Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 24.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено електронний договір №4324317 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту склала 3000 грн. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день за користування в межах строку кредиту.24.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.01.2024. Сума кредиту 3000 грн.. 23.09.2024 між ТОВ ««ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу №23/09/2024, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не повернув в повному обсязі кредитну заборгованість та не виконав в повному обсязі всі свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем в результаті чого заборгованість становить 62925 грн., з яких 6000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором становить 36525,00 грн. та нараховані проценти нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» після укладення договору факторингу за 116 календарних дні 17400,00 грн., штрафні санкції 3000,00 грн.. Відповідач добровільно борг не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором, крім штрафних санкцій, а також судові витрати. 21.11.2025 представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. подала відзив на позов в якому зазначила, що з позовні вимоги визнає частково в частині стягнення з відповідача 6000 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотків в розмірі 6825 грн.. В решті позову просить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за виконання зобов`язань перед підприємством, установами, організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесене чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду(житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Особливий період в Україні діє з 18.03.2014 по теперішній час. Відповідно до довідки від 19.03.202 №978 солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 09.03.2024. Згідно довідки про обставини травми від 02.10.2025 №27/4746 Аліменко А.М. одержав вибухову травму, Акубаротравму, Посттравматичну лівобічну перфорацію барабанної перетинки. Посттравматичну лівобічну комбіновану приглухуватість. Травмування було отримано внаслідок дій противника пов`язано з виконанням обов`язків військової служби. На підставі наведеного вважає, що нараховані за договором кредиту відсотки підлягають списанню, починаючи з 09.03.2024. Позивачем не надано належних доказів оплати витрат на правову допомогу, а сума витрат в розмірі 10000 грн. є завищеною, неспіврозмірною із складністю справи, не авідповідає критерію розумності та їх стягненню, а тому у цій частині позовних вимог просить відмовити. 01.12.2025 представник позивача адвокат Лисенко Д.В. подав відповідь на відзив на позовну заяву та зазначив, що договір №432317 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 24.01.2024, а позичальник набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України 09.03.2024. Отже на момент виникнення спірних правовідносин позичальник не мав жодного відношення до дії ЗУ «Про соціальний та правовй захист військовослужбовців та членів їх сімей». Даний Закон не має зворотної дії у часі. Надання зворотної дії у часі таким нормативно правим актом може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або в іншому нормативно-правовому акті. Відповідно дяї вказаного Закону не поширюється на відповідача, а тому позов підставний та підлягає до задоволення. Ухвалою судді від 20.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у поданій заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак представник відповідача подала відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно достатті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першоюстатті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як встановлено в судовому засіданні, 24.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено електронний договір №4324317 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту склала 3000 грн. Строк кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день за користування в межах строку кредиту. 24.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.01.2024. Сума кредиту 3000 грн.. 23.09.2024 між ТОВ ««ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу №23/09/2024, згідно якого останньому відступлено права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача. Згідно розрахунків заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4324317 від 24.01.2024 року становить 62925 грн., з яких 6000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором становить 36525,00 грн. та нараховані проценти нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» після укладення договору факторингу за 116 календарних дні 17400,00 грн., штрафні санкції 3000,00 грн.. Позивач просить стягнути вказану заборгованість, не враховуючи штрафних санкцій в розмірі 3000, 00 грн., а саме в розмірі 59925,00 грн., з яких 6000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, сума заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором становить 36525,00 грн. та нараховані проценти нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» після укладення договору факторингу за 116 календарних дні 17400,00 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частина 1 статті 514 ЦКУ зазначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи,які засвідчують права,що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Встановленому факту відповідають договірні правовідносини сторін, врегульовані ст.ст. 1049, 1050 ЦК України та полягають в праві позивача вимагати від відповідача виконання взятого на себе зобов`язання та в обов`язку відповідача виконати взяті зобов`язання належним чином. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з метою отримання кредитних коштів, за результатами його звернення, 24.01.2024 року було підписано договір про надання кредиту, після підписання якого у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у визначеному розмірі, який був обумовлений між сторонами умовами договору. На підставі укладеного договору про надання кредиту відповідачу надано грошові кошти, відтак, ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі. Аліменко А.М. визнає факт отримання ним кредитних коштів та невиконання ним зобов`язань з їх повернення, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 6000 грн.. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн. підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині стягнення процентів. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Як вбачається з доказів, долучених представником відповідача до відзиву, відповідно до довідки від 19.03.202 №978 солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 09.03.2024. Згідно довідки про обставини травми від 02.10.2025 №27/4746 Аліменко А.М. одержав вибухову травму, Акубаротравму, Посттравматичну лівобічну перфорацію барабанної перетинки. Посттравматичну лівобічну комбіновану приглухуватість. Травмування було отримано внаслідок дій противника пов`язано з виконанням обов`язків військової служби. Тобто, на час виникнення спірних правовідносин в період з 09.03.2024 відповідач був військовослужбовцем ЗСУ. Таким чином, у період виконання умов кредитного договору з 09.03.2024, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом з 09.03.2024. Отже, враховуючи вищенаведені обставини та положення законодавства, вимоги позивача в частині стягнення відсотків за період з 24.01.2024 по 08.03.2024 в розмірі 6675,00 грн. підлягають задоволенню, а оскільки відповідач, як військовослужбовець, мав право на гарантоване законом надання йому відповідних пільг, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за період з 09.03.2024 задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути також суму сплаченого судового збору . Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту отримання правових послуг позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 01.08.2024 з адвокатом Дідух Є.О., Акту прийому-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 01.08.2024 з яких вбачається, що розмір правових послуг складає 10000,00 грн.. З врахуванням складності справи, яка з врахуванням п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною справою та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а також, враховуючи клопотання представника відповідача про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у зв`язку з неспівмірністю зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часу витраченому на надання даних послуг та обсягу виконаних робіт, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 2422,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial