Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Гладкого В.К., звернулася до суду з позовом до Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна О.В., про визнання права власності. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 5,2035 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Інженерської сільської ради Пологівського району Запорізької області. На підставі заяви позивача була відкрита спадкова справа №15/2012. 15 серпня 2025 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В. з метою одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 5,2035 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Інженерської сільської ради Пологівського району Запорізької області. 15 серпня 2025 року постановою приватного нотаріуса №229/02.31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку. Проте надати витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку позивач не має можливості оскільки земельна ділянка знаходиться на тимчасово окупованій території, що позбавляє можливості виготовити технічну документацію про присвоєння кадастрового номера на вказану ділянку. Так, згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.07.2025 року №Л 380-361/6-25 вказано, що у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не має можливості внести інформацію про вказану земельну ділянку до відомостей Державного земельного кадастру, у зв`язку з обмеженим доступом до відомостей державного земельного кадастру на підставі наказу Держгеокадастру України від 30.12.2022 №416 «Про припинення доступу користувачів до державного земельного кадастру». За вказаних обставин позивач позбавлена можливості у позасудовому поряду отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом про визнання права власності на спадщину за законом. Ухвалою суду від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 24 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області у якій представник відповідача зазначив, що ознайомившись з позовними вимогами та доданими до позову документами Пологівська міська рада Запорізької області не заперечує щодо задоволення позовних вимог. 06 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 29 серпня 2025 року на адресу суду від приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріально округу Кузьміної О.В. надійшла копія спадкової справи №15/2012 після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник, будучі належним чином повідомлені до день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, разом з тим представником позивача [PERSON] адвокатом Гладким В.К. було подано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з цим подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив про те, що не заперечує проти задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна О.В., будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого 21 жовтня 2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Позивач [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується наступними документами. Так, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Шевченківським РАЦС батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [PERSON] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу [PERSON] змінено прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Шевченківським відділом РАЦС. В свою чергу, згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] виданого Відділом РАЦС виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів міста Рига матір`ю [PERSON] є [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №15/2012 вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно до складу якого увійшла квартира за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 5,2035 га, яка розташована на території Інженерської сільської ради Пологівського району Запорізької області. 18 квітня 2012 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кузьміної О.В. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . Інший спадкоємець за законом дочка спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини за законом відмовилась на користь Неймане Евіти подавши нотаріусу відповідну заяву. За заявою [PERSON] 09.05.2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, 15 серпня 2025 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною О.В., розглянувши документи, подані [PERSON] від імені Неймане Евіти, для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,2035 га, яка розташована на території Інженерської сільської ради Пологівського району Запорізької області після смерті [PERSON] , оскільки не надано всіх документів, необхідних для видачі свідоцтва, а саме: не наданий витяг з Державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено з матеріалів справи спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 5,2035 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Інженерненської сільської ради Пологівського району Запорізької області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності ІV-ЗП №018224, виданого на підставі розпорядження голови Пологівської райдержадміністрації від 11 березня 2003 року №206, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5193. Відповідно до ст.81 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно із ч.1 ст.125 Земельного кодексу України в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). Отже аналізуючи вищенаведені норми законодавства слідує, що державний акт, виданий за життя спадкодавця у якому зазначено відомості щодо прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Частинами першою-п`ятою статті 79-1 Земельного кодексу України передбачено що, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. За приписами ч.ч. 8, 9 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту, детального плану території за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їх спадкоємців, або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом, або органу місцевого самоврядування, що затвердив комплексний план просторового розвитку території територіальної громади, генеральний план населеного пункту, детальний план території. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи представник позивача [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області стосовно надання витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. Листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 18.07.2025 №Л-380-361/6-25 представника позивача повідомлено про відсутність можливості внести інформацію про земельну ділянку площею 5,2035 га, яка розташована на території Інженерської сільської ради Пологівського району Запорізької області, до відомостей Державного земельного кадастру, у зв`язку з обмеженим доступом до відомостей державного земельного кадастру, відповідно до наказу Держгеокадастру України від 30.12.2022 №416 «Про припинення доступу користувачів до Державного земельного кадастру». Водночас, відповідно до п.4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази суд доходить до висновку, що спадкодавцю [PERSON] на законних підставах належало право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю, однак відомості про вказану земельну ділянку не внесені до Державного реєстру, що в свою чергу не спростовує права власності спадкодавця на вище вказану земельну ділянку. Позивач у встановлений законом порядку прийняла спадщину щодо спірної земельної ділянки, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку за відсутності державної реєстрації земельної ділянки. Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати у спадщину майно в порядку спадкування у позасудовому порядку, що порушує її права власності, а тому суд вважає за можливе захистити порушені права позивача шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved