Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

21.11.2025 позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІПАЛ», в інтересах якого діє представник Усенко М. І., звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.09.2022 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір (акцептування оферти) про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 426876, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кредит у розмірі 7 300,00 грн на строк 365 днів з періодичністю сплати платежів за відсотками кожних 30 днів. 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивачем був укладений договір факторингу № 01022024, умовами якого визначено, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату отримує належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. Згідно з п. 1.2. вказаного договору внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заміняє ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно п. 6.2.1. цього договору клієнт відступає (передає), а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. У п. 6.2.3. зазначається, що права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку № 2 цього договору, та виконання фактором вимог п. 7.2. договору, а саме: фактор сплачує клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у п. 7.1. цього договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання цього договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 426876 від 25.09.2022 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01.02.2024, наданим позивачем, заборгованість за тілом кредиту складає 7 300,00 грн, заборгованість за відсотками 57 816,00 грн. Загалом сума заборгованості складає 65 116,00 грн Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 25.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 05.12.2025 від [PERSON] до суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи з можливістю використання власних технічних засобів, суд надав відповідачці таку можливість. 18.12.2025 та 14.01.2026 до суду надходили клопотання від представника позивача розглядати цивільну справу без участі позивача чи його представника. Позовні вимоги він підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином була повідомлена про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (ухвалу про відкриття провадження та дату першого судового засідання відповідачка отримала, рекомендоване повідомлення з іншою повісткою повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд установив, що 25.09.2022 [PERSON] за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт та особистий кабінет уклав з ІТС ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договір №426876 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 7 300,00 грн строком на 365 днів з періодичністю сплати платежів 30 днів, згідно з п. 1.2. договору позичальник має повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору (а. с. 28). Отже, тіло кредиту 7 300 грн, строк надання кредиту 365 днів, денна процентна ставка (протягом пільгового періоду) 0,44 %, денна процентна ставка (протягом поточного періоду) 2,2 % у день. Згідно з п. 9.8. договору № 426876, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація; він ознайомлений з правилами, повністю їх розуміє і приймає (погоджується) з ними, повністю розуміє їх, погоджується з ними, зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору з відповідачкою, надані суду. Факт укладення кредитного договору та погодження усіх його умов сторонами підтверджуються копією договору № 426876 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 25.09.2022, додатком№ 1 до нього, паспортом споживчого кредиту, які підписані відповідачкою належним чином електронним підписом одноразовим ідентифікатором В754 25.09.2022 11:44:07 [PERSON] . Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника. Отже, суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами. Крім того, позивач надав суду довідку № 20251020-1180 від 20.10.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК», яке є фінансовою установою та надає платіжні послуги, та яке підтвердило та вказало відповідні відомості про той факт, що грошові кошти у розмірі 7 300 грн були успішно перераховані на платіжну картку [NUMBER] від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 25.09.2022 11:46:11. Згідно з п. 2.1. кредитного договору № 426876 від 25.09.2022 кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Таким чином, суд має можливість ідентифікувати операцію по перерахунку грошових коштів у розмірі 7 300,00 грн як таку, що відбулася на користь відповідачки і саме [PERSON] отримала наведені кошти, що доводиться достатніми доказами. У п. 9.2. договору зазначається, що цей договір (з додатком № 1 та правилами) набуває чинності з моменту його підписання електронними підписами сторін в електронній формі та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1. цього договору. Строк дії цього договору складає період, що починається з моменту його укладення і закінчується в останній день строку кредитування (дату остаточного погашення заборгованості), згідно п. 1.4. договору. Відповідно до розрахунків заборгованості позивача відповідачка не здійснювала жодних платежів на виконання умов договору та не сплачувала повністю або частково заборгованість, яка у неї виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. Таким чином, суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 300,00 грн є підставними. Отже, на день подання позову до суду 21.11.2025 заборгованість відповідачки становила: 7 300 грн по тілу кредиту. Проаналізувавши розрахунок заборгованості відповідачки суд дійшов такого висновку. 25.09.2022 відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 7 300,00 грн. Починаючи з 25.09.2022 по 24.10.2022 відповідачці нараховувалися відсотки за зниженою процентною ставкою 0,44 % у розмірі 32,12 грн у день (7 300 ? 0,44 % = 32,12). 32,12 ? 30 днів = 963,60 грн. Відповідно до п. 1.5.2. договору знижена процентна ставка у день становить 0,44% у день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 25.10.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку не виконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється зав стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування. Передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разу не використання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Позаяк відповідачка не здійснювала дій, передбачених п. 1.5.2. договору, згідно з розрахунком заборгованості суд вбачає, що 26.10.2022 позивач здійснив перерахування відсотків за перші 30 днів кредитування за стандартною процентною ставкою 2,2 % у розмірі 160,60 грн, що разом становить 4 818,00 грн (7 300 ? 2,2 % = 160,60). Отже, 963,60 + 3 854,40 = 4 818,00 грн за перші 30 днів. З 26.10.2022 по 20.09.2023 (330 днів) відповідачці нараховувалися відсотки протягом всього строку кредитування за процентною ставкою 2,2 % у розмірі 160,60 грн. Таким чином, 160,60 грн ? 330 днів = 52 998,00 грн. Дослідивши розрахунок заборгованості суд дійшов висновку, що відповідачка з 25.09.2022 і до кінця закінчення договору 20.09.2023 року жодних платежів не проводила. Таким чином, сума заборгованості за нарахованими відсотками протягом усього строку кредитування складає 57 816,00 грн (4 818 + 52 998 = 57 816). Крім того, суд бере до уваги, що позивач вважав за необхідне стягувати з відповідачки заборгованість за відсотками не за повний період кредитування 365 днів, а за частину - 360 днів. Зважаючи на засаду диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд уважає, що розрахунок заборгованості слід проводити за період, визначений позивачем 360 днів. Таким чином, сума заборгованості за нарахованими процентами протягом строку кредитування, взятого до розрахунку позивачем 360 днів становить 57 816,00 грн. Щодо належності права вимоги позивачу суд зважає на таке. 01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 01022024, у п. 1.1. якого визначено, що на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 ЦК України, фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Фактором у даному договорі виступив позивач. П. 6.2.1. за цим договором клієнт відступає (передає), а фактор приймає права вимоги у розмірі портфеля заборгованості. Згідно з п. 6.2.3. права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку № 2 цього договору, та виконання фактором вимог п. 7.2. договору, а саме: фактор сплачує клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у п. 7.1. цього договору (ціна договору 2 262 377,25 грн без ПДВ), на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 2 робочих днів з дати підписання цього договору. Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі (додаток № 4 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін, відповідно до п 8.1.2. договору. Відповідно до п. 6.6. цього договору клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитними договорами фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення про заміну кредитора через відправлення текстового повідомлення смс, месенджер, поштове відправлення або електронну пошту на зазначені в анкеті боржника телефонний номер або електронну пошту, поштову адресу у відповідності до умов кредитного договору. Фактор має право звертатися із запитом до клієнта, а клієнт у відповідь на такий запит зобов`язаний протягом п`яти робочих дня надати фактору підтвердження виконання ним свого обов`язку та копії направленого повідомлення боржникам про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору. Згідно з вимогами п. 8.3. договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло Реєстр боржників клієнта від 01 лютого 2024 року, складений за формою згідно з додатком 1 до договору, кількість боржників: 11 562, загальна заборгованість: 178 658 453,62 грн, після чого, від клієнта до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перейшли права вимоги заборгованості від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і дане товариство стало кредитором відносно боржників стосовно заборгованостей, що підтверджується даними акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 01022024 від 01.02.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників право вимоги до [PERSON] також було переуступлене (а. с. 42). Позивач надав низку доказів на підтвердження укладення договору факторингу №01022024 від 01.02.2024 і належного передання права вимоги до [PERSON] від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Це, зокрема, договір факторингу № 01022024 від 01.02.2024, витяг з реєстру боржників щодо відповідачки та її боргу, акт приймання-передачі цього реєстру, платіжна інструкція про проведення оплати позивачем як фактором на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за договором. Отже, факт передання права вимоги до [PERSON] до позивача суд уважає також доведеним. Відповідно до розділу 2 договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 право вимоги це право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених боржниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією. Договір про надання споживчого кредиту № 426876 був укладений 25.09.2022 на строк 365 днів. Отже, строк кредитування закінчився 25.09.2023. Суд доходить переконання, що на день розгляду справи позивачу підставно належить право вимоги до відповідачки., яке ґрунтується на договорі № 426876 про надання споживчого кредиту, укладеному 25.09.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] . Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, у частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачкою. А також суд вбачає за доведену ту обставину, що право вимоги належить позивачу відповідно до договору факторингу № 01022024 від 01 лютого 2024. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь заборгованість сукупно у розмірі 65 116,00 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаним вище кредитним договором. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримав примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 3654 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 25.09.2022 уклала договір № 426876 про надання споживчого кредиту з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», права вимоги за яким у подальшому стали предметом договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, укладений між кредитодавцем і позивачем ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». За умовами кредитного договору відповідачці надавалися кредитні кошти, які вона зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними у порядку, визначеному договором. Відповідачка умови кредитного договору щодо поетапної сплати процентів за користування кредитом не виконувала, а після закінчення строку кредитування грошові кошти не повернула та не сплатила відсотки за користування ними. 01.02.2024 право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , було відступлене за договором факторингу № 01022024 від 01.02.2024 позивачеві. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Договір факторингу є ідентичним за правовою природою до договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку ні первісному кредиторові, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не повернуті, позицію відповідачки, яка жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надала, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договором № 426876 про надання споживчого кредиту від 25.09.2022, укладеним із ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Суд зауважує, що відповідачка, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи щодо стягнення з неї грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, окрім заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 05.12.2025, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавала, проти позову не заперечувала. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. Загалом суд також бере до уваги позицію відповідачки, яка заяви по суті справи до суду не надавала, жодні обставини, викладені позивачем, не заперечувала, свої аргументи не наводила, у судові засідання не з`являлася. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» сукупно заборгованості у розмірі 65 116,00 грн (7 300 (тіло кредиту) + 57 816 (відсотки) = 65 116 грн). Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідачки; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з позовними вимогами ціна позову у справі становить 65 116,00 грн. Позовні вимоги задоволено повністю. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16). У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. На підтвердження укладення договору про надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію такого договору № 0107 від 01.07.2025, сторонами якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» та АДВОКАТСЬКЕ ОБ`ЄДНАННЯ «АПОЛОГЕТ» (в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М. І.). Крім того, позивачем надано акт № 513 наданих послуг, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало позивачеві професійних послуг сукупно на 8 000 грн та детальний опис наданих послуг до акту № 513 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 за період з 03.11.2025 по 10.11.2025 у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] . Суд наголошує, що відповідачка не заперечувала стягнення судових витрат з неї на користь позивача, у т. ч. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, не оспорювала їх розмір тощо. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» сукупно заборгованості 65 116,00 грн. Отже, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути: 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача складає: 2 422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved