Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем на підставі анкети-заяви на отримання кредиту, укладений кредитний договір №3555408 від 14.10.2021, Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Згідно з п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 15 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 26.01.2022 було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3555408. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3555408. Зазначають, що таким чином, ТОВ «Коллект Центр»наділено правом вимоги до відповідача за договором №3555408. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, за відповідачем, рахується заборгованість у розмірі 27265 грн з яких: 5000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 22265 грн заборгованість по відсотках та судові витрати, 2422,40 грн судового збору та 13000 грн витрат на правничу допомогу. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти позову в повному обсязі з підстав недоведеності та необґрунтованості, оскільки матеріали позову не містять доказів укладення кредитного договору та погодження з ним умов кредитного договору. Розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не може бути доказом надання коштів позичальнику у кредит. Звертає увагу на неправомірне збільшення заборгованості кредитором та відсутність єдиного та підтвердженого графіку заборгованості. Зазначає про сплив строків позовної давності, оскільки строк вимоги напусту пив 2021 році, а позов поданий у 2025, тобто з пропущенням 3 річного строку позовної давності. Також, звертає увагу суду на не співмірність заявлених судових витрат позивачем. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомленим, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що 14.10.2021 [PERSON] уклав кредитний договір з ТОВ «Мілоан» шляхом подачі заявки на отримання кредиту №3555408 в особистому кабінеті на офіційнму веб-сайті товариства (а.с. 23). Вказана заявка підписана позичальником, шляхом використання одноразового пароля, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі. Відповідно до умов кредитного договору, позичальнику до укладання договору було надіслано проект кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), де останній повинен був ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору, що розміщенні на офіційному сайті товариства та є невід`ємною частиною даного договору. Згідно з договором про споживчий кредит №3555408 (індивідуальна частина) від 14.10.2021 сума кредиту становить 5000 грн. Відповідно до п. 1.3. кредит надається строком на 30 днів з 14.10.2021. Пунктом 1.4. цього ж договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 13.11.2021. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 15.00 грн. в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 5015.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. (а.с. 27-30). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується платіжним дорученням квитанцією ID операції 1793080350 від 14.10.2021, в якому платником вказано ТОВ «Мілоан», отримувач за номером платіжного інструменту: 516874*52 сума зарахування 5000 грн (зворот а.с. 29). Відповідно до довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку [NUMBER] (а.с 110). Згідно з випискою за договором № б/н за період 14.10.2021-14.11.2021, на картку [NUMBER] , емітовану на імя відповідача 14.10.2021 зараховано переказ коштів з коментарем «Виплата займа Мілоан» у розмірі 5000 грн (а.с. 111-112). Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «Мілоан» загальний борг [PERSON] за кредитним договором № 3555408 становить 20015 грн з яких борг по тілу кредиту 5000 грн, борг по відсотках 15015 грн, борг по пені 0, борг по комісії 0 (а.с. 30). Відповідно до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників за кредитними договорами, погашення боржниками заборгованості за якими не відбулося в строк з тих чи інших причин (а.с. 31-33). Факт передачі права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] за кредитним договором підтверджується витягом з додатку (реєстром боржників) до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 (зворот а.с. 34-35). Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.01.2023 за кредитним договором №3555408 донараховано відсотки за користування 7250 грн, відтак загальна сума заборгованості склала 27265 грн ( зворот а.с 54). Також, згідно з договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 3555408 (а.с. 36-38). Факт передачі права вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] за кредитним договором підтверджується витягом з додатку (реєстром боржників) до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 (зворот а.с. 40-41). ТОВ «Коллект Центр» донарахувань за кредитним договором не здійснювало (а.с. 55). Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів. Так, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн. Тобто, факт отримання коштів та не повернення їх суд вважає встановленим та доведеним враховуючи подані докази стороною позивача на підтвердження даному факту (анкета заява на кредит №3555408, платіжне доручення про зарахування погодженого кредиту на рахунок відповідача, підтвердження про зарахування коштів ). Тому за таких обставин, суд вважає що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, що стосується нарахування та стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з анкети-заяви на кредит № 3555408 від 14.10.2021, [PERSON] подаючи дану заяву погодився з наступними умовами кредитування: зумовлена сума 5000 грн, зумовлений строк 30 днів, погоджена сума 5000 грн, погоджений строк 30 днів, комісія за надання 0.00% одноразово, ставка процентів: 0.01% за кожен день користування, про що свідчить накладення електронно-цифрового підпису шляхом верифікаційного дзвінка на номер особистого номера мобільного (фінансового) телефону внесеного споживачем фінансових послуг до анкети-заяви на кредит (а.с. 23-зворот а.с.23). А, відтак оскільки строк дії вказаного кредитного договору складає 30 днів, пролонгація даного договору анкетою-заявою не передбачена, відомості про наявність погоджених з відповідачем додаткових угод про продовження строку дії кредитного договору відсутні, то останнім днем для нарахування відсотків за кредитом за погодженою з [PERSON] процентною ставкою є 05.03.2021 та складає 15 грн. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Також звертає увагу на себе той факт, договір про споживчий кредит №3555408 (індивідуальна частина) не підписаний сторонами, а лише містить реквізити сторін, а тому умови та правила визначені цим договором не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що на них погодився споживач фінансових послуг. Паспорт споживчого кредиту №3555408 (додаток №2 до договору про споживчий кредит №3555408 від 14.10.2021 також не містить підпису [PERSON] та не може вважатися таким, що доведений до відома клієнту та позичальнику. Довідка про ідентифікацію та присвоєння клієнту одноразового ідентифікатора L89586 (а.с. 29) не свідчить про підписання саме цим ідентифікатором договору про споживчий кредит №3555408 (індивідуальної частини) оскільки в самому договорі відсутнє посилання на це, або наявність QR-коду, натомість відомості про підписання вказаного договору генеральним директором позичальника [PERSON] та дата проставляння підпису міститься у верхньому правому кутку договору на його першій сторінці (а.с. 17-21). Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Підсумовуючи вищенаведене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5000 грн та погоджених анкетою-заявою на кредит №3555408 від 14.10.2021 відсотків в межах строку дії договору в розмірі 15 грн. У задоволенні інших позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків. Згідно з частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо строку позовної давності Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Водночас, слід зазначити, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України (чинний на момент звернення з позовною заявою) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Відтак, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в межах задоволених позовних вимог (18,39 %). Ціна позову 27265 грн, позов задоволений на суму 5015 грн, тобто на 18,39 %. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що включає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22. Разом з тим, суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у справі №910/2158/23. Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті про отримання правової допомоги, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості. Відтак, беручи до уваги, що позов задоволено на 18,39 % , то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 445,48 грн та 367,80 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial