Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

АТ «ОТП Банк», через представника Гнипа Володимира Володимировича, звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості , мотивуючи позов тим, що 05.05.2023 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3000009559. Відповідно до договору, Кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених договором. Підписанням Кредитного договору Позичальник підтвердив, що до укладення цього Договору Кредитодавець надав йому інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обгрунтованого рішення про укладення цього Договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, а також що Кредитодавець ознайомив його з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та з іншою інформацією. На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі кредиту виконав повністю, перерахувавши на рахунок Відповідача [NUMBER] кредитні кошти в сумі 21650 грн. Позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 08.09.2025 року заборгованість [PERSON] перед АТ «ОТП БАНК» становить 20094,56 грн, що складається із: непростроченого тіла кредиту 10228,27 грн; простроченого тіла кредиту 5839,57 грн; прострочених відсотків по договору 4026,72 грн. Таким чином, АТ «ОТП БАНК» просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 20094,56 грн та 2422,40 грн за сплату судового збору. Ухвалою судді від 17 листопада 2025 року позовну заяву АТ «ОТП БАНК» прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином. У поданій до суду позовній заяві позивач вказав про розгляд справи без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомила, з клопотаннями і заявами до суду не зверталася, відзив на позовну заяву не подала. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Вирішуючи даний спір, суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.05.2023 між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №3000009559, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 21650 грн, цільове використання кредиту: на рефінансування погашення заборгованості позичальника перед кредитором першої черги (АТ "ОТП БАНК") за кредитним договором першої черги (кредитний договір №2021293168_CARD) від 17.11.2018 р. Дата остаточного повернення кредиту 05.09.2026, фіксованою процентною ставкою у розмірі 40,00% річних (а.с. 9-11). Відповідно до п. 1.2 Розділу 1 Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (зворот а.с. 9). У порядку, передбаченому кредитним договором та Правилами кредитування, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник кредит приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом на рахунок погашення боргових зобов`язань, а також виконати всі інші зобов`язання, які визначені Кредитним Договором та Правилами кредитування (п. 2.1 Договору). Як передбачено п. 3.5.1 кредитного договору, частина кредиту та нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно, щомісяця, у розмірі та строки, визначені у графіку платежів будь-яким доступним позичальнику способом, а також має право достроково повернути кредит без додаткових плат та комісій. Згідно з п.п. 3.6.1 кредитного договору за порушення боргових зобов`язань в обумовлені договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок порушення боргових зобов`язань, але не частіше ніж один раз за календарний місяць. У Додатку № 1 до Кредитного договору №3000009559 від 05.05.2023 «Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту» зазначені дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту (а.с. 12-13). Цього ж числа [PERSON] підписано електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, Орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, відповідно яких сума кредиту становить 21650 грн, строком на 40 місяців, фіксованою процентною ставкою 40,00% річних, загальні витрати за кредитом 17881,98 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 39531,98 грн, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, наведені в Орієнтовному Графіку платежів (а.с. 6-8). Як видно з меморіального ордеру №6753368 від 05.05.2023 [PERSON] перераховано на рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 21650 грн (а.с. 16). [PERSON] не виконувала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, сплачуючи кошти не в повному розмірі або не сплачуючи взагалі, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, розмір якої згідно з розрахунком заборгованості станом на 25.04.2025 становить 20094,56 грн, з яких: 16067,84 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4026,72 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 14). З метою досудового врегулювання спору 14.07.2025 на адресу відповідача направлено досудову вимогу відносно погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 3000009559 від 05.05.2023 р., яка [PERSON] виконана не була (а.с. 17). Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості АТ «ОТП Банк», а також не надала доказів на спростування повернення кредитних коштів у розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. ч.1,3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), так згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що між сторонами правомірно укладений кредитний договір в електронній формі та у відповідності до вимог закону. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 2 статті 1054ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач [PERSON] ознайомилася з наданою в договорі інформацією, вибрала та погодилася з конкретними умовами за користування кредитними коштами та уклала кредитний договір, підписавши його удосконаленим електронним підписом. Тобто таким чином висловила своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору за конкретними умовами. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На виконання вищенаведеної норми, позивачем надані належні та допустимі докази про наявність заборгованості за кредитним договором, яка виникла у [PERSON] перед позивачем, в той же час, відповідачем будь-яких заперечень та доказів стосовно відсутності боргу, його погашення або незгоди з розрахунками сум заборгованостей суду не надано. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд доходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved