Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Акціонерне товариство "Сенс Банк" звернулось до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501424902 від 01.02.2022 року в загальному розмірі 57 373,97 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.02.2022 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501424902 (далі Кредитний договір). Відповідно до умов Угоди банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувалася в порядку та на умовах, визначених Угодою повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Угодою. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка в загальному розмірі становить 57 373,97 грн. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору позивач вимушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 20.11.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.02.2022 року між АТ «Альфа-Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», та відповідачем [PERSON] укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501424902, що підтверджується: копією анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» від 01.02.2022 року; копією оферти на укладення Угоди від 01.02.2022 року; довідкою про умови кредитування. За умовами укладеної Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501424902 вбачається, що тип кредиту кредит готівкою; сума кредиту 25 000 грн.; процентна ставка 19,99%, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців з датою повернення 01.02.2027 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 01 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного його погашення. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у гривні відповідач свої зобов`язання за Угодою № 501424902 від 01.02.2022 року належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 57 373,97 грн., яка складається з: 24 754,25 грн. заборгованість за кредитом; 15 069,72 грн. заборгованість по відсотках; 17 550 грн. заборгованість по комісії. Згідно з копією досудової вимоги про усунення порушень, позивач з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направляв Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 11.04.2025 року. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ «Сенс Банк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, в саме в розмірі 39 823,97 грн. з яких: 24 754,25 грн. заборгованість за кредитом; 15 069,72 грн. заборгованість по відсотках. Щодо вимог позивача в частині стягнення 17 550 грн. комісії за кредитним договором № 501424902 від 01.02.2022 року суд виходить з такого. Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року, останній редакції до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). В підпункті б) пункту 1 акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501424902 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,95 %, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення підпункту б) пункту 1 кредитного договору, укладеного 01.02.2022 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією не підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки умови договору № 501424902 від 01.02.2022 року щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 17 550 грн. стягненню не підлягає. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року укладений між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» відповідно до якого за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви 375 грн., - за отримання рішення суду 225 грн., комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, а також результатів розгляду такої справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 726,20 грн., з яких: за підготовку і подання позовної заяви 375 грн., - за отримання рішення суду 225 грн., комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85% = 3 126,20 грн. з розрахунку (39 823,97 грн./100*7,85%= 3126,20 грн.). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 681,10 грн. з розрахунку: 39 823,97 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/57 373,97 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 69,4 % задоволених позовних вимог; 2422,40 грн (ставка судового збору) х 69,4 %/100% = 1 681,10 грн.

Outcome: partial