Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обставини позову мотивовані тим, що 12.09.1981 року виконавчим комітетом Драчинської сільської ради було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , про що здійснено актовий запис № 28. Зазначає, що неповнолітніх дітей в шлюбі немає. Вказує, що підставою для припинення шлюбних відносин між нею і відповідачем стали обставини того, що в неї і відповідача різні погляди на життя, в сімї постійно виникали непорозуміння і скандали, що призвело в неї до втрати почуття любові та поваги до відповідача та подальше спільне життя і збереження шлюбу з останнім є неможливе, а тому, просить розірвати шлюб між нею і відповідачем по суду, оскільки [PERSON] в органи РАЦС не з`являється. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.12.2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі. Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Позивачем в суд скеровано письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлений позов підтримано в повному обсязі. [PERSON] не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачем відзив на позовну заяву суду не надано. Дослідивши надані сторонами доказі та оцінивши їх в сукупності, суд зважає на наступне. Судом належними доказами по справі, установлено: 12.09.1981 року виконавчим комітетом Драчинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] та актовий запис № 28 (а.с. 5) . В шлюбі дітей неповнолітніх немає. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з наведеним вище позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач відзиву на позов до суду не надав. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач вказує, що на даний час шлюб існує формально. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Outcome: approved