Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Єлісєєв Д.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати укладений між позивачем та відповідачкою шлюб, зареєстрований 07 жовтня 2000 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №514. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 жовтня 2000 року, між позивачем, [PERSON] . [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що було зроблено відповідний актовий запис №514. Від шлюбу у сторін є спільна повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені. Сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 22 жовтня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано до Холодногірського районного суду м. Харкова за підсудністю. Цивільна справа № 203/7508/25 надійшла до Холодногірського районного суду м. Харкова 06.11.2025 року Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 рокуголовуючим суддею визначено Вікторова В.В. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Єлісєєв Д.О. в судове засідання не прибули. До матеріалів позовної заяви представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд розглянув справу за відсутністю сторін, повідомлених про розгляд справи належним чином, за наявними у суду матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 жовтня 2000 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №514., що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2025 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки (абсолютна імперативна норма). У разі відсутності вільної згоди на продовження шлюбу настають наслідки у вигляді реалізації права на його розірвання у порядку, встановленому законом (ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України), тобто кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Позивач скористався даним правом та звернувся через свого представника до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). За таких обставин, предметом доказування у справах про розірвання шлюбу (за умови, що один із подружжя заперечує проти позову) є виключно: 1) факт укладення шлюбу, 2) факт відсутності згоди на розлучення; 3) неможливість подальшого спільного життя і 4) неможливість збереження шлюбу без одночасного порушення інтересів одного з подружжя чи дітей. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із роз`ясненнями постанови Пленум Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Cуди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд зазначає, що відповідач не має наміру зберегти родину, вважає примирення з позивачем неможливим, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинилися і перебування їх у шлюбі носить формальний характер. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ст. 113 СК України суд залишає відповідачу прізвище « [PERSON] ». Питання розподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач не просив стягувати судові витрати з відповідача у разі задоволення позову, враховуючи принцип диспозитивності, встановлений статтею 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved