Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування поданого позову зазначає, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2018 року, виданого державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за № 1168, позивач успадкувала 2/5 часток квартири [ADDRESS] . Решта квартири належить відповідачам. Спірна квартира в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 26, 8 кв.м., загальна площа квартири - 42,3 кв.м. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Після смерті батька позивач із сім`єю хотіла вселитися у квартиру [ADDRESS] , однак, відповідачі постійно чинять їй перешкоди у користуванні житлом, не надали ключів від квартири, забрали документи, вчиняють скандали. З огляду на напружені відносини між позивачем та відповідачами часто виникають конфліктні ситуації, які унеможливлюють добровільне вселення та встановлення порядку користування спільним майном. Внаслідок зазначеного позивач з сім`єю: чоловіком на двома дітьми, маючи у власності частину квартири у м. Львові, змушена проживати в селі (за місцем реєстрації), хоча має таке саме право на користування квартирою, як і відповідачі. Зважаючи на кількість кімнат та їх площу, позивач вважає за можливе і просить суд встановити наступний порядок користування житлом: виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - житлову кімнату площею 14,9 кв. м., водночас кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню та підвал залишити у спільному користуванні, що є варіантом, який найбільш наближено відповідатиме розмірам жилої площі кожної із сторін та їх інтересам, оскільки вони не є членами однієї сім`ї. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву. Зазначають, що жодних перешкод у користуванні квартирою позивачу [PERSON] відповідачі не чинили. Позивач вже кілька років не з`являється за вищевказаною адресою, а тому її твердження з приводу постійних перешкод у користуванні житлом, скандалів не відповідають дійсності. Ніхто не перешкоджав позивачці добровільно вселитися у квартиру [ADDRESS] . Не відповідають дійсності також твердженні позивачки, що вона змушена жити з чоловіком та двома дітьми в селі, оскільки всі вони проживають у квартирі чоловіка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власницею лише 2/5 частин квартири [ADDRESS] , загальна площа якої становить 42,3 кв.м., водночас претендує на те, щоб користуватися всією квартирою. На переконання відповідачів, це є несправедливим, тому просять у задоволенні позову відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що спірна квартира в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 26,8 кв.м., загальна площа квартири - 42,3 кв.м. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована лише відповідачка [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Виходячи з розміру площі квартири на кожного із них припадає по 14,1 кв.м. площі, з розрахунку (42,3 кв.м. / 3 = 14,1кв.м.). А тому, на переконання позивача, виділення їй у користування найменшої кімнати площею 11,9 кв.м. є співмірним із розміром часток співвласників у праві власності на квартиру. При цьому, наголошує, що квартира, у якій позивач із сім`єю на даний час тимчасово проживає, розташована за адресою: [ADDRESS] , і належить на праві власності не позивачу, а [PERSON] . Проте, позивач бажає користуватися своїм власним майном і, враховуючи, що сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування спільною квартирою, звернулася з відповідним позовом до суду і на такому наполягає. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала, просила такі задовольнити, при цьому, наголосила на тому, що відповідачі до цього часу не дозволяють їй користуватися спільною квартирою і вона, як співвласник, не може самостійно реалізувати своє право на безперешкодне володіння і користування належним їй на праві власності майном. Відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак, не погодилися із порядком розподілу квартири, запропонованим позивачем, оскільки одна з кімнат є прохідна, що, в разі задоволення позову, матиме наслідком користування позивачем всією квартирою. Разом із тим, під час виступу у судових дебатах відповідачі не заперечили щодо задоволення позову. Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 13.12.1996 року № 211966, виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2018 року, виданого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №1168, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , його донька - позивач [PERSON] успадкувала 2/5 частки квартири [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] розташована на 2 поверсі, складається із 2 кімнат, загальною площею 42,3 кв.м., площа однієї кімнати 14,9 кв.м., другої кімнати 11,9 кв.м., кухні 6,1 кв.м., ванної кімнати 2,1 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 5,4 кв.м. та балкону 0,9 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.05.2025 року № 429002580 позивач [PERSON] є власником 2/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст.321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Суд звертає увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26.05.2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12.08.2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08.09.2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15.09.2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21), від 06.02.2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22). За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Суд зауважує, що даний спір не стосується порядку поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму, а судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток. Отже, оскільки позивач є власником 2/5 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно, має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При визначенні порядку користування суд враховує планування спірної квартири, її конфігурацію, а також той факт, що неможливо забезпечити співвласникам квартири передачу в особисте користування житлових приміщень у точній відповідності часткам у праві спільної часткової власності. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач є власником 2/5 спірної квартири, при цьому, співвласники не можуть вирішити спір в добровільному, позасудовому порядку, суд вважає, що слід встановити наступний порядок користування квартирою: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату площею 14,9 кв.м.; водночас кухню площею 6,1 кв.м., коридор площею 5,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м. та балкон площею 0,9 кв.м. у квартирі [ADDRESS] слід залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Встановлюючи такий порядок користування спірною квартирою, суд керується засадами справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси співвласників та фактичні обставини справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у зв`язку із задоволенням позову, з відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved