Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 2,32 га, що розташована на території Лиманської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масиви № 5-6, [NUMBER] земельні ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124181700:01:001:0050, 5124181700:01:002:0048. Під час життя, [PERSON] склала заповідальні розпорядження, за якими заповіла належне їй нерухоме майно своїй донці [PERSON] . Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач до судового засідання не з`явилась, від її представника адвоката Аждер В.А., надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про визнання позову, в якій також просила розглянути справу за її відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, [INFO] померла мати сторін [PERSON] (витяг про смерть № 22 Р. 2 S. В 2025р., служба цивільного стану м. Сієна, Італія). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належний [PERSON] на підставі рішення суду від 20 грудня 2006 року, справа № 2-890/2006 р.; квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , належну [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1446 від 19 червня 2007 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15059355 від 27 червня 2007 року); земельну ділянку, площею 2,32 га, що розташована на території Лиманської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, масиви № 5-6, [NUMBER] земельні ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] , цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 5124181700:01:001:0050, 5124181700:01:002:0048, належну [PERSON] на підставі розпорядження Ренійської райдержадміністрації Ренійського району Одеської області № 311/А-2002 від 02 жовтня 2002 року (державний акт на прав приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 071318 від 05 травня 2003 року). Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). За життя, [PERSON] на випадок своєї смерті склала особисті розпорядження (ст. 1233 ЦК України): заповіт від 31 липня 2007 року, який посвідчений секретарем виконкому Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 194, заповіт від 06 серпня 2019 року, який посвідчений секретарем виконкому Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 104. Згідно заповітів, спадкодавець [PERSON] заповіла зазначене вище та належне їй нерухоме майно позивачу [PERSON] . З витребуваної у Ренійській державній нотаріальній конторі Одеської області спадкової справи, яка відкрита після померлої [INFO] [PERSON] , встановлено, що позивач 19 березня 2025 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Отже, позивач прийняла спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, у строки визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Відповідач в свою чергу, ніяких дій з прийняття спадщини не вчинила, не заперечує проти прийняття спадщини позивачем, про що свідчить подана нею заява про визнання позовних вимог. Разом із тим, позивач на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 239 від 17 червня 2025 року. Однак, при зверненні позивача до державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що видано відповідну постанову. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що визначено ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] , а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не позбавляє спадкоємця можливості оформити своє право на спадщину, що визначено ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом, що визначено ст. 328 ЦК України. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просив залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved