Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Із заяви вбачається, що заявник в обгрунтування заявлених вимог посилаються на те, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , остання є особою з інвалідністю ІІ-ї групи з дитинства та перебуває на диспансерному обліку при психіатричному кабінеті КНП Зіньківська МЦЛ.. [PERSON] доглядає за сестрою, має добрий стан здоров`я ,спиртними напоями не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному кабінеті не перебуває. Окрім сестри інших утриманців не має. [PERSON] обмежена до самообслуговування в здатності до орієнтації та спілкування ,а також контролювати свою поведінку , потребує постійної сторонньої допомоги. У зв"язку із захворюванням [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Посилаючись на ці обставини [PERSON] звернувся до суду з заявоюпро визнання [PERSON] недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна. Ухвалою судді від 25.06.2025 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді від 03.07.2025 року призначено судово-психіатричну експертизу [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2025 року після проведення судово-психіатричної експертизи поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд . В судове засідання заявник [PERSON] та його представник адвокат Тараненко С.О. не з`явилися, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності, представник заінтересованої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області ,за довіреністю Осіпова С.М. з`явилася, послалася на зеперечення які маються в матеріалах справи , заперечувала в частині призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , оскільки призначення опікуна згідно правової позиції Верховного Суду вирішується після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому засіданні , [PERSON] не з`явилася. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи [PERSON] недієздатною та призначення опікуна підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За нормою ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 2, 3 ст.63 ЦК України, визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю і призначається лише за її письмовою заявою. Згідно з приписами ч. 3 ст.237 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 - 9ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, Європейським судом з прав людини констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки). Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини 1статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово психіатричну експертизу. Однак, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має на перед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). [PERSON] , хворіє , є інвалідом ІІ-ї групи з дитинства ( а.с.6), згідно висновку лікарської комісії КНП Зіньківська МЦЛ Зіньківської міської ради Горбуля О.В. обмежена до самообслуговування, у здатності до спілкування та контролю своєї поведінки, потребує постійної сторонньої допомоги. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №728 від 27.10.2025 року [PERSON] , [INFO] на даний час виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості з порушенням поведінки. Наявний у [PERSON] хронічний , стійкий психічний розлад є таким, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними ( а.с.54-56). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання фізичної особи [PERSON] недієздатною. Що стосується вимог заявника [PERSON] в частині призначення над [PERSON] опікуна, то суд приходить до висновку, що вимоги заяви в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклувальника або опіку за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17. Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] має бути визнана недієздатною, а оскільки від органу опіки та піклування подання про призначення над нею опікуна не надходило, тому в цій частині слід відмовити. Відповідно до вимог ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial