Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Регіональною універсальною карною біржею «Таврійська», від 03.10.2000, зареєстрованого в реєстрі за № 307, позивач придбав двокімнатну квартиру, житловою площею 29,9 кв.мю, загальною площею 49,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира 03.10.2000 була зареєстрована у Каховському міському БП за № 6860/32. 06.10.2025 позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою №69250565 щодо державної реєстрації свого права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану адресою: [ADDRESS] . 14.10.2025 Державний реєстратор прав на нерухоме майно прийняла рішення № 81319377 про залишення заяви без руху і надіслала запит до бюро технічної інвентаризації з метою отримання інформації про зареєстроване право власності, відомості про яке зберігаються на паперових носіях інформації, ведення яких передбачено законом до 01 січня 2013 року щодо вищевказаної квартири. 06.11.2025 Державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 81715972 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності, що виникло до 01.01.2013, а також у відповіді на запит Державного реєстратора від Комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради № 678 від 30.10.2025 вказано, що надати інформацію щодо об`єкту нерухомого майна стосовно реєстрації права власності на квартиру немає можливості, так як місто Каховка і Нова Каховка знаходяться під тимчасовою окупацією агресора росії. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,8 квадратних метрів, житловою площею квартири 29,9 квадратних метрів. Позивач, його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За ч. 3 ст. 200 ЦПК Україна за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оцінюючиналежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , на підставі розпорядження (наказу) Виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 13.02.1995 №429-к/4306, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого Регіональною товарною біржою «Таврійська» 03.10.2000. В даному договорі зазначено, що квартира має загальну площу 49,8 кв. м., житлова площа 29,8 кв. м. На звороті зазначеного вище договору міститься інформація про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована на праві приватної власності Каховським міським БТІ та записано до реєстрової книги за № 6860/32. Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м., розташована на п`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з двох житлових кімнат (кімната № 1 - 12,2 кв.м., кімната № 2 17,7 кв.м.), кухні площею 7,1 кв. м, ванної кімнати площею 2,6 кв. м., вбиральні площею 1,0 кв. м., коридору площею 7,8 кв. м., вбудованої шафи площею 0,4 кв. м. Квартира обладнана балконом площею 3,5 кв. м. Висота приміщень 2,66 м. Рішенням від 14.10.2025 №81319377 державного реєстратора заяву позивача було залишено без руху з метою надсилання запиту до бюро технічної інвентаризації для отримання інформації про зареєстроване право власності, відомості про яке зберігаються на паперових носіях інформації. За рішенням державного реєстратора 06.11.2025 №81715972 відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, що виникло до 01.01.2013. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з жовтня 2000 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку з місцезнаходженням КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» на тимчасово окупованій території, а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачами, створили ситуацію, при якій позивач не можуть реалізовувати свої правомочності як власники майна. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в них документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний договір купівлі-продажу спірного майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилаються як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved