Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «АЙКОНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 15940,00 грн, судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. На обґрунтування позовної заяви зазначено, що 21.09.2020 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3083507063/558893, у формі електронного документа, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. 20.08.2021 між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ "ФК Сіті Фінанс Груп" укладено Договір факторингу № 1-20/08/2021 відповідно до умов якого від ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» до ТОВ "Сіті Фінанс Груп" перейшло право вимоги до відповідач, згідно Реєстру боржників. 25.08.2021 ТОВ "Сіті Фінанс Груп" на підставі договору факторингу № 1-25/08/21 відступило ТОВ «ФК «Айконс» право вимоги за кредитним договором у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. Всупереч умов Договору №3083507063/558893 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 15940,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, та понесені судові витрати. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.10.2025 року представник позивача посилаючись на ст. ст.137, 141 ЦПК України подав заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 19.10.2025, 03.12.2025, 12.01.2026 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в розумінні положень п. 2 ч. 7, та п. 4 ч. 8, п.11 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить повернутий конверт на адресу суду. Крім того, повідомлялася шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від відповідача не надходили, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21.09.2020 року між ТОВ Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено договір №3083507063/558893 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1 за цим договором товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених в договорі. Пунктом 1.2 даного Договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.10.2020 року. Пунктом 1.3. встановлено наступні умови щодо сплати процентів за користування кредитом: клієнт сплачує товариству 894,25% річних від суми кредиту в розрахунку 2,45% на добу. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додаток № 1 до договору підписано електронним підписом позичальника [PERSON] , що також підтверджується довідкою про ідентифікацію згідно якої клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір №3083507063/558893 від 21.09.2020, ідентифікована ТОВ «КУ «Європейська крадитна група» Акцепт договору позичальника (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалося в інформаційно - телекомунікаційній системі www.eurogroshi.com.ua, одноразовим ідентифікатором R51124, який був надісланий 21.09.2020 на номер телефону [NUMBER] . Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №3083507063/558893 [PERSON] , заборгованість перед ТОВ «ФК АЙКОНС» складає 15940,00 грн, яка складається із: - прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 4000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 11940,00 грн. 20.08.2021 року між ТОВ Кредитна установа «Європейська кредитна група» (клієнт) та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (фактор) укладено договір факторингу № 1-20/08/21. На умовах даного договору та у відповідності до гл. 73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами. Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-20/08/2021 від 20.08.2021 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №3083507063/558893 від 21.09.2020 року в сумі 15940,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 11940,00 грн. Водночас, 25.08.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір № 1-25/08/2021 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №1-25/08/2021 від 25.08.2021 року ТОВ «ФК АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі в сумі 15940,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 11940,00 грн. Отже, ТОВ «ФК АЙКОНС», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в неї заборгованості. В матеріалах справи міститься вимога від 31.03.2025 року про виконання зобов`язань за кредитним договором щодо погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором №№3083507063/558893 від 21.09.2020 року у розмірі 15940,00 грн, в якій повідомлено про зміну кредитора. З вищевикладеного слідує, що відповідач порушила визначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернула в повному обсязі кредит Кредитодавцю. Вирішуючи даний позов, суд застосовує такі норми права. Відповідності до ч. 1 ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір про відкриття кредитної лінії №1224-0621 від 17.06.2023 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги ст.11, ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» та порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Матеріали справи свідчать про те, що Банк свої зобов`язання перед позичальником за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак остання не здійснила погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 акцентує увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Пунктами 1.1-1.2 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3083507063/558893 від 21.09.2020 року визначено, що товариство надає клієнту кредит в розмірі 3000,00 грн строком на 30 днів. Пунктом 1.3. встановлено наступні умови щодо сплати процентів за користування кредитом: клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №3083507063/558893 від 21.09.2020 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 15940,00 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 11940,00 грн. Проте, суд не може погодитись з таким розрахунком позивача в частині простроченої заборгованості за процентами, оскільки строк кредитування за даним договором становить 30 днів, і саме за цей період позивач має право нараховувати проценти за користування кредитом. Стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження 14-360цс19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). З огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази по справі в їх сукупності на предмет їх належності та достовірності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №3083507063/558893 від 21.09.2020 року у розмірі 15940,00 грн., що складається із: суми виданого кредиту - 4000,00 грн, залишку по відсотках - 11940,00 грн, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, суд зазначає таке. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи на підтвердження яких позивачем надано: договір №16/06/2025 про надання правової допомоги від 16.06.2025 року укладений між адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір про надання правової допомоги №16/06/2025, акт про отримання правової допомоги від 21.10.2025, згідно якого адвокатом Пархомчуком С.В. було надано наступні послуги ТОВ «ФК АЙКОНС» при розгляді справи № 643/12556/25: зустріч та консультація витрачено часу кількістю 1 год сума 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви витрачено часу кількістю 2,5 год сума 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової практики витрачено часу 1,5 год сума 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн. Отже, загальна вартість за послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом складає 10500,00 грн, що також підтверджується рахунком № 21.10.2025-38 від 21.10.2025. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі № 340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та

Outcome: approved