Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Чемеровецького районного суд Хмельницької області від 28.03.2018 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини за період з 17.10.2019 року по 25.02.2025 року в сумі 129 345 грн 20 копійок. Таким чином, за проведеним розрахунком пеня за невчасно сплачені аліменти на суму 129 345 гривень 20 копійок за останніх три роки, а саме за 2022-2024 (1092 дні) роки - становить 460 781 гривень 00 копійок В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак в матеріалах справи міститься заява представника, згідно якої позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати у її відсутності. При цьому, представником позивача 13.01.2026 року до матеріалів справи долучено докази сплати відповідачем аліментів на адресу відділення Укрпошта. В судове засідання відповідач не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 08.11.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про доручення копій квитанцій про сплату аліментів за період з травня 2025 року по грудень 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Чемеровецького районного суд Хмельницької області від 28.03.2018 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 03.04.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №56093109 від 03.04.2018 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.02.2025 року вбачається, що згідно повідомлення в/ч [NUMBER] №1544 від 21.10.2019 року, поточні аліменти утримані та перераховані по 17.10.2019 року включно, заборгованість погашена повністю. Станом на 25.02.2025 року заборгованість по аліментах [PERSON] становить 129345,20 грн. Відповідно до розрахунку неустойки за останні три роки проведеного адвокатом Казбулатовою О.М. вбачається, що за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року (52476,10 х 364х1% = 191013 грн) пеня за несплату аліментів за 2022 рік; за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року (89532,10 х 364х1%=325897 грн) пеня за несплату аліментів за 2023 рік; за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (126588,10 х 364х1%=460781 грн) пеня за несплату аліментів за 2024 рік. Однак, згідно наданої інформації представником позивача з АТ «Укрпошта» щодо грошових переказів на ім`я [PERSON] вбачається, що [PERSON] за період з 18.10.2023 року по 18.03.2025 року сплачував [PERSON] грошову суму у розмірі 2500 кожного місяця. Судом встановлено, що розмір пені за період часу з січня 2022 року по вересень 2023 року становить 19701,44 грн, (3 088,00 (сума аліментів) ? 1% ? 638 (кількість днів прострочення)) яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Крім того, п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При таких обставинах, з положення наведеної вище норми Сімейного кодексу України, а також практики Верховного суду України випливає, що оскільки відповідач за період з 01.01.2022 року по 30.09.2023 року не сплачував аліменти, внаслідок чого виникла у значній сумі заборгованість виключно з вини відповідача, позивач, як стягувач аліментів на утримання неповнолітньої дитини, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до положення ст. 20 СК України, якою передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Виходячи з цієї норми законодавства, вимога про стягнення з особи неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати заборгованості по аліментам на підставі ст. 196 СК України, не входить до переліку вимог, що передбачені ч.1ст. 20 СК України на яких поширюються строки позовної давності встановлені Цивільним кодексом України, зокрема і строки, що передбачені ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме спеціальна позовна давність (скорочена) в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзац другий частини другої статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 в справі № 636/3546/17 (провадження № 61-19793св19), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. У даному випадку, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин. Натомість, тривалий характер невиконання аліментних зобов`язань свідчить про вину відповідача у несплаті аліментів. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 460781,00 грн, а задоволено на суму 19 701,44 грн, тобто на 4,28 % (19 701,44 х100: 460781,00). Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 197,21 грн (4607,81х4,28:100). На підставі ст. 180, 196 СК України,

Outcome: partial