Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулось в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути заборгованість за Кредитним договором № 5687411 від 17.10.2022 року, в сумі 19960,49 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказано, що 17.10.2022 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений Договір про споживчий кредит № 5687411, згідно з умовами якого відповідач отримав 6100 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів. Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит в сумі визначеній Кредитним договором. Після прийняття рішення надати кредит Відповідачу, Товариство надіслало в Особистий кабінет Відповідача проєкт Кредитного договору (оферта). Відповідач ознайомившись з умовами кредитування визначеними в проєкті договору підтвердив його підписання (акцепт). Для підписання договору інформаційно-комунікаційна система надіслала Відповідачу одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору, отриманий код Відповідач використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції Кредитодавця щодо укладення Договору про споживчий кредит. Електронна форма індивідуальної частини укладеного Кредитного договору розміщена в його Особистому кабінеті. 28.03.2023 року між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги 93-МЛ від 28.03.2023. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги, Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 5687411 від 17.10.2022 року, що укладений між Кредитодавцем та Відповідачем. Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. Сума заборгованості Відповідача становить 19 960,49 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4880 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 14653,49 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить - 427 грн. Ухвалою судді від 03.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, в клопотанні просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, так як відповідач жодного Договору про споживчий кредит не укладав, грошових коштів не отримував, стверджує, що 21.05.2018 року виявив зникнення сумки, у якій знаходились його речі і документи, зокрема паспорт, банківські картки, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду та відповідно 24.05.2018 подав заяву про втрату вказаних речей. 26.06.2018 відповідачу видано новий паспорт громадянина України (ID) картку ( [NUMBER] ), що є підтвердженням того, що паспорт був виданий йому замість втраченого, в період часу, коли відповідач втратив речі та документи про які він вказує. Крім того, вказує, що позов не містить жодного належного доказу підписання договору, не містить доказів отримання листа на електронну поштову адресу чи смс-коду на телефон відповідача, відсутні докази того, що відповідач заходив на сайт товариства та зареєстрував електронний кабінет і ознайомився з правилами, які є невід`ємною частиною. За обставин, викладених вище, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 17.10.2022 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 5687411. Відповідно до умов договору, сума кредиту складає 6100 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 17.10.2022 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.11.2022. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 30.01.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Пунктом 1.4. Договору передбачено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користуванням кредитом в рекомендовану дату платежу 01.11.2022, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 30.01.2023. Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1387,75 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 7487,25 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 23957,75 грн. Денна процентна ставка складає 2,43 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 8119,00 відсотків річних. Комісія за надання кредиту 427 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 960,75 грн, які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 16470,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен користування кредитом протягом поточного періоду. У п.10 Договору вказано реквізити сторін, Позичальник: [PERSON] , код [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , адреса місця реєстрації (проживання) [ADDRESS] , телефон [NUMBER] , електронна пошта: [INFO] Вказаний кредитний договір підписано [PERSON] із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором U62420, який було відправлено 17.10.2022 21:00 на номер [NUMBER], що підтверджується довідкою ТОВ «МІЛОАН» від 18.07.2025. Відповідно до платіжного доручення 84960486 від 17.10.2022 ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] № [NUMBER] кошти згідно договору 5687411 у розмірі 6100 грн. З Відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5687411, , виданої ТОВ «Мілоан», вбачається інформація про нарахування відсотків до 01.03.2023 р., а також часткове погашення [PERSON] як заборгованості по тілу кредику, так і заборгованості по відсотках та комісії. 28.03.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги № 93-МЛ. Згідно з цим Договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №5687411 від 17.10.2022. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 93-МЛ від 28.03.2023, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №5687411 від 17.10.2022 складає 19960,49 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4880 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14653,49 грн, острочена заборгованість за комісією за видачу кредиту - 427 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 5687411 від 17.10.2022, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» станом на 19.09.2025 складає 19960,49 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 4880 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14653,49 грн, прострочена заборгованість за комісією - 427 грн. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а відтак в судовому засіданні спростовано позицію представника відповідача стосовно відсутності у справі доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору, та доведено факт укладання між відповідачем та ТОВ «Мілоан» Договору про споживчий кредит № 5687411 від 17.10.2022. Факт перерахування кредитних коштів в розмірі, передбаченому умовами пункту 1.2 Договору про споживчий кредит № 5687411 від 17.10.2022 на рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням № 84960486 від 17.10.2022, де ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] № [NUMBER] кошти згідно договору 5687411 у розмірі 6100 грн (а.с.11). Суд не приймає до уваги доводи та позицію представника відповідача, щодо втрати [PERSON] паспорту 21.05.2018 році (26.06.2018 року отримав новий паспорт [NUMBER] ), так як Договір укладено 17.10.2022 року і в реквізитах сторін вказано саме новий паспорт [NUMBER] , який видано 26.08.2018 (а.с.9). Доводи представника відповідача про те, що відповідач не укладав жодного договору, не відповідають дійсності, та спростовуються наявною в матеріалах справи відомістю ТОВ "Мілоан" про щоденні нарахування та погашення [PERSON] за кредитним договором № 5687411, з якого вбачається, що останнім 04.11.2022 сплачено тіло кредиту 610, 00 грн, комісію за пролонгацію 610, 00 грн, проценти 610,00 грн. Суд визнає обгрунтованими вимоги в позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту у сумі 427,00 грн, оскільки Законом України "Про споживче кредитування" (пункт 4 частини першої статті 1) передбачено право кредитодавця встановлювати комісії, пов`язані з наданням кредиту. У пункті 1.5.1 договору передбачено комісію за надання кредиту кредиту 427 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Підстави визнавати цю умову договору нікчемною відсутні (частина пята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"). Щодо застосування положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Статтю 14 цього Закону було доповнено п.п. 3 п. 4 ч.15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року № 1275-VІІ. Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема, п.п. 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно довідки [INFO] від 24.11.2025 року встановлено, що солдат [PERSON] , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, дійсно є військовослужбовцем [INFO] (військової частини [NUMBER] ) з місцем дислокації [ADDRESS] . На військовій службі з 13.11.2024 року по теперішній час (а.с.38). Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин, оскільки договір позики було укладено до мобілізації відповідача до Збройних Сил України, а саме 17.10.2022 року, і у ньому вказано строк погашення 30.01.2023. Враховуючи вказане та беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором не виконав, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь банку вказаної суми заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, то з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2422,40грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу суд зазначає таке. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження доказів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, Акт № Д/4147 наданих послуг від 19.09.2025 на суму 8000,00 грн; детальний опис наданих послуг від 19.09.2025. В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved