпня 2025 року № 2219, витяг з акта про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року № 13. У витязі з акта про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року № 13 зазначено, що адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано клієнту ТОВ "Коллект Центр", а клієнт отримав такі послуги: 1) надання усної консультації (витрачено 2 год, вартість послуг- 4000,00 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для її подачі до суду (витрачено 3 год, вартість послуг- 9000,00 грн). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" v. Ukraine" ("Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України") від 23 січня 2014 року зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Ураховуючи те, що обставини справи є стандартними для ТОВ "Коллект Центр" та адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс" (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсяг доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, є типовими у переважній більшості таких справ, послуги щодо надання усної консультації тривалістю 2 год не можна вважати необхідними та обгрунтованими за критерієм їх неминучості. Ці послуги охоплюються складанням позовної заяви ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості (тривалість 3 год, вартість - 9000,00 грн). Отже, виходячи з критеріїв реальності наданих адвокатських послуг та їх необхідності, обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) міститься висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved