Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) в особі представника, адвоката Богданчук О.В., звернулася до суду із позовом до Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 01.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,207 га з кадастровим номером: 3222780601:01:015:0015, яка передана у безоплатну власність позивачці на підставі рішення Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 01.11.2005 року №186-22-IV та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №949562 від 10.09.2008 року. 17.08.2025 року позивачка, звернувшись до приватного нотаріуса Фастівського нотаріального округу Київської області для укладання договору дарування, дізналася про наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт: реєстраційний номер обтяження: 10734792, зареєстровано: 20.01.2011 за №10734792 реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ. А. Підстава обтяження: постанова, б/н, 09.04.2010, ВДВС Макарівського РУЮ. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . 26.09.2025 року позивачка звернулася до Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для зняття арешту з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак у відповідь отримала відмову у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та відсутністю матеріалів виконавчого провадження. На підставі викладеного, позивачка просила суд: скасувати арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер майна: 6029985, дата прийняття рішення про реєстрацію: 28.07.2004. Реєстраційний номер обтяження: 10734792, зареєстровано: 20.01.2011 за №10734792 реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ. А. Підстава обтяження: постанова, б/н, 09.04.2010, ВДВС Макарівського РУЮ. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 31.10.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.12.2025 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 15.01.2026 року. У судове засідання 15.01.2026 року учасники справи не прибули. Представник позивачки, адвокат Богданчук О.В., подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, відповідно до раніше поданого клопотання, просив розглядати справу за відсутності представника відділу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 01.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. Зазначене також підтверджується витягом Макарівського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4272389 від 28.07.2004 року. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,207 га з кадастровим номером: 3222780601:01:015:0015, яка передана у безоплатну власність [PERSON] на підставі рішення Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області від 01.11.2005 року №186-22-IV та підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №949562 від 10.09.2008 року. 17.08.2025 року позивачка, звернувшись до приватного нотаріуса Фастівського нотаріального округу Київської області для укладання договору дарування, дізналася про наявний в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт, накладений на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт, що належить [PERSON] : реєстраційний номер обтяження 10734792, зареєстровано: 20.01.2011 за №10734792 реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81, літ. А. Підстава обтяження: постанова, б/н, 09.04.2010, ВДВС Макарівського РУЮ. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . 26.09.2025 року позивачка звернулася до Макарівського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для зняття арешту з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак у відповідь отримала відмову у зв`язку із завершенням виконавчого провадження та відсутністю матеріалів виконавчого провадження. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі ст. 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з роз`ясненнями наданими в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Тобто підставами на визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Як зазначається в ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Вимоги позивачки ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно. Через наявність арешту на майно, позивачка позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі №203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) констатовано, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування арешту з майна. Судові витрати по оплаті судового збору за клопотанням позивачки з відповідача не стягуються.

Outcome: approved