Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

27 серпня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду через систему "Електронний суд" з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1295968 від 14.11.2023 у розмірі 42 417,50 грн., що складається із суми кредиту 4 700,00 грн., суми процентів за користування кредитом 37 717,50 грн., а також судовий збір та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 14.11.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» далі (ТОВ «Слон кредит») та відповідачем укладено договір №1295968 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Згідно з умовами договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4 700,00 грн., строком на 350 днів та зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав, що підтверджується довідкою платіжного провайдера «Пейтек». Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості. 24.12.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024, за яким позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором у повному обсязі. Ухвалою суду від 03.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак разом з подачею позовної заяви подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. що стверджується довідками про доставку смс-повідомленнь, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказівта ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку. Згідно матеріалів справи, 14.11.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» далі (ТОВ «Слон кредит») та [PERSON] укладено договір №1295968 про надання споживчого кредиту в електронній формі. Згідно умов Кредитного договору, сума кредиту складає 4 700 грн (п. 1.3. Кредитного договору), строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту вказується в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 4 700 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , вказане стверджується довідкою ТОВ «Пейтек Україна» про перерахування коштів. Після прийняття Відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний Відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С887», після чого відповідач отримав кредит в сумі 4 700 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Так, укладаючи цей договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У період з 14.11.2023 по 29.10.2024 відповідачем здійснено оплату на рахунок Первісного кредитора в розмірі 2 937,5 грн., які спрямовані на оплату відсотків за користування кредитом в розмірі 2 937,5 грн. Згідно детального розрахунку заборгованості та оплат, здійснених відповідачем, позивачем нараховано проценти за 356 календарних дні (14.11.2023 - 29.10.2024) в межах строку договору. Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року між ТОВ «Слон кредит» як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк Договору № 1295968 про надання споживчого кредиту від 14.11.2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 356 календарних дні з 14.11.2023 року по 29.10.2024 року, вказане стверджується розрахунком заборгованості. Оцінюючи законність нарахованих процентів, суд виходить з норм Закону України «Про споживче кредитування» у редакції після змін, внесених Законом №3498-IX від 22.11.2023, який встановлює максимальні денні процентні ставки. Однак у цьому випадку договір укладений до набрання чинності обмеженнями та не продовжувався, тому нові ставки не застосовуються, а проценти, нараховані позивачем, є правомірними. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 42 417,5 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту - 4 700 грн., заборгованості за процентами - 37 717,5 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що позикодавцем за описаним вище кредитним договором свої зобов`язання виконано в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за позикою, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за ним не виконав. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 422,40 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: Копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги ТзОВ "ФК"Фінтраст Капітал" адвокатом Столітнім М.М. у Шевченківському районному суді м. Львова, договір про надання правової допомоги від 10.12.2024 року №10/12/2024, рахунок на оплату №10338-12/08-2025 від 12 серпня 2025 року, акт прийому передачі виконаних робіт. Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial