Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

18 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (далі - ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 03 листопада 2023 року сторони уклали договір про надання кредиту № 479551-КС-001 в електронній формі, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5000 гривень на строк 24 тижні на умовах сплати процентів за користування кредитом за зниженою ставкою у розмірі 1,14462815 % в день (стандартна ставка - 2 % в день) із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 750 гривень. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою належним чином умов кредитного договору у неї виникла заборгованість в розмірі 18630,76 гривень, позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а. с. 86-89), у позовній заяві просив розглядати справу без його участі та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 9 на звороті). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена (а. с. 84), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 15 січня 2026 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом встановлено, що 03 листопада 2023 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] уклали договір № 479551-КС-001 про надання кредиту (далі - Договір), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (а. с. 12-26). Розділом 2 договору визначено, що строк кредиту становить 24 тижні; знижена процентна ставка в день - 1,14462815 % (фіксована); стандартна процентна ставка в день - 2 % (фіксована); комісія за надання кредиту - 750 гривень; загальний розмір наданого кредиту - 5000 гривень; термін дії договору - до 19 квітня 2024 року. Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Договору встановлено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний як Додаток № 1 до Договору (графік погашення кредиту визначений сторонами в пункті 3.2.3 розділу 3 Договору). У разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з графіком платежів чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана у пункті 2.4 Договору (пункт 3.2.1 Договору). Сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, внаслідок чого виникає прострочка по кредиту та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана у пункті 2.4 Договору. При цьому, нарахування за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, та до закінчення терміну дії Договору (пункт 3.2.2 Договору). На підтвердження укладення договору № 479551-КС-001 від 03 листопада 2023 року позивач надав візуальну форму послідовності дій клієнта (а. с. 11), з якої видно, що 03 листопада 2023 року відповідачка, використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшла в особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор UA-5457 надсилався відповідачці у виді повідомлення на її мобільний номер [NUMBER] , який вона вказувала при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачкою 03 листопада 2023 року о 15:05 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-5457 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://my.bizpozyka.com, відправленого відповідачці на її номер телефону (а. с. 11-16). Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не був би укладений. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. 03 листопада 2023 року о 15:05 ТОВ «ПрофітГід» на підставі договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-5 від 04 листопада 2020 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ПрофітГід», перерахувало на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , вказаний нею в особистому кабінеті, грошові кошти у розмірі 5000 гривень, що підтверджується анкетою клієнта від 28 листопада 2025 року (а. с. 27, 28). Відповідно до повідомлення АТ «А-Банк» № 20.1.0.0.0/7-20251229/0126 від 02 січня 2026 року банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я відповідачки [PERSON] (а. с. 77). Із виписки по вказаному рахунку відповідачки видно, що 03 листопада 2023 року на картку було зараховано 5000 гривень (а. с. 78). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», надавши відповідачці кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 479551-КС-001 від 03 листопада 2023 року станом на 28 листопада 2025 року становить 18630,76 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 4970,89 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 13421,7 гривень, заборгованість за комісією - 238,17 гривень (а. с. 37). Таким чином, враховуючи, що відповідачка фактично отримала та використовувала кошти, перераховані на належну їй кредитну картку, що й було предметом укладеного між сторонами Договору, але не повернула їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, що нею фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, є підставними і підлягають до задоволення. Такі висновки відповідають правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Також, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення і з відповідачки слід стягнути 13421,7 гривень Проте, не можна повністю погодитися із розміром нарахованої позивачем комісії з таких підстав. Згідно з узгодженим сторонами графіком (а. с. 12 на звороті) перший платіж відповідачка повинна була здійснити 17 листопада 2023 року на суму 1080 гривень, однак, сплатила 27 листопада 2023 року 1500 гривень (а. с. 32). Другий платіж відповідачка мала сплатити 01 грудня 2023 року, однак сплатила 06 грудня 2023 року у сумі 1500 гривень (а. с. 32). Крім того, відповідачка 22 березня 2025 року сплатила 238,17 гривень (а. с. 35). Зазначені платежі були зараховані кредитором на погашення заборгованості таким чином: заборгованість за основною сумою боргу - 29,11 гривень, проценти за користування позикою - 2459,06 гривень, за комісією - 750 гривень (а. с. 32-36). Пунктом 2.5 розділу 2 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 750 гривень, який залишається незмінним протягом усього строку договору. Виходячи зі змісту договору № 479551-КС-001 від 03 листопада 2023 року та повної сплати відповідачкою комісії суд вважає, що в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, яка складається з основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98,72 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2391 гривня 39 копійок (2422,4 грн * 98,72 % / 100 % = 2391,39 грн). На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1046, 1048 ЦК України та

Outcome: partial