Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна з виключенням частини майна зі спадкової маси. 14.10.2025 по вказаній справі ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. 20.10.2025 представником позивачки через систему «Електронний суд» подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, якою остання просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог, з урахуванням суми фактично понесених витрат на правничу допомогу 66 400,00 грн. Зазначена заява зареєстрована судом 21.10.2025. Суд розглядає питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі без повідомлення сторін у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з такого. За приписами ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що під час ухвалення рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 14.10.2025 судом не вирішувалося питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 270 ЦПК України передбачені підстави для ухвалення додаткового рішення по справі, а саме суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Нормами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивачки у судових дебатах зазначалося про понесення позивачкою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Докази таких витрат буде подано представником позивачки відповідно до норм ЦПК України, а отже представник позивачки, у розумінні ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, рішення Салтівського районного суду міста Харкова ухвалено 14.10.2025. Представник позивачки звернулася до суду із заявою про стягнення судових витрат через підсистему «Електронний суд» 20.10.2025 (з урахуванням того, що п`ятий день на подання такої заяви припав на 19.10.2025, на вихідний день), тобто у встановлений законом п`ятиденний строк. Представником позивачки на підтвердження понесених витрат позивачки Сазонової Н.І. на професійну правничу допомогу до суду надано: Витяг із Договору про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023; Додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023 (розрахунки вартості однієї години надання послуг); Додаток № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023 (Акт приймання передавання наданих послуг від 16.10.2025); квитанція до приходного касового ордера № 47 від 16.10.2025; копію Ордера на надання правничої допомоги (а.с.6-11). Дослідивши надані стороною позивачки докази, суд вважає заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки всупереч вимог ст. 137 ЦПК України, не подано до матеріалів справи належних доказів виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також належних доказів понесених позивачкою витрат на правничу допомогу саме в розмірі 66 400,00 грн. Так, як вбачається із доданих до заяви документів, позивачка [PERSON] уклала з адвокатом Ковальовою Л.В. Договір про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023. Зазначений Договір має Додаток № 1 та Додаток № 2. Із змісту Акту приймання передавання наданих послуг від 16.10.2025, що є Додатком № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023 вбачається, що дійсно загальна вартість понесених витрат на правничу допомогу складає в сумі 66 400,00 грн. Однак, як зазначено у згаданому Акті від 16.10.2025, такі послуги надано адвокатом саме за Договором № 84-с від 07.10.2023. Більш того, Акт містить таку інформацію: «Підписанням цього Акту Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до умов Договору № 84-с від 07.10.2023.». Відтак, Актом приймання передавання наданих послуг від 16.10.2025 не підтверджено надання, та, відповідно, отримання послуг з професійної правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 47 від 10.10.2023, який укладений між позивачкою [PERSON] та адвокатом Ковальовою Л.В. та суму витрат у розмірі 66 400,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Включивши зазначений принцип норми закону, законодавець установив певний критерій поведінки учасників цивільних правовідносин, відповідно до якого кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що заява представника позивачки [PERSON] адвоката Ковальової Л.В. про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed