Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] , через представника - адвоката Володарського В.Л., звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з КО «Київмедспецтранс» у відшкодування матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 3834060,00 грн.; у відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [PERSON] користується на підставі довіреності автомобілем Porsche Cayenne, державний номерний знак [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] 13 червня 2024 року по просп. Володимира Івасюка, 10А у м.Києві сталася ДТП за участю [PERSON] , яка керувала автомобілем Porsche Cayenne, державний номерний знак [NUMBER] та зі спеціалізованим транспортним засобом Volkswagen Crafter, державний номерний знак № [NUMBER] ( карета швидкої допомоги), під керуванням [PERSON] , який виконував покладені на нього обов`язкі водія, що належить КО «Київмедспецтранс». Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 04 вересня 2024 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, [PERSON] визнано винним у скоєному ДТП. Провадження щодо [PERSON] закрито за відсутністю складу в її діях адміністративного правопорушення. Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженням автомобіля Porsche Cayenne, становить 3994060 грн, що встановлено висновком судового експерта. Позивач отримала страхове відшкодування від страхової компанії 160000 грн. Залишок невідшкодованих збитків становить 3834060 грн, що за офіційним курсом НБУ складає 91673,36 доларів США. Враховуючи, що пошкоджений автомобіль - іноземного виробництва, і шкода спричинена його знищенням, а приведення сторін у стан, який існував до порушення прав позивачки, являє собою стягнення суми, достатньої для придбання аналогічного автомобіля, слід вважати, що у даному випадку має застосовуватися за аналогією ч.2 ст.524 ЦК України, та просить стягнути завдані збитки в іноземній волюті. Окрім того, у зв`язку із розглядом справи про адміністративне правопорушення позивач понесла витрати на правову допомогу у розмірі 50000 гривень, як також просить стягнути з відповідача в рахунок спричиненої майнової шкоди. Під час ДТП, позивач отримала тілесні ушкодження, у зв`язку із чим відчувала фізичний біль та страждання, зверталася до медичної установи, проходила лікування. Вказане підтверджується копіями медичної документації. Також в момент ДТП позивачка відчула негативні емоції у вигляді страху за своє життя та здоров`я, тривоги. Позивачці спричинено моральну шкоду знищенням, автомобіля, який знаходився у її користуванні, залишилася без засобу пересування, в рахунок компенсації моральної шкоди просить стягнути 100000 гривень. Відповідач КО «Київмедспецтранс», є власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] , на момент ДТП перебував у трудових правовідносинах тому позивач просить стягнути завдані збитки та компенсацію моральної шкоди саме з відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки. Рух справи Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року справу передано за підсудністю для розгляду до Шевченківського районного суду м.Києва, за місцем розташування відповідача. Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2025 року справу передано на розгляд раніше визначеному складу суду - судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 24 листопада 2025 року. Від представника позивача 22 жовтня 2025 року надійшла заява про зменшення розміру заявлених вимог. В обґрунтування заяви зазначено, що позивачем було продано Porsche Cayenne, в пошкодженому стані за 914600 грн. З урахуванням різниці вартості автомобіля до та після ДТП, так як автомобіль вважається фізично знищеним, просить остаточно стягнути з відповідача 2919460,00 грн, в еквіваленті 91673,36 дол США. Перевезення дітей до школи коштувало позивачу 133651,00 грн, які просить також стягнути з відповідача. Від представника відповідача [PERSON] 31 жовтня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить зменшити розмір заявленої до стягнення матеріальної шкоди, з урахуванням залишкової вартості транспортного засобу, фінансового стану відповідача, його статусу як об`єкта критичної інфраструктури, який виконує функції у сфері охорони здоров`я; відмовити в задоволенні вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди, та витрат на перевезення дітей до школи, які не підтверджені належними та допустимими доказами; відмовити в стягнення витрат на правову допомогу понесених позивачем у справі про адміністративне правопорушення; зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які є значно завищеними та не відповідають засадам розумності та справедливості. До відзиву долучений наказ про прийняття [PERSON] на роботу, наказ про тимчасове закріплення за водієм автотранспортного засобу, подорожній лист від 13 червня 2024 року, наказ про звільнення [PERSON] у зв`язку із виходом на пенсію. Від представника позивача 04 листопада 2025 року надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15 січня 2026 року. В судовому засіданні 15 січня 2026 року позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні з підстав та мотивів зазначених у поданих заявах. В судовому засіданні 15 січня 2026 року представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених вимог з підстав та мотивів наведених у поданому відзиві. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази наявні у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що власником транспортного засобу Porsche Cayenne державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , яка на підставі довіреності від 17 червня 2020 року надала [PERSON] право користування, експлуатації, розпорядження та продажу вищезазначеного автомобіля (а.с.98). Як встановлено з постанови Оболонського районного суду м. Києва у справі №756/10026/24 про адміністративні правопорушення від 04 вересня 2024 року, залишеної без змін судом апеляційної інстанції, 13 червня 2024 року, близько 15 год. 30 хв., у м. Києві по просп. Володимира Івасюка, 10-А, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки Volkswagen Crafter, державний номерний знак [NUMBER] (спеціалізований автомобіль екстреної медичної допомоги), під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Porsche Cayenne д.н.з. [NUMBER] ., під керуванням [PERSON] . Водія [PERSON] визнано винним у скоєному 13 червня 2024 року ДТП. Провадження щодо [PERSON] закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.100-109). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 червня 2024 року є встановленою та не підлягає доведенню. Автомобіль марки Volkswagen Crafter державний номерний знак [NUMBER] (спецавтомобіль екстреної медичної допомоги), належить КО «Київмедспецтранс» на праві оперативного управління, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію. [PERSON] 13 червня 2024 року керував ввіреним йому транспортним засобом Volkswagen Crafter, державний номерний знак [NUMBER] , на підставі Наказу №265 від 12.06.2024 року «Про тимчасове закріплення водія транспортним засобом». У зв`язку із виконанням трудових обов`язків на підставі Наказу №153-к від 10 травня 2023 року КО «Київмедспецтранс» «Про прийняття на роботу» та Подорожнім листом спеціалізованого автомобіля №087083 від 13 червня 2024 року. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Crafter, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована полісом в АТ «СК «Країна». Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну становить 160000,00 грн. Згідно виписки за рахунком страховик АТ «СК «Країна» здійснив виплату [PERSON] страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності 160000,00 грн.(а.с.96-97). З висновку експерта №158/25 від 11 липня 2025 року за результатами проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Porsche Cayenne державний номерний знак [NUMBER] встановлено, що вартість матеріального збитку становить 3994060,00 грн, визначається як ринкова вартість автомобіля. Станом на дату проведення експертного дослідження, оскільки відновлення, проведення ремонтних робіт є економічно не обґрунтованим 3992357,18 грн - становить вартість відновлюваного ремонту; ВТВ-227782,49 грн; вартість автомобіля в пошкодженому стані - 914900,0 грн. (а.с.83-90). Позивачем долучена медична документація щодо стану здоров`я [PERSON] , яка 14 червня 2024 року зверталася до КНП «КМКЛ №8» та КНП КМКЛ №17 з приводу травмування під час ДТП (а.с.94-96). Спір між сторонами виник з приводу стягнення з КО «Київмедспецтранс», який є власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] , на момент ДТП та перебував у трудових правовідносинах, різниці між розміром завданих збитків та сумою виплаченого страхового відшкодування, а також компенсації завданої моральної шкоди. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування , цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завданим їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19). Якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Водночас, відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і здійсненою йому страховиком страховою виплатою, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц (провадження № 61-501св18) зробив такий правовий висновок. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв`язку з пошкодженням автомобіля, з`ясуванню підлягають вартість транспортного засобу та вартість його ремонту, і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту. Суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача, як працедавця й власника транспортного засобу враховує висновок експерта [PERSON] №158/25 від 11 липня 2025 року, в якому визначений обсяг завданої шкоди на дату проведення дослідження, в розмірі вартості транспортного засобу до ДТП - 3994060,00 грн, оскільки вартість відновлюваного ремонту 3992357,18 грн і втрата товарної вартості автомобіля - 227782,49 грн. Проведення ремонтних робіт є економічно не обґрунтованим. Також експертом визначена вартість утилізації автомобіля (вартість автомобіля в пошкодженому стані) 914900,00 грн. (а.с.90). На підставі досліджених доказів, з урахуванням обсягу виплаченого страхового відшкодування 160000,00 грн, розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з КО «Київмедспецтранс»на користь позивача становить 2919160,00 грн., виходячи з розрахунку 3994060-160000-914900. Заперечення представника відповідача про завищений розмір завданих майнових збитків пошкодженням автомобіля та занижений розмір залишкової вартості автомобіля не спростований належними та допустимим доказами. В судовому засіданні стороні відповідача головуючим роз`яснено обов`язок доведеності проти розміру завданих збитків, право заявляти клопотання про проведення у справі судової експертизи, проте відповідне клопотання заявлено не було. Тому суд приходить до переконання, що розмір завданої шкоди відповідачем не спростований. Вимоги позивача про стягнення визначеного розміру завданої шкоди в еквіваленті до іноземної валюти Доларів США задоволенню не підлягають. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Позивачем не надано суду доказів придбання транспортного засобу у валюті, та або проведення ремонтних робіт за межами України з використанням іноземної валюти. Визначена вартість завданих збитків у висновку експерта на дату проведення дослідження в національній валюті, тому підстави для визначення розміру завданих позивачу збитків в результаті ДТП в іноземній валюті судом не встановлено, тому в задоволенні цієї частини заявлених вимог слід відмовити. Щодо компенсації додаткових витрат позивача в розмір 133651,00 грн на перевезення дітей до школи шкільним автобусом, суд відмовляє в їх задоволенні за недоведеністю. На підтвердження заявлених вимог позивачем надана платіжна інструкція від 31 липня 2025 року про сплату [PERSON] на користь ТОВ Міжнародна французька школа за перевезення шкільним автобусом за [PERSON] , [PERSON] за 2024/2025 навчальний рік. Проте, суд не може визнати обґрунтованою вимогу про стягнення сплачених позивачем коштів, через відсутність доказів об`єктивної необхідності несення даних витрат позивачем, неможливість використання громадського транспорту. Також позивачем заявлено до стягнення витрати на оплату правової допомоги в розмірі 50000,00 грн, які понесла позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, майновою шкодою, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством, даний висновок міститься в постанові ВС від 28.10.2020 року у справі № 461/85/19, згідно положення частини 4 статті 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Тому, вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в розмірі 50000,00 грн задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі №815/7401/16. Для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідача, позивач посилалася на те, що під час ДТП отримала тілесні ушкодження, зверталась до медичних закладів, пережила стрес, у зв`язку з пошкодженням єдиного наявного в неї транспортного засобу втратила можливість вести звичний спосіб життя, відвозити дітей до школи, що потягло зміни у повсякденному житті. З урахуванням обставин справи, ураховуючи вимушені зміни у звичному режимі позивача, тяжкість та глибину страждань, пов`язаних зі знищенням автомобіля, та спричиненням тілесних ушкоджень у вигляді забійних ссаден, виходячи із принципів розумності, співмірності й справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути в рахунок компенсації моральної шкоди 10000 грн. Саме цей розмір відповідає критерію розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача, який є бюджетною установою, відноситься до критичної інфраструктури, й не поставить відповідача в край тяжке майнове становище. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовом позивач сплатила судовий збір в максимально визначеному розмірі 15140,00 грн. Разом із цим, вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату комісії банку у розмірі 151,40 грн компенсації за рахунок відповідача не підлягають. В Україні допускаються розрахунки готівкою, а окремі системи інтернет-банкінгу дозволяють проводити безготівкові платежі без сплати банківської комісії. Позивач самостійно обрала спосіб оплати судового збору через АТ «Ощадбанк». Банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, що встановлені державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковими до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання їй банківської послуги, тому стягненню з відповідача не підлягає. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 січня 2023 року у справі № 523/12032/18 та від 05 лютого 2025 року у справі № 523/10351/21. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача КО «Київмедспецтранс» на користь позивача підлягає стягненню компенсація судового збору у розмірі 11131,23 грн., відповідно до розрахунку (2929160х15140:3984060). Судові витрати пов`язані із залученням експерта в розмірі 13000,00 грн компенсації не підлягають, оскільки ні позивачем, ні її представником не надано доказів понесених витрат на оплату експерту. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником надано: договір про надання правничої допомоги №1/07 від 11 липня 2025 року, в п.3.1 якого визначено, що за надання правової допомоги, яка є предметом договору клієнт сплачує гонорар, в сумі та порядку визначеному Додатком №1; додаток №1 до договору, в п.1 якого сторони обумовили, що розмір гонорару за ведення справи у суді першої інстанції складає сорок тисяч гривень. Вказаний гонорар виплачується протягом п`яти днів з дня укладання договору. (а.с.110-111). Відповіднодо платіжної інструкції від 12 липня 2025 року [PERSON] сплатила на АБ Вадима Володарського 40000,00 грн на виконання договору №1/07 від 11 липня 2025 року. Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Суд зауважує що, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Представник відповідача в поданому відзиві та під час розгляду справи заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважав їх розмір необґрунтовано завищеним, не відповідає складності справи, яка не відноситься до складних. Суд з урахуванням категорії справи, яка є не є складною, з урахуванням перебування справи на розгляді в суді впродовж трьох місяців, загальну кількість судових засідань одне, та участь в них представника позивача. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих позивачу адвокатом послуг, з урахуванням засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, а також зважаючи на наявність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру заявлених витрат, враховую, що відповідач є бюджетною установою, відноситься до критичної інфраструктури, враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог, приходжу до переконання, що з відповідача КО «Київмедспецтранс» підлягає стягненню частково витрати на професійну правничу допомогу на користь [PERSON] в розмірі 20000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, тривалості судового розгляду, складності справи та необхідних процесуальних дій, які вчинені представником позивача.

Outcome: partial