Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 13.11.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 28.08.2021 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Син проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На момент звернення до суду з позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем його обов`язку щодо утримання спільної дитини. Просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки доходів відповідача щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи проводиться у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення листа через АТ «Укрпошта» за місцем його реєстрації, рекомендоване повідомлення № R067041254189. 01.12.2025 до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача [PERSON] та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Відповідач [PERSON] у строк, встановлений ст. 178 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28.08.2021 у Полонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському району Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за актовим записом № 95, що підтверджено даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до інформації, яка міститься у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , актовий запис № 171 (а.с. 6). Згідно з даними витягу з реєстру з Полонської територіальної громади від 30.06.2025, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7), що є адресою проживання та місцем реєстрації позивачки [PERSON] згідно даних довідки № 2971 від 12.10.2021 про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Доводи позивачки щодо можливості стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотнезначення. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , відповідач працездатний. Доказів протилежного сторонами для суду не надано. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке узгоджується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним зі способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У статті 51 Конституції України, частинах 2, 3 статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Закон України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч. 1 ст. 8 цього Закону визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, наведені норми встановлюють, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Власне саме такі вимоги й просить задовольнити позивачка у своїй позовній заяві. Беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved