Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В позові зазначала, що з відповідачем мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач з сином мешкає окремо від відповідача, неповнолітній син знаходиться на утриманні позивачки. Як вказала позивач, аліменти на утримання сина стягуються з відповідача відповідно до виконавчого листа (справа № 182/8104/19), виданого Нікопольським районним судом Дніпропетровської області 26.05.2021 р. на виконання рішення суду від 27.01.2021 року згідно якого вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця м. Запоріжжя, аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на його користь в особі матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженки села Жовтневе Вільнянського району Запорізької області, щомісячно, починаючи з 11.02.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Даний виконавчий було подано на виконання до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро). Посилаючись на те, що аліменти на утримання сина у період з лютого 2020 р. по жовтень 2022 р. (1027 днів) відповідач фактично не сплачував (оскільки ним було сплачено лише 404, 44 грн. у червні 2022 року), станом на 24.10.2022 року заборгованість по аліментам складала 103 135,1 грн., а загалом розмір пені складає більше 5 млн. грн., позивач з урахуванням того, що за законом пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а також з урахуванням штрафу (18 594,4 грн.), накладеного виконавцем на відповідача за несплату аліментів, просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з лютого 2020 р. по 24.10.2022 р. у розмірі 84 540,7 грн. (виходячи з розрахунку: 103 135,1 грн. 18 594,4 грн. = 84 540,7 грн.). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2025 року відкрито провадження в цій справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.12.2025 року від представника відповідача адвоката Чайковської Ружени Анатоліївни надійшли письмові пояснення, в яких зазначалося, що судові справи у спорах між [PERSON] та [PERSON] щодо стягнення аліментів та щодо визначення місця проживання дитини перебували в суді з 2019 р. по 2021 р., мирову угоду про визначення місця проживання дитини сторонами укладено лише 22.09.2020 року, а тому відповідач заперечує свою вину у виникненні заборгованості по аліментам з лютого 2020 року. Також відповідача зазначив, що він постійно повідомляв держвиконавця про те, що у нього не було постійної роботи та доходів, до того ж він звертався до держвиконавця з заявою щодо надання можливості розстрочити аліменти, бо знаходився у тяжкому матеріальному стані. Теперішнього часу він погасив заборгованість по аліментам та навіть оплатив штраф, станом на 01.02.2025 року борг погашений (копія довідки від 12.02.2025 року додається), а тому відповідач вважає, що відсутня його вина у несвоєчасному виконанні обов`язку, а тому просив суд у задоволенні позову [PERSON] до нього про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини відмовити. Крім того відповідач вказав на те, що він не згодний з заявленим позивачкою розміром судових витрат на правничу допомогу і вважає, що відшкодовуватися повинні лише витрати, які є обґрунтованими та які мають розумний розмір. Ухвалою від 12.01.2026 на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України позовну заяву залишено без руху. 13.01.2026 ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку із усуненням недоліку позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, надані сторонами, суд дійшов наступних висновків. Під час ухвалення рішення суд у відповідно до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Згідно з постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження (ВП № 65957919 від 02.07.2021 р.) було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/0182/1040/2021 182/8104/19, виданого 26.05.2021 суддею Нікопольського районного суду Дніпропетровської області про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання сина [PERSON] , [INFO] , боржник: [PERSON] , [INFO] , стягувач: [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно частин 8-9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Вказані норми узгоджуються із приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 .04. 2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тобто, право на стягнення неустойки (пені) за прострочення плати аліментів виникає у стягувача в силу наявності факту прострочення платником сплати аліментів, при цьому, розмір пені вираховується за кожен день прострочення. При цьому, при вирішенні питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не має значення факт наявності чи відсутності на день вирішення спору заборгованості по аліментам. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Позивачем надано докази щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів станом на 24.10.2022 року в розмірі 103 135, 1 грн. (довідка на а. с. 7). Також позивачем на підтвердження факту ухилення [PERSON] від сплати аліментів надано письмовий доказ копію постанови державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26.08.2022 року про накладення штрафу на боржника [PERSON] у розмірі 18 594,4 грн. (згідно ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за заборгованість зі сплати аліментів понад один рік) (а. с. 6). Проте, не зважаючи на такі заходи, вжиті державним виконавцем, боржник [PERSON] лише з січня 2023 року почав сплачувати аліменти щомісяця, а заборгованість по аліментам існувала тривалий час і лише у січні-лютому 2025 року ним було погашено вказану заборгованість (довідка та розрахунок заборгованості а. с. 44, 45). Відповідач, не визнавши позов, зазначав, що, по-перше, відсутня його вина у несвоєчасній сплаті аліментів, оскільки він тривалий час не мав постійної роботи та не отримував дохід, а по-друге, він ще до подачі цього позову сплатив заборгованість по аліментам і станом на 01.02.2025 р. заборгованість по аліментам відсутня. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Позивач надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин, не в повній мірі та систематично не сплачував аліменти на утримання дитини, що також прослідковується із довідки наданої державним виконавцем. Відповідач [PERSON] будь-яких письмових доказів щодо відсутності у нього доходу, відсутності майна, за рахунок якого він зміг би погасити заборгованість, або доказів того, що у нього на утриманні знаходяться інші непрацездатні особи, що свідчило б про його тяжкий матеріальний стан, суду не надав. Судом також встановлено, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своєї бездіяльності по несплаті аліментів суду не надав, не довів, що заборгованість не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо. Крім того, відповідач розрахунок заборгованості станом на 24.10.2022 року, складений Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) не оскаржував, а погасивши у січні-лютому 2025 року всю заборгованість по аліментам, фактично визнав правильність нарахування цієї заборгованості. Доводи представника відповідача щодо наявності спору щодо місця проживання дитини у період з 2019 р. по 2021 р. (мирову угоду про визначення місця проживання дитини сторонами укладено лише 22.09.2020), суд відхиляє, адже рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі № 182/8104/19, провадження № 2/0182/1040/2021, на підставі якого виданий відповідний виконавчий лист і яким призначено стягнення аліментів з [PERSON] саме з 11.02.2020, відповідачем не оскаржувалося. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання та не довів відсутності своєї вини у довготривалому невиконанню зобов`язань по сплаті аліментів, а тому суд вважає за можливе застосувати до боржника санкцію за ухилення від сплати аліментів, а саме, стягнути з нього неустойку (пеню). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 в справі № 572/1762/15-ц пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Вирішуючи питання щодо розміру неустойки (пені) суд виходить з наступного алгоритму розрахунку пені: розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Виходячи з розрахунку заборгованості за період з лютого 2020 року по 24 жовтня 2022 року, складеного Державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) (а. с. 7-8), суд розраховує пеню наступним чином: (1556,19х1%х1027)+(3931,44х1%х1003)+6476,19х1%х973)+ (9020,94х1%х940) + + (11565,69х1%х912)+(14248,69х1%х882)+(16931х1%х851)+(19614,69х1%х821) + + (22395,94х1%х790)+(25177,19х1%х762)+(27958,44х1%х730)+30859,94х1%х700) + + (33761,44х1%х670)+(36662,94х1%х639)+(39927,94х1%х609)+(43192,94х1%х578) + + (46757,94х1%х547)+(49894,94х1%х517)+(53331,94х1%х486)+(56768,94х1%х456) + + (60429,69х1%х425)+(64090,44х1%х397)+(67751,19х1%х366)+71411,94х1%х335) + + (75072,69х1%х305)+(78733,44х1%х274)+(82394,19х1%х244)+(86054,94х1%х213) + + (86054,94х1%х182)+(89311,25х1%х152)+(92972,00х1%х121)+(96632,75х1%х91) + + (100293,1х1%х60)+(103135,5х1%х24) = 5 637 404,53 грн. Виходячи з того, що при розрахунку пені за такою формулою розмір пені значно перевищує розмір загальної заборгованості зі сплати аліментів, суд враховує приписи частини 1 статті 196 СК України та вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі не більше 100 відсотків заборгованості по аліментам, яка складає у період з лютого 2020 р. по 24.10.2022 р. (1027 днів) 103135, 1 грн. за вирахуванням з цієї суми штрафу (накладеного державним виконавцем відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження») у розмірі 18 594,4 грн., а саме: 103 135,10 грн. 18 594, 40 грн. = 84 540,70 грн. Саме в такому розмірі (з врахуванням вищевказаних норм закону) просила позивач стягнути з відповідача суму неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з лютого 2020 року по 24 жовтня 2022 року, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; З урахуванням того, що позивача [PERSON] звільнено від оплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів (в тому числі, пені за несплачені аліменти), на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Долучені до позовної заяви докази: договір про надання правничої допомоги від 13.06.2024, укладений між позивачем та адвокатом Вельможком О.О.; детальний опис робіт за вказаним договором; прибутковий касовий ордер № 9 та квитанція до нього на суму 4000 грн. підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі, а тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved