Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У жовтні 2025 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії, в якому просило суд стягнути з відповідачки вартість спожитої теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 31.10.2021 у розмірі 92590,92 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення 1-го поверху № 143-1.143-2, 143-4-:-143-8 в житловому будинку [ADDRESS] загальної площею 63,2 кв.м. Нежитлове приміщення розташоване в контурі житлового будинку з централізованою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідач користувалася тепловою енергією, яка подається у приміщення, а в цілому в централізовану систему теплопостачання всього будинку КП «Харківські теплові мережі». Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки та об`єкти соціальної сфери позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів. Будинок за вищезазначеною адресою обладнаний приладом обліку розрахунок вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення здійснюється згідно показань приладів обліку, встановленого в житловому будинку. Споживання теплової енергії на потреби опалення приміщення здійснювалось без укладення договору, проте відсутність письмового договору між відповідачем та КП Харківські теплові мережі» не с підставою для несплати заборгованості за спожиту теплову енергію. На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМ України від 21.08.2019 №830 ( в редакції постанови КМ України від 08.09.2021 №1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМ України від 11 грудня 2019 №1182 ( в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1023) на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мереж і інтернет www.hts/kharkov.ua 31.10.2021 було розміщено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір). Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01.12.2021. Починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Факт отримання відповідачем послуги з постачання теплової енергії у опалювальний період 2021-2022, 2022-2023 є фактом приєднання споживача до умов договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалювального сезону. Відповідач вартістю спожитих житлово-комунальних послуг не сплачувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, а саме: станом на 31.10.2025 заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 до 31.10.2023 складає 90495,97 грн; заборгованість з абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2021 по 01.10.2023 складає 451,32 грн, абонплата з підігріву гарячої води 225,68 грн; заборгованість з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності за період з 01.07.2022 до 01.10.2023 складає 1069,95 грн та 348,00 грн з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води. 03.04.2025 відповідачу було направлено досудове повідомлення з повідомленням про заборгованість за використану теплову енергію та пропозицію оплати такої, проте вимога була проігнорована відповідачем, що зумовило пред`явлення цього позову. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, проте її представник [PERSON] подав заяву про визнання позову відповідачем у повному обсязі. Окрім того, [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду із заявою, в якій просила відстрочити виконання рішення на 1 рік, мотивуючи це тим, що наразі через повномасштабне вторгнення РФ відповідач перебуває за кордоном, має на утриманні двоє малолітніх дітей. Крім того, з липня 2024 року [PERSON] не має доходів, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, звернула увагу суду, що належні відповідачу нежитлові приміщення перебувають у користуванні приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бервено Н.І., яка відповідно до умов Договору мала здійснювати оплату, зокрема, комунальних платежів за послуги теплопостачання. Після початку бойових дій на підставі відповідного договору про зміни до договору оренди нежитлових приміщень сторонами було в 10 разів змінено розмір орендної плати. Крім того, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бервено Н.І. з 2023 року зупинила свою нотаріальну діяльність та станом на сьогоднішній день її не відновила. 28 жовтня 2024 року внаслідок влучання керованої авіабомби була пошкоджена будівля Держпрому у м. Харкові (загальновідомий факт). Належні [PERSON] нежитлові приміщення знаходяться в житловому будинку літ. «А-6» за адресою: [ADDRESS] , тобто як раз за будівлею Держпрому, приблизно в 100 м. від епіцентру вибуху. Внаслідок вищевказаного обстрілу належні відповідачу нежитлові приміщення зазнали пошкоджень: було вибито всі вікна та пошкоджено захисні ролети (фото пошкоджень додаємо). Тобто приміщення стали непридатними для використання. Після цього вікна приміщень були забиті ОСБ та задуті піною. На сьогоднішній день [PERSON] вживаються заходи щодо заміни вікон у приміщеннях та пошуку нового орендатора приміщень, що дозволить їй у майбутньому погасити наявну перед КП «Харківські теплові мережі» заборгованість. З огляду на викладене сторона відповідача вважає, що в даному випадку наявні виняткові обставини, які об`єктивно (поза волею відповідача) перешкоджатимуть виконанню нею судового рішення, а тому просить відстрочити виконання рішення суду по даній справі на 12 місяців, оскільки позов визнається повністю, відповідачем не вживались заходи щодо затягування розгляду справи, в той же час вона не має можливості виконати рішення суду повністю через обставини, викладені вище. В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення 1-го поверху № 143-1.143-2, 143-4-:-143-8 в житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 63,2 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410439445 від 30 січня 2025 року. 31 жовтня 2021 року на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мереж і інтернет www.hts/kharkov.ua розміщено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі Договір). Відповідно до змісту договору, він укладений з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України, є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01.12.2021. 3 01 липня 2022 набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного, який опублікований на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts/kharkov.ua 01 червня 2022 року. Відповідно до п. 15 Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, а також відповідно до п. 34 Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, в яких виконавцем вказано КП «Харківські теплові мережі», споживач повинен оплачувати відповідні послуги щомісячно. Відповідно до Акту № 173/30749 від 19.10.2021, складеного за участю представників КП «Харківські теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс», відбулося підключення системи опалення у зв`язку з початком опалювального періоду за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Акту № 173/32118 від 24.10.2022, складеного за участю представника КП «Харківські теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс», відбулося підключення системи опалення у зв`язку з початком опалювального періоду за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом № 173/34029 від 06.04.2023, складеного за участю представника КП «Харківські теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс», відбулося відключення системи опалення у зв`язку з закінченням опалювального періоду за адресою: [ADDRESS] . Згідно з розрахунком нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому за адресою: [ADDRESS] , заборгованість [PERSON] за теплову енергію за період з 01.12.2021 до 30.04.2023 складає 90495,97 грн; з абонентської платиза опалення 451,32 грн, за підігрів гарячої води 225,68 грн, яка утворилася за період з 01.12.2021 до 31.10.2023; за технічне обслуговування та поточний ремонт ВБС теплопостачання 1069,95 грн, підігріву гарячої води 348,00 грн, яка утворилася за період з 01.07.2022 до 01.10.2023. 03 квітня 2025 року КП «Харківські теплові мережі» направило [PERSON] засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» досудове повідомлення щодо обов`язку сплати за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованості за використану теплову енергію у розмірі 90495,97 грн, абонплати 451,32 грн, обслуговування ВБС у сумі 1069,95 грн; за особовим рахунком № [NUMBER] абонплати в сумі 225,68 грн, обслуговування ВБС в сумі 348,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч. 2 ст. 382 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 5 ст. 13 вищевказаного Закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що стаття 322 ЦК України покладає на власника обов`язок нести всі витрати, що пов`язані з утримання належного йому майна. Судом на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів встановлено, що відповідач є власником нежитлового 1-го поверху № 143-1.143-2, 143-4-:-143-8 в житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 63,2 кв.м., отже зобов`язана нести усі витрати, пов`язані з утриманням цього майна, зокрема сплачувати житлово-комунальні послуги. Позивачем за вказаною адресою за період з 01 грудня 2021 року до 31 жовтня 2023 року були надані послуги з постачання теплової енергії, пов`язані з утриманням нерухомого майна відповідача, вартість яких не була сплачена відповідачем у повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач станом на 31 жовтня 2023 року має заборгованість у розмірі 92590,92 грн, з яких: вартість несплаченої спожитої теплової енергії за період з 01.12.2021-31.10.2023 складає 90495,97 грн; абонентська плата теплопостачання 451,32 грн, абонентська плата з постачання гарячої води 225,68 грн, які нараховані за період з 01.12.2021 до 31.10.2023; поточний ремонт та технічне обслуговування ВБС теплопостачання 1069,95 грн, ВБС постачання гарячої води - 348,00 грн, які нараховані за період 01.07.2022-31.10.2023. Факт надання послуг підтверджується актами підключення та відключення системи опалення/гарячого водопостачання будівлі, а також відомостями обліку споживання теплової енергії. Доказів щодо оплати відповідачем вказаних послуг до суду надано не було. Оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав належних, допустимих та достовірних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості, не надано доказів ненадання позивачем вказаних послуг, суд дійшов висновку, що судовим розглядом підтверджено наявність у відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у загальному розмірі 92590,92 грн. З огляду на предмет та підстави позову, фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та їх нормативно-правове регулювання, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову. У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову та визнанням позову відповідачем, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% судового збору, сплаченого за подання цього позову, тобто 1514,00 грн, тоді як решту судового збору (50%), повертає позивачу з державного бюджету. Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Із системного аналізу ст. 267, 435 ЦПК України вбачається, що для відстрочення виконання рішення мають реально виникнути чи існувати виняткові обставини. При цьому суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням. Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним. З наданих [PERSON] доказів встановлено, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дохід відповідача за 2024 рік склав 39966,67 грн, що в перерахунку на середньомісячний дохід складає 3330,56 грн. Вказані обставин свідчать про скрутний майновий стан відповідача. Крім того, суд враховує, що належні відповідачу нежитлові приміщення, за якими утворилася заборгованість, 28 жовтня 2024 року зазнали пошкодження внаслідок влучання керованої авіаційної бомби в будівлю Держпрому у м. Харкові, що є загальновідомим фактом, та підтверджується відповідними фотокартками. Вказані обставини перебувають у логічному взаємозв`язку з доводами відповідача про неможливість використання приміщення за призначенням та отримання доходу від передання його в оренду. Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність у відповідача умислу на виникнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Суд бере до уваги доводи відповідача про необхідність часу для проведення ремонтних робіт у нежитловому приміщенні з метою його використання для отримання доходу та погашення спірної заборгованості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова у відстроченні виконання рішення порушить розумний баланс між інтересами позивача на виконання рішення та правами відповідача, а також її малолітніх дітей, на необхідний життєвий рівень, зумовить невиправдане обмеження прав відповідача та її дітей, викликане заходами примусового виконання рішення, покладе на відповідача надмірний тягар. На переконання суду, відстрочення виконання рішення на один рік не матиме суттєвого негативного впливу на майновий стан позивача, враховуючи ціну позову та баланс підприємства позивача, проте своєю чергою стимулюватиме відповідача до виконання рішення в добровільному порядку без застосування заходів примусового виконання рішення по закінченню строку відстрочення. З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність вини відповідача і виникненні обставин, які перешкоджають негайному та виконанню рішення, виходячи зі стягнутого рішенням суду розміру заборгованості та майнового стану відповідача, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду на 1 рік до 14 січня 2027 року.

Outcome: approved