Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТОВ «Таліон плюс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №916665766 від 18 грудня 2024 року в розмірі 36403,85 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії №916665766 (далі кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Позивач зазначає, що відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомилась з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після цього добровільно без примусу чи тиску заявила про своє бажання отримання коштів, заповнивши та подавши через особистий кабінет на сайті кредитодавця відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та ін. Договір між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено в електронній форі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписано шляхом використання одноразового ідентифікатора. Так, після подання відповідачем заявки на отримання коштів, їй телекомунікаційною системою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було згенеровано та направлено в особистий кабінет на сайті проєкт кредитного договору у формі оферти. Після ознайомлення з його істотними умовами відповідачка надала свою згоду на його укладення (акцепт) шляхом застосування у спеціальному полі оферти та паспорті споживчого кредиту одноразового ідентифікатора, яким відповідач через телекомунікаційну систему одночасно повідомив кредитодавця про свою згоду на укладення договору. Моментом підписання договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписання договору зі сторони «Манівео швидка фінансова допомога» є формування та надання на ознайомлення відповідачці проекту оферти договору та генерація з направленням їй одноразового ідентифікатора. Підписання договору зі сторони відповідачки є направлення нею через телекомунікаційну систему електронного повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор, отриманий у позивача в особистому кабінеті. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 11750,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/22, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, зокрема й до відповідача за кредитним договором №916665766 від 18 грудня 2024 року, згідно витягу з реєстру прав вимоги від 18 лютого 2025 року. Позивач зазначає, що кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим позивач має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі. Позивачем було повідомлено відповідача про дострокове припинення договору, при цьому зазначає, що договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення відповідачу, в тому числі й на електронну адресу відповідача. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 36403,85 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, , а також витребувано додаткові докази. Відповідач правом на відзив не скористалась, про розгляд справи була повідомлена шляхом направлення ухвали за останнім відомим місцем проживання відповідача та розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, що відповідає положенню ч.10 ст.187 ЦПК України, ст.128 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд ухвалює рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 18 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №916665766 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.2.1.,2.2. договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на загальну суму 11750,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Згідно п.3.1 договору позичальнику надається дисконтний період користування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду кредитування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Відповідно до п.5.1 договору кожен окремий транш надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 17 січня 2025 року. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору (п.7.1 договору). Відповідно до п.7.2 договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7.Договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 17 січня 2030 року. Згідно п. 7.4. проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Згідно п. 7.5. Договору комісію за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування, визначеному на момент укладання Договору, а саме 17 січня 2025 року. У випадку отримання протягом Дисконтного періоду кредитування додаткових траншів, комісія, що нараховується за видачу таких траншів, повинна бути сплачена позичальником в першу після отримання траншу обов`язкову дату платежу по Договору, але не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування (визначеного на момент укладення відплвідної Додаткової угоди з урахуванням можливих [PERSON] ). Відповідно до Розділу 8 договору відповідач за користування кредитними коштами зобов`язаний сплачувати товариству проценти за його користування та комісію. Загальні витрати та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки відповідача і прораховується в порядку викладеному у Розділі 8. Зокрема, за умови нездійснення позичальником дострокового повернення кредиту або не продовження дисконтного періоду проценти за договором нараховуються за базовою ставкою. Базова процентна ставка за договором складає 0,98% відсоток в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. Комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця. Комісія за надання кредиту позичальнику є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим Договором. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим Договором. У випадку видачі наступних крім першого траншів за цим Договором комісія за надання додаткових грошових коштів у кредит нараховується у день вдачі кожного траншу. Розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим Договором становить 587,50 грн. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 18 грудня 2024 року (що є датою надання кредиту) (п. 2.3. умов Договору). Відповідач 18 грудня 2024 року також підписала електронним цифровим підписом паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 916665766 від 18 грудня 2024 року, який містить інформацію про умови кредиту (строк, ставку, розмір, інші додаткові послуги) (зворотній бік а.с.23-24). Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 18 грудня 2024 року. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов кредитного договору, та відповідно до заявки [PERSON] на отримання грошових кошів в кредит від 18 грудня 2024 року перерахувало 19 грудня 2024 року грошові кошти на банківську картку маска картки [NUMBER] , вказану позичальником в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 18 грудня 2024 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21 жовтня 2025 року (а.с.42, зворот) та випискою АТ «ОТП Банк» по картковому рахунку [PERSON] з маскою картки [NUMBER] за 18 грудня 2024 року, наданою на виконання ухвали суду. Відповідач неналежно виконує договірні зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості до кредитного договору №916665766 від 18 грудня 2024 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яке є первісним кредитором, станом на 18 лютого 2025 року заборгованість становить 25351,80 грн, з яких: 11750 грн тіло кредиту, 7139,30 грн відсотки, 5875,00 грн неустойка (а.с.22). Відповідно до п. 9.1.1.5 договору кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти та банківські метали у кредит, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. Кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника про відступлення права вимоги за договором протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений ч.1 ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома позичальника такого факту, в тому числі шляхом відправлення відповідного повідомлення на електронну адресу (а.9.1.2.5 договору). 18 лютого 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №МВ ТП/22, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ «Таліон плюс» за плату, а останнє приймає права грошової вимоги до боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками, в тому числі і за договором, укладеним з [PERSON] . Згідно п.3.1, п.3.2 договору розмір (сума) фінансування, що підлягає сплаті фактором клієнту, встановлюється у реєстрі прав вимоги. Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, розмір (сума) фінансування встановлюється у відсотковому значенні від суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту), що є складовою частиною загального розміру (суми) прав вимог, що відступаються згідно реєстру прав вимоги. Якщо іншого не передбачено сторонами в реєстрі прав вимоги, фінансування сплачується фактором клієнту протягом 45 календарних днів з моменту його підписання сторонами. На підтвердження проведення розрахунків за договором факторингу №МВ-ТП/22, позивачем надано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1188 від 27 лютого 2025 року на суму 3288187,11 грн та копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1233 від 28 лютого 2025 року на суму 263965,71 грн (а.с.21, зворот). Відповідного до п. 4.1 вищевказаного договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Згідно реєстру прав вимоги, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога відступило ТОВ «Таліон плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №916665766 від 18 грудня 2024 року на суму 25351,80 грн, з яких: 11750,00 грн заборгованість по основному боргу кредиту, 7139,30 грн заборгованість по відсотках, 587,00 грн заборгованість по комісії, 5875,00 грн неустойка (а.с.19, 20). Вказаний реєстр прав вимоги підписаний сторонами договору про відступлення прав вимоги. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Матеріали справи містять копію повідомлення від 18 лютого 2025 року, адресоване банком позичальнику [PERSON] на його електронну адресу, про відступлення прав вимоги (а.с.43). Позивач, звертаючись до суду, вказує на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 42278,85 грн, з яких: 11750,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 24066,35 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, 587,50 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 5875,00 грн неустойка. Разом з тим, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 36403,85 грн, з яких: 11750,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 24066,35 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, 587,50 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту. При цьому з урахуванням визначеної кінцевої дати повернення кредиту позивач вказує про дострокове розірвання договору. Відповідно до положень пункту 7.2.2. сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше 30 днів після ініціюванням кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2 або 9.1.1.7. Пунктом 9.1.1.1. договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених договором. У разі затримки позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору (а.9.1.1.7 договору). Відповідно до п.9.1.1.12 договору кредитодавець має право направляти інформаційні повідомлення щодо виконання цього договору (в тому числі й під час взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості) позичальнику в електронному вигляді через особистий кабінет та/або на електронну пошту та/або у вигляді смс-повідомлення на номер телефону, вказаний у заявці та/або в месенджері. Позивачем 16 липня 2025 року направлено повідомлення про дострокове розірвання договору від 18 грудня 2024 року (зворотній бік а.с.43) та досудову вимогу про добровільне погашення заборгованості (а.с.44). Доказів про виконання вимоги позичальником матеріали справи не містять. Враховуючи, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення (неналежним чином сплачував періодичні платежі), після направлення позивачем повідомлення про дострокове розірвання договору та досудової вимоги, не здійснила погашення заборгованості у добровільному порядку, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення заборгованості за договором №916665766 від 18 грудня 2024 року. Як вказувалося, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за договором №916665766 від 18 грудня 2024 року станом на 15 липня 2025 року 42278,85 грн, з яких: 11750,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 24066,35 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками, 587,50 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 5875,00 грн неустойка. Дана сума заборгованості встановлена на підставі наданих доказів. Будь-яких доказів спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Наразі позивач просить стягнути суму заборгованості без урахування неустойки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №916665766 від 18 грудня 2024 року в сумі 36403,85 грн, з яких: 11750,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 24066,35 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 587,50 грн заборгованість по комісії за надання кредиту. Окрім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору (судовий збір визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта за подання позову в електронній формі). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що відповідно до ст.131 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 в справі №922/445/19, від 22.01.2021 в справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 в справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 в справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. В їх підтвердження позивачем надано: договір про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року (зворотній бік а.с.46-50); додаткову угоду №1728 від 02 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги (а.с.51); акт приймання-передачі наданих послуг від 02 вересня 2025 року (а.с.52), копію платіжної інструкції №249 від 02 вересня 2025 року (зворотній бік а.с.52), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю (зворотній бік а.с.44) та копію ордера №1116266 від 02 грудня 2024 року (а.с.45). Відповідно до умов договору сторонами узгоджені перелік надання послуг, їх вартість, порядок оплати та приймання-передачі послуг. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 02 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, адвокатське об`єднання виконало, а клієнт прийняв послуги у межах договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року та додаткової угоди №1728 від 02 вересня 2025 року до даного договору, а саме: підготовка до розгляду справи (аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій) 4 год. 1000,00 грн; підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) 2 год. - 500,00 грн; підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення до суду 10 год. 3500,00 грн, що разом становить 5000, 00 грн (а.с.52). Факт оплати отриманих позивачем послуг підтверджується платіжною інструкцією №249 від 02 вересня 2025 року на суму 5000,00 грн. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст.137, 141 ЦПК України суд враховує, що дані витрати пов`язані із розглядом цієї справи, витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), розмір останніх є пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, відповідачем клопотання про їх неспівмірність не заявлялося, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved