Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Олексів Володимир Васильович до Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та зобов`язання державного реєстратора зареєструвати право власності, в якому представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] ; зобов?язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що він народився та з дня народження постійно проживає у житловому будинку [ADDRESS] , який був збудований його батьком [PERSON] до його народження. Позивач вказує, що після вибуття брата та сестри в інші місця проживання він понад тридцять років проживав у зазначеному будинку разом із батьками, а після їх смерті самостійно. [INFO] помер його батько, який за життя склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно позивачу. Позивач зазначає, що фактично прийняв спадщину після смерті батька, оскільки вступив у володіння та управління спадковим майном. Після смерті матері [INFO] , яка заповіту не залишила, позивач, також прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із нею на момент відкриття спадщини та не відмовився від її прийняття. Інші спадкоємці, а саме брат та сестра, спадщину не прийняли. Позивач зазначає, що після смерті батьків не зміг оформити право власності на будинок у встановленому порядку, оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні, а право власності на нерухоме майно раніше не було зареєстровано. Про відсутність державної реєстрації він дізнався з відповіді державного реєстратора. У зв`язку з неможливістю здійснити державну реєстрацію права власності без відповідних документів позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок у порядку спадкування та зобов`язати державного реєстратора провести державну реєстрацію такого права. У зв`язку із вищенаведеним, просить позовні вимоги задоволити. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак останній подав на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказує на те, що позовні вимоги підтримують та просять такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, однак в матеріалах справи наявні їхні заяви про розгляд справи без їх участі, в яких також вказують, що позов визнають у повному обсязі та заявлені позовні вимоги позивача просять задоволити. Уповноважений представник Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача та відповідачів, висловлені у письмових заявах та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2001 року, виданого Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , у віці 72 років, про що складено відповідний актовий запис № 6. За час свого життя [PERSON] своїми майновими правами на випадок своєї смерті розпорядився, склавши 22.03.2001 року заповіт, посвідчений секретарем Чорнушовицької сільської ради Пустомитівського району Львівської області Левкуц Валентиною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 22, яким зробив заповітне розпорядження, а саме, що усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті, і на що він за законом матиме право заповів у власність синові [PERSON] (позивачу у справі). Однак згідно листа від 11.08.2025 року № 1761/01-30, за підписом завідувача Львівським державним нотаріальним архівом Бичківської О. М., спадкова справа після смерті [INFO] гр. [PERSON] не заводилася. Судом встановлено, що окрім іншого до складу спадщини увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що рахувався за померлим, згідно погосподарських книг Чорнушовицького старостинського округу, вказане підтверджується копією довідки № 337 від 11.12.2023 року, виданої Чорнушовицьким старостинським округом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Інформаційний лист ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Отже, спадкодавець правомірно набув спадкове майно. Однак, із довідки № 1/523 на № 13.02.2024р., виданої за підписом директора ОКП «БТІ та ЕО» Мартинишин Г. Й. встановлено, що згідно архівних даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 р., реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась та свідоцтво про право власності не видавалось. Згідно довідки № 1/2706 від 29.07.2024 року, виданої за підписом директора ОКП «БТІ та ЕО» Мартинишин Г. Й. вбачається, що згідно даних ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012р реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] - не проводилася. Інформація про накладення заборон чи арештів в бюро відсутня. Житловий будинок складається з двох житлових кімнат та кухні загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м. До будинковолодіння належать: сарай літ. «Б1»; вбиральня літ. «В1»; колодязь «к»; хвіртка №l; ворота №2; огорожа №3; огорожа №4. До матеріалів справи представником позивача долучено також копію технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 1102, виготовленого ПП «БТІ ЕКСПРЕС-СЕРВІС» станом на 02.12.2021 року, на замовлення [PERSON] , відповідно до експлікації до схеми розташування будівель та споруд, складається із: житлового будинку (А1), сараю (Б1), вбиральні (В1), хвіртки (№ 1), воріт (№ 2), огорожі (№ 3, № 4), колодязю (К), згідно експлікації приміщень будинку садибного типу, такий складається із: 1) тамбура, загальною (у тому числі допоміжною) площею 8,9 кв.м., 2) житлової кімнати, загальною (у тому числі житловою) площею 15,8 кв.м., 3) кухні, загальною (у тому числі допоміжною) площею 8,9 кв.м., житлової кімнати, загальною (у тому числі житловою) площею 20,2 кв.м. Всього по 1-му поверху та будинку: 53,8 кв.м. загальної площі; 36,0 кв.м допоміжної площі; 17,8 кв. м. допоміжної площі. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його син (позивач) [PERSON] , факт родинних відносин стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.1965 року, інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно, немає, оскільки дочка [PERSON] та син [PERSON] подали суду заяви про визнання позову. Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , до правовідносин спадкування слід застосовувати норми закону, які діяли на час його смерті, а саме відповідні норми ЦК УРСР. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] був єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька та вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті, оскільки вступив у володіння спадковим майном після його смерті, та не заявив відмову у встановлений строку від спадщини. На підтвердження вищезазначеного, долучено копію довідки № 59 від 06.03.2023 року, виданої Чорнушовицьким старостинським округом Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, відповідно до якої [PERSON] дійсно до дня своєї смерті, [INFO] , проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з: [PERSON] , [INFO] , дружиною та [PERSON] , [INFO] , сином. Зазначені обставини підтверджують, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , будучи його сином, та фактично є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли та позовні вимоги визнали. Позивач протягом установленого строку не заявив про відмову від спадщини, на час смерті спадкодавця 10.07.2001 року проживав і був зареєстрований разом із ним за адресою: [ADDRESS] , після його смерті продовжив користування та володіння зазначеним житловим будинком. За таких обставин позивач вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який рахувався за спадкодавцем згідно з даними погосподарських книг Чорнушовицького старостинського округу. Разом з тим, відсутність оформлених правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна унеможливлює реалізацію позивачем його речового права в позасудовому порядку, що і зумовлює необхідність судового захисту шляхом визнання за ним права власності. Окрім того, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у віці 91 рік, у с. Тарасівка Пустомитівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 4, що стверджується копією Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2021 року, виданим Чорнушовицьким старостинським округом Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району. З матеріалів спадкової справи № 05/2021, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду на виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.04.2025 року, вбачається, що 23.02.2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Бризіцької Г. П. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. У подальшому, 21.07.2021 року, позивач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Цього ж дня нотаріусом Бризіцькою Г. П. йому було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 500 та № 501. Таким чином, позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.1965 року, була його матір`ю, та оформив свої спадкові права шляхом отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину. Однак що стосується позовної вимоги про зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області провести державну реєстрацію права власності [PERSON] на індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , то таке задоволенню не підлягає, оскільки заявлене передчасно. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75852769 від 31.10.2024 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Ольги Лозинської відмовлено у проведенні реєстраційних дій за Заявою, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: згідно виписки з погосподарських книг житловий будинок рахується за [PERSON] , а у заявника відсутні документи, які б підтверджували набуття речових прав на нерухоме майно. Суд звертає увагу сторони позивача, що згідно з пунктом 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації. На момент звернення до суду з вимогою про зобов`язання зареєструвати права власності [PERSON] на індивідуальний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не існувало підстав для вчинення такої дії, оскільки в останнього відсутні правовстановлюючі документи на вказаний об`єкт нерухомого майна, у зв`язку із тим, що спадкодавець [PERSON] за життя не встиг зареєструвати право власності на будинок. Крім того, позивач просить зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, як реєстратора вчинити певні дії, при цьому суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб`єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області та перебирати на себе їх повноваження. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, представлені суду докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на предмет їх достовірності та допустимості, а також їх достатності та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені обставини судом свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed