Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник позивача - адвокат Бігун В.П. звернулась до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтовування позовних вимог зазначила наступне. На початку 2018 року через соціальні мережі [PERSON] , [INFO] (далі Позивачка) познайомилась з [PERSON] , [INFO] та з серпня 2018 року вони почали проживати спільно як подружжя, в помешканні за адресою: [ADDRESS] . Також з ними постійно проживала мама Позивачки - [PERSON] . З кінця 2022 року Позивач по [PERSON] проживали як чоловік та дружина в орендованій кімнаті в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (оскільки до [PERSON] було застосовано припис по відношенні до [PERSON] ). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не був зареєстрований, причиною цього зокрема були доволі неприязні стосунки між [PERSON] та мамою Позивачки. За час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини Позивачка та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили дрібний ремонт, купували інші предмети домашнього побуту; Позивачка спілкувалась та налагодила відносини з матір`ю та тіткою [PERSON] .. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 28 квітня 2023 року цивільного чоловіка Позивачки - [PERSON] було мобілізовано для проходження військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Саме Позивачка організувала [PERSON] проводи в армію, приготувала необхідні речі та продукти харчування. Навіть перебуваючи на бойових позиціях [PERSON] постійно телефонував Позивачці. Окрім, спілкування по телефону [PERSON] систематично надсилав кошти Позивачці на проживання та особисті потреби. За твердженням Позивачки померлий [PERSON] був єдиним утриманцем Позивачки, оскільки останнім часом Позивачка ніде не працювала та не отримувала ніяких доходів. Саме [PERSON] повністю утримував та забезпечував сім`ю, а мама Позивачки мала свій власний побут та бюджет. Під час спільного проживання в одному помешканні між цивільним чоловіком Позивачки - [PERSON] та її матір`ю склались доволі неприязні стосунки, через це у них виникали постійні конфлікти. Підтвердженням вищевказаного є вироки Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 року, справа №345/228/22, від 01.04.2021 року за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України. Потерпілою по даній справі була мама Позивачки. Вироком суду від 23.02.2022 року, справа №345/228/22, констатовано факт спільного проживання у одному помешканні та встановлено факти численних випадків сімейного насильства над мамою Позивачки. Не зважаючи на доволі неприязні стосунки між мамою Позивачки та [PERSON] , Позивачка та [PERSON] проживали мирно, кохали один одного та ніколи не ображали один одного. За час спільного проживання цивільне подружжя не вчиняли жодних суттєвих правочинів, таких як купівля нерухомого майна, або автотранспорту, оскільки сімейний дохід був дуже скромний. Разом з тим, ми постійно купляли звичайні побутові речі, продукти харчування. 09 серпня 2023 року, в ході телефонної розмови з безпосереднім командиром її померлого чоловіка (позовний « [PERSON] ») Позивачка дізналась трагічну новину - загибель свого цивільного чоловіка. Позивачка доволі тяжко сприйняла цю новину та через погане самопочуття не змогла прибути на похорон [PERSON] . Окрім того, після загибелі, труну з його тілом направили матері, яка й здійснювала поховання. Після смерті свого цивільного чоловіка Позивачка звернулась до [INFO] щодо отримання інформації про порядок призначення та виплати їй як члену сім`ї загиблого військовослужбовця одноразової грошової допомоги, передбачену Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. В усній бесіді Позивачці роз`яснено вимоги Закону та Постанови щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та необхідного переліку документів. А також наголошено на тому, що вона не може бути отримувачем одноразової грошової допомоги, ні як утриманець, ні як член сім`ї загиблого. Відповідно до ст. 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 ст. 16 цього Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. В зв`язку з вищевикладеним виник спір про право та необхідність звернутися до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю для захисту своїх прав. Даний факт необхідний Позивачці для призначення і виплати їй, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, одноразової грошової допомоги. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.09.2024 року по справі №345/6517/23 заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без руху, та роз`яснено про право на звернення до суду в порядку позовного провадження. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 25.03.2025 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Міністерства оборони України, відповідно до яких Міністерство оборони України зазначило, що солдат [PERSON] був призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини [NUMBER] яка є підпорядкованою частиною Національної гвардії України. У зв`язку із чим просило залучити до участі у справі Головне управління Національної гвардії України та військову частину [NUMBER] Національної гвардії України. 01.04.2025 від представника Позивачки до суду надійшло клопотання про залучення до справи у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Головного управління Національної гвардії України та військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. З врахуванням отриманих пояснень та клопотання представника Позивачки до справи у якості третіх осіб які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору до справи були залучені Головне управління Національної гвардії України та військова частина [NUMBER] Національної гвардії України. 08.04.2025 до суду від представника Відповідачки [PERSON] - адвоката Виноградової - Ковтун К.Г. надійшла заява про вступ у справу та про ознайомлення з матеріалами справи. 21.04.2025 представницею Відповідачки подано Відзив, відповідно до якого сторона Відповідача просила вимоги позивача залишити без задоволення з огляду на наступне. Так, Відповідачка не погоджується з твердженням Позивачки про те, що з серпня 2018 року Відповідачка та її син [PERSON] почали проживати спільно, як подружжя в помешканні за адресою: [ADDRESS] . Представниця Відповідачки зазначає, що з моменту народження та до кінця січня 2019 року [PERSON] проживав у селі Долинка Пологівського району Запорізької області. Крім того, 17.08.2017 року винесено вирок по справі №317/821/17 Запорізького районного суду Запорізької області від 19.09.2017, згідно якого [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано [PERSON] періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Дата набрання законної сили вироку: 19.09.2017. Ухвалою по справі №315/1138/18 Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.08.2018, звільнено [PERSON] , засудженого 17.08.2017 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 408 КК України до позбавлення волі строком на три роки, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, від відбування призначеного судом покарання по закінченню іспитового строку. Дата набрання законної сили зазначеної ухвали: 04.09.2018 року. Відтак, [PERSON] протягом встановленого іспитового строку і до його закінчення 04.09.2018 за твердженням Відповідачки проживав у селі Долинка Гуляйпільського району Запорізької області. Крім того, на думку Відповідачки, доводи Позивачки щодо проживання з серпня 2018 року підлягають спростуванню, що підтверджується відомостями, встановленими у ряді судових справ, котрі розглянуті Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області. Так Відповідачка зазначає, що вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.04.2021р. по справі №345/1275/21, потерпілою стороною в цій справі виступала матір позивачки - [PERSON] , а обвинуваченим - [PERSON] , встановлено, що з «2019 року [PERSON] спільно проживає із [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності». Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.02.2023р. по справі №345/637/23 де заявником зазначена [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Управління в справах сім`ї, молоді, фізичної культури і спорту Калуської міської ради, Калуський міський центр соціальних служб про видачу обмежувального припису встановлено наступне: « [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2019 року в даній квартирі також проживає і співмешканець її дочки [PERSON] та дочка, з якими заявниця веде спільне по господарство, пов`язана спільним побутом». Рішення набрало законної сили: 13.03.2023. Наведені вище факти, на переконання представниці Відповідачки, свідчать про спільне проживання [PERSON] зі своєю співмешканкою [PERSON] не раніше, ніж з 2019 року, чим спростовують твердження Позивачки про їх спільне проживання з 22.08.2018 року. Крім того, представниця Відповідачки у відзиві вказує, що [PERSON] на початку 2023 року проживав в орендованій кімнаті гуртожитка по [ADDRESS] , однак таку кімнату за власний рахунок орендувала [PERSON] його матір - [PERSON] (тобто Відповідачка), після того, як дізналася, що його вигнали і він ночує у якійсь котельній. Крім того, зазначену кімнату у гуртожитку йому допоміг знайти роботодавець - [PERSON] , котрий є фізичною особою-підприємцем. Представниця Відповідачки зазначає, що Позивачкою не надано жодних доказів щодо ведення спільного господарства, наявності спільного сімейного бюджету, здійснення дрібного ремонту, купівлі предметів домашнього догляду, а надані Позивачкою докази, не підтверджують факту проживання однією сім`єю. Отже, сам по собі факт перебування позивачки на утриманні [PERSON] у близьких стосунках, на переконання представниці Відповідачки не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, оскільки Позивачкою не надано докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Крім того, представниця Відповідачки вказує на те, що численні факти домашнього насильства [PERSON] по відношенню як до Позивачки та її матері свідчать про відсутність мирного співіснування та кохання між Позивачкою та [PERSON] . Щодо організації проводів та збору до армії, представниця Відповідачки зазначила, що з 2023 року [PERSON] неофіційно працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] та під час роботи на підприємстві співробітники РТЦК та СП забрали його з місця роботи і мобілізували. При цьому Позивачка не конкретизувала як саме вона організовувала проводи, які речі купувала та не надала документи про це. Крім того, наразі при мобілізації особі за рахунок держави на навчальних зборах видаються всі необхідні речі. Крім наведеного, Позивачка не цікавилася здійсненням та місцем поховання [PERSON] , ніякою фінансової допомоги не надала, не була присутня на похоронах і жодного разу не відвідала його могилу. Таки чином, зміст позовних обставин, який викладений [PERSON] не відповідає дійсності. Крім того позивачкою не долучено спільних фото, відеозаписів щодо проведення дозвілля, відпочинку та проживання із [PERSON] , як на підтвердження родинних відносин і заявлених позовних вимог. Представниця Відповідачки зазначає, що є відсутніми переконливі докази про те, що Позивачка та [PERSON] спільно проживали як чоловік та жінка однією сім`єю терміном спільного проживання не менше п`яти років. З врахуванням вищезазначеного просила відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 01.05.2025 за клопотанням представниці Позивачки було витребувано наступні докази: з [INFO] особову справу заведену на [PERSON] , [INFO] ; з військової частини [NUMBER] Національної гвардії України особову справу військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] . Ухвалою суду від 15.07.2025 було відмовлено в задоволенні заяви представниці Позивачки про вжиття заходів забезпечення позову. Також ухвалою суду від 15.07.2025 було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Також цією ухвалою були задоволенні клопотання представниць Позивачки та Відповідачки щодо виклику та допиту свідків. Крім того, ухвалою суду від 31.07.2025 за клопотанням представниці Позивачки у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» було витребувано докази щодо телефонних дзвінків, вихідних СМС повідомлень, місць розташування базових станцій мобільного оператора номеру телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] (тобто Позивачці), які надходили з номера телефону [NUMBER] , що належав померлому [PERSON] у період часу з 22.08.2018 по [INFO]. Протягом судового розгляду справи Позивачка та її представниця вимоги позову підтримали в повному обсязі, Відповідачка та її представниця проти задоволення вимог позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. У постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 204/6931/20 під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 1858 від 08.05.2023 (т. 1. а.с 65). За життя останній був військовослужбовцем та загинув виконуючи обов`язки із захисту Батьківщини. В порядку Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») матері [PERSON] - [PERSON] (Відповідачці) призначена одноразова грошова допомога у розмірі 7 500 000 грн (1/2 частина) та нерозподілена частина померлого батька [PERSON] - [PERSON] у розмірі 7 500 000 грн (1/2 частина). Вищевказане підтверджується матеріалами, наданими суду в процесі розгляду справи Головним управлінням Національної Гвардії України (т. 2 а.с. 37-40) та не спростовується Відповідачкою. Разом з цим, відповідно до витребуваної судом з [INFO] облікової картки до військового квитка на дату заповнення цієї облікової картки, а саме на 27.04.2023 [PERSON] зазначив осіб, які є його сім`єю, серед яких він заначив Позивачку - [PERSON] , як цивільну дружину, вказавши номер її мобільного телефону [NUMBER] та [PERSON] , як матір, вказавши номер її мобільного телефону [NUMBER] . Також у цій обліковій картці [PERSON] вказував своє місце проживання: [ADDRESS] , яке збігається з місцем проживання, яке Позивачка зазначила у позові як місце її спільного проживання з [PERSON] (т. 1 а.с. 25). Отже, суд враховує, що загиблий [PERSON] за життя, а саме при заповненні облікової картки до військового квитка сам визначив склад своєї сім`ї, до якої він відніс Позивачку - [PERSON] , як цивільну дружину та Відповідачку [PERSON] , як матір, та зазначив своє фактичне місце проживання - [ADDRESS] , яке збігається з місцем проживання Позивачки та її матері. Судом досліджено надані Позивачкою виписки з її банківської картки, на яку вона починаючи з 14.03.2019 отримувала, в тому числі грошові кошти від матері [PERSON] , тобто від Відповідачки, а також від інших осіб, які за словами Позивачки були побратимами [PERSON] під час його військової служби з позначкою в розділі «Деталі операції « [PERSON] ) (т. 1. а.с. 9-17) та досліджено виписку з банківської картки матері Позивачки - [PERSON] , відповідно до якої матір Позивачки починаючи з 29.08.2018 неодноразово отримувала грошові перекази від матері [PERSON] , тобто від Відповідачки. (т. 2 а.с. 104-105). Судом досліджено отримані від Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» роздруківки телефонних дзвінків, вихідних СМС повідомлень, місць розташування базових станцій мобільного оператора номера телефону [NUMBER] , що належить позивачці [PERSON] , які надходили з номера телефону [NUMBER] , що належав померлому [PERSON] у період часу з 22.08.2018 по [INFO], відповідно до яких зафіксовані багаторазові випадки з`єднань вказаних абонентів у вказаний період (т. 2, а.с. 97, Диск т. 2 а.с. 98). При цьому суд позбавлений можливості встановити та й дослідити зміст спілкування між зазначеними абонентами, а лише констатує наявність багаторазових випадків з`єднань між цими абонентами у вказаний період. Крім того, суд бере до уваги, як доказ існування спільного проживання Позивачки з [PERSON] наявність фактів домашнього насильства [PERSON] стосовно її матері - [PERSON] , з якою Позивачка та [PERSON] спільно проживали. Так вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2022 (справа №345/228/22, провадження № 1-кп/345/140/2022) [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку було встановлено, що протягом 2020-2021 років вчиняв домашнє насильство по відношенню до матері Позивачки - [PERSON] (т.1 а.с. 21-23). При цьому, відповідно до вступної частини вказаного вироку, [PERSON] вже мав непогашену судимість за аналогічний злочин. Так, відповідно до результатів пошуку кримінальних проваджень в Єдиному державному реєстру судових рішень встановлено, що вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2021 (Справа №345/1275/21 Провадження № 1-кп/345/201/2021), [PERSON] було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного вироку серед іншого було встановлено, що «з 2019 року [PERSON] спільно проживає із [PERSON] та її матір`ю [PERSON] в квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , де указані особи ведуть спільне господарство та пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, тобто проживають у близьких відносинах». [PERSON] перебуваючи на профілактичному обліку у секторі превенції Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області як «кривдник», в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно та безпричинно, протягом тривалого часу, знаходячись по місцю свого проживання, що за адресою: [ADDRESS] , систематично вчиняв по відношенню до [PERSON] , з якою перебуває в близьких відносинах, проживаючи з нею в одному помешканні, психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що погіршило якість її життя, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту. В результаті протиправних дій, [PERSON] протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Крім того, відповідно до результатів пошуку справ про адміністративні правопорушення в Єдиному державному реєстру судових рішень встановлено, що вже 07.12.2018 до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , громадянина України, проживаючого за адресою: [ADDRESS] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (справа № 345/5233/18 Провадження № 3/345/1310/2018, Постанова від 10.12.2018). При цьому загальний результат пошуку справ про адміністративні правопорушення в Єдиному державному реєстру судових рішень стосовно [PERSON] за період з 10.12.2018 по 11.04.2022 налічує 29 постанов Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалених за результатами розгляду адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , зокрема за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство) як по відношенню до Позивачки (Постанови від 20.12.2021 та від 11.04.2022) та її матері [PERSON] . Також, відповідно до отриманих відомостей з Калуського районного відділу поліції Національної поліції України Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, згідно з інформацією, протягом 2021-2022 років до вказаного відділу поліції надійшло шість звернень, а саме від 07.04.2021, від 25.11.2021, від 04.12.2021, від 06.12.2021, від 02.01.2022 та від 06.01.2022 за фактами вчинення домашнього насильства [PERSON] (т. 2. а.с. 24). Отже, вказані обставини систематичного притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства як стосовно матері Позивачки, так і до самої Позивачки, яке вчинялось за адресою проживання [ADDRESS] свідчать про наявність тривалого спільного проживання Позивачки з [PERSON] за вказаною адресою. При цьому суд враховує, що попри численні факти притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства, такі випадки надалі не припиняли спільне проживання Позивачки та [PERSON] . Допитана судом за клопотанням сторони Позивачки свідок [PERSON] (мати Позивачки) повідомила, що її дочка познайомилась з [PERSON] через музичний канал у 2017 році, а 22.08.2018 року [PERSON] приїхав до її дочки та з цього часу спільно проживав з нею та її дочкою у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] , а потім з березня 2023 року разом із її дочкою окремо у кімнаті гуртожитку у м. Калуш до моменту мобілізації [PERSON] до лав ЗСУ у квітні 2023 року. Свідок вказувала, що її відносини та відносини її дочки з [PERSON] були непрості, дуже часто вона та Позивачка терпіли домашнє насильство від [PERSON] , але її дочка кохала [PERSON] , а тому вибачала йому всі вчинки. Її дочка та її цивільний чоловік [PERSON] не купували особливо цінних речей, бо не мали на це коштів, купували лише харчі та необхідні побутові речі. В основному працював [PERSON] , який й забезпечував та утримував її дочку під час спільного проживання. Також свідок пояснила, що починаючи з серпня 2018 року вона неодноразово отримувала кошти на свою банківську картку від матері [PERSON] - тобто від Відповідачки. Свідок також знала, що такі перекази Відповідачка робила й на банківську картку своєї доньки, що свідчить про те, що Відповідачка була цілком обізнана про те, з ким проживає її син. Допитані судом за клопотанням сторони Позивачки свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (сусіди Позивачки) пояснили, що були знайомі як із Позивачкою, так і з [PERSON] , який почав проживати з Позивачкою з серпня 2018 року. Також вказані свідки пояснювали, що в період часу з серпня 2018 по квітень 2023 роки неодноразово бачили разом Позивачку та [PERSON] у м. Калуш на вулиці та у магазинах, сприймали останніх як сімейну пару, були обізнані про те, що вони проживали разом. Вказані свідки зі слів Позивачки дізнались, що [PERSON] у квітні 2023 року мобілізували до лав ЗСУ та також саме від Позивачки дізнались про загибель [PERSON] . Допитані судом за клопотанням сторони Відповідачки свідки [PERSON] (сестра Відповідачки), [PERSON] (чоловік Відповідачки), пояснили, що з 2019 року [PERSON] переїхав зі с. Долинка Гуляйпільського району Запорізької області до м. Калуш до свого знайомого у якого і проживав до моменту мобілізації до лав ЗСУ. Про цього знайомого вони знали зі слів [PERSON] . Проте точного місця проживання [PERSON] у м. Калуш вони не знали, особисто до [PERSON] у м. Калуш вони не приїжджали. Свідки були обізнані зі слів [PERSON] , що в останнього також є дівчина, проте про відносини Позивачки з [PERSON] вказаним свідкам нічого відомо не було. На похованні [PERSON] . Позивачки вони не бачили. Допитана за правилами допиту свідка Віповідачка [PERSON] - матір [PERSON] також не заперечувала обставину переїзду її сина [PERSON] до м. Калуш, але зазначила, що цей переїзд відбувся не в серпні 2018 року, в на початку 2019 року, бо до вересня 2018 року її сину було необхідно відмічатись за місцем реєстрації місця проживання як особі, що була засуджена вироком суду та мала судимість. [PERSON] її повідомив, що їде у м. Калуш до свого друга на ім`я [PERSON] . Також [PERSON] повідомляв, що має стосунки із дівчиною, але особисто з дівчиною не знайомив. Отримавши звістку по загибель [PERSON] . Відповідачка займалась організацією похорон сина, Позивачки на похороні не було. На теперішній час у неї склалися вкрай неприязні стосунку із Позивачкою через спір щодо виплат на загиблого [PERSON] . Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши сукупність встановлених обставин та відносин між Позивачкою та [PERSON] , які за ознаками їх тривалості притаманні для сімейних стосунків, проаналізувавши надані сторонами докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд критично ставиться до доводів сторони Відповідачки про відсутність проживання Позивачки та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки, бо таке проживання протягом 2018-2023 років знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи та не було спростовано наданими стороною Відповідачки доказами. В свою чергу, наявність численних фактів домашнього насильства [PERSON] по відношенню до матері Позивачки та самої Позивачки під час спільного проживання, та наявність неприязних стосунків між Позивачкою та Відповідачкою на час розгляду справи не спростовують факту спільного проживання Позивачки та [PERSON] у вказаний період. Відповідно до змісту позовної заяви, згідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України Позивачка зазначила, що при зверненні до суду окрім судового збору ніяких інших витрат нею не понесено та не планувалось понести у зв`язку із розглядом справи. Крім того, Позивачка не наполягала на стягненні судових витрат з Відповідачки у прохальній частині позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved