Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Голова районної адміністрації Маєр Ф. звернувся з вказаним позовом до суду, в якому просив позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) батьків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову, і до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовано тим, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах відповідно до наказів служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 30.07.2024 № 3298, 3297. Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.07.2024 № 3746/06.10-01-33 батьками дітей є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 19.07.2024 року о 15-30, до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло усне повідомлення (за телефоном), інспектора ЮП ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, лейтенанта поліції Лень Н.В., про те, що біля входу в АТБ за адресою: [ADDRESS] , виявлено жінку - [PERSON] , [INFO] , яка жебракувала з дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Родина не має постійного місця проживання, винаймають житло подобово, мають статус ВПО. Діти виглядали неохайно, замурзаними. Згідно Актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 19.07.2024 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було доставлено до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР. Згідно листа КНП «ЗОКДЛ» ЗОР від 22.07.2024 року № 1320/01-02-12, діти були оглянуті черговим лікарем-педіатром, встановлено діагноз: Гострий фарингіт. Госпіталізовано до педіатричного боксованого відділення. Факт жебракування в родині стався не вперше. Так, відповідно до подання відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 12.07.2024 встановлено, що [PERSON] разом із малолітніми дітьми 11.07.2024 біля ТЦ «Україна» за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 147 просила гроші у перехожих на свої потреби. [PERSON] ухилилась від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання своїх дітей. За вказаним фактом працівниками поліції складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до повідомлення відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 02.07.2024 встановлено, що [PERSON] разом із дітьми жебракувала 01.07.2024 біля ТЦ «Амстор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 70, про що також складено адміністративний протокол. 22.07.2024 року до відділу з`явилася [PERSON] , та повідомила, що вона є матір`ю дітей (документально свою особу не підтвердила, у зв`язку із втратою паспорта громадянина України). Жінка повідомила, що вона жебракувала разом із дітьми, у зв`язку із складним матеріальним становищем. Дар`я [PERSON] не мала змоги переоформити належні їй соціальні виплати, у зв`язку із відсутністю оригіналів документів, які з її слів були втрачені. 07.08.2024 до відділу звернувся батько дітей [PERSON] із заявою про повернення дітей в родину. Батько дітей зазначив адресу за якою буде мешкать родина: [ADDRESS] . Проте відповідно до листа Служби у справах дітей Новомиколаївської селищної ради Запорізького району від 15.08.2024 встановлено, що за вказаною адресою мешкає інша родина, яка винаймає житло. Також батьком була повідомлена інша адреса: [ADDRESS] . Однак відповідно до листа Служби у справах дітей Новомиколаївської селищної ради Запорізького району від 12.08.2024 встановлено, що за адресою ніхто не проживає, подвір`я заросло бур`янами, скрізь безлад. Відповідно до листа КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 09.08.2024 встановлено, що батьки дітей 09.08.2024 вчинили бійку між собою в приміщенні закладу. На прохання медичного персоналу покинути відділення, категорично відмовилися. Батько дітей погрожував ножом. Тому медичним персоналом був викликаний наряд поліції і батьків вивели з приміщення. 14.08.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, протокол № 34, було розглянуто питання про доцільність/недоцільність повернення дітей в родину. Однак на засідання батьки дітей не з`явилися, не надали свої пояснення. Комісією вирішено не доцільно повернення дітей в родину. 14.01.2025 відповідно до наказів служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 14.01.2025 № 160 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] », № 161 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] » малолітні діти влаштовані в родину патронатного вихователя [PERSON] , де вони перебувають по теперішній час. На підставі наведеного, виходячи з інтересів дітей, оскільки відповідачі свідомо самоусунулись від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дітей, не виходять на зв`язок, з підстав, передбачених ст.19, 150, 155, 164-166 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позивач просить задовольнити вище вказаний позов. Відповідно до автоматизованої системи документообігу від 05.02.2025 цивільну справу було розподілено судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздовій Н.С. 05.02.2025 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скеровано запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачів, відповідь надійшла 10.02.2025. Ухвалою суду від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 20.10.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі. Відповідачі відзив на позов не подали. Представник позивача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі на підставі наявних доказів, просили задовольнити позов, не заперучувала щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи без їх участі та заперечення не надали. Крім того, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідачів до суду, що підтверджено матеріалами справи. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності, клопотав про задоволення позову. Крім того органом опіки та піклування надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів, який долучений до матеріалів справи. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах відповідно до наказів служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 30.07.2024 № 3298, 3297. (а.с. 16-17) Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.07.2024 № 3746/06.10-01-33 батьками дітей є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13-15) Згідно Акту про факт передачі дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 15.01.2025 діти передані до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» ЗОР. (а.с. 18) 14.01.2025 відповідно до наказів служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 14.01.2025 № 160 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] », № 161 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , [INFO] », малолітні діти влаштовані в родину патронатного вихователя [PERSON] , де вони перебувають по теперішній час. (а.с.19-22) Відповідно до повідомлення відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 02.07.2024 встановлено, що [PERSON] разом із дітьми жебракувала 01.07.2024 біля ТЦ «Амстор», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 70, про що також складено адміністративний протокол. (а.с.23) Відповідно до подання відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 12.07.2024 встановлено, що [PERSON] разом із малолітніми дітьми 11.07.2024 біля ТЦ «Україна» за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 147 просила гроші у перехожих на свої потреби. За вказаним фактом працівниками поліції складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. (а.с.28) Відповідно до листа КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 09.08.2024 встановлено, що батьки дітей 09.08.2024 вчинили бійку між собою в приміщенні закладу. На прохання медичного персоналу покинути відділення, категорично відмовилися. Батько дітей погрожував ножом. Тому медичним персоналом був викликаний наряд поліції і батьків вивели з приміщення. (а.с. 24) 20.08.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, протокол № 34, було розглянуто питання про доцільність/недоцільність повернення дітей в родину. Однак на засідання батьки дітей не з`явилися, не надали свої пояснення. Комісією вирішено не доцільно повернення дітей в родину. (а.с. 25) Згідно висновку Запорізької міської ради по Шевченківському району від 04.02.2025 №22.04/01-34-119, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачками своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновки органів опіки та піклування, пояснення представника позивача та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дітей, враховуючи тривале невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню останніх. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз`яснення надані в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180, ч.ч.1-2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом. В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд приходить до висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, у встановленому законом порядку на користь іншої особи, або закладу, відповідно до ст. 245 СК України, яка має права опікуна або піклувальника відносно неповнолітньої особи. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати з [PERSON] та [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої будуть перебувати малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , аліменти на їх утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2025 року й до досягнення дітьми повноліття. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 2422,40 грн., тобто з кожного по 1 211,20 грн.

Outcome: approved