Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що бажаючи розпорядитись належним йому нерухомим майном, він звернувся до нотаріальної контори, де йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу з причини наявності ряду арештів, накладених на все належне йому нерухоме майно. Отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, стало відомо про наступні арешти: - 22 серпня 2005 року Постановою ДВС Дніпродзержинського міського УЮ, б/н від 19 липня 2005 року, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: будинок за адресою: [ADDRESS] , власник- [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 2312628; - 24 січня 2008 року Постановою ДВС Заводського району м. Дніпродзержинськ, б/н, від 12 грудня 2007 року, накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 6452602; - 02 березня 2009 року Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 02 березня 2009 року, накладено арешт на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 507919; - 07 серпня 2009 року Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 07 серпня 2009, накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 8949276; - 25 лютого 2010 року Постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 22 липня 2009 року, було накладено арешт на все нерухоме майно у межах суми боргу: 8741,41 гри., власника [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 9560009; - 14 квітня 2010 року Постановою Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б\\н, від 31 березня 2010 року, було накладено арешт на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , рєстраційний номер обтяження 9729203; - 16 березня 2012 року Постановою про відкриття виконавчого провадження № 3144008, від 03 січня 2012 року, виданою Баглійським відділом ДВС Дніпродзержинського МУЮ, накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 12281939; - 13 квітня 2017 року Постановою Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 51725407, від 12.04.2017, було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , номер запису про обтяження 19959039. Для з`ясування підстав накладення вищезазначених арештів він звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району,Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та до Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За інформацією відповідачів, вони не можуть надати вичерпну інформацію відносно вищезазначених виконавчих проваджень у зв`язку з тим, що провадження знищено відповідно до п.п. 1. 2 Розділу XI «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 р., строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, Арешт майна позивача накладений за 7-ма виконавчими провадженнями, які закриті і знищені, але арешт за ними не був скасований. Як вбачається з відповідей виконавчих служб, на теперішній час відносно нього немає відкритих виконавчих проваджень; деякі з них завершені понад десять років тому, останнє виконавче провадження завершено понад шість років тому. В результаті позивач, як власник майна, що знаходиться під арештом, позбавлений можливості розпоряджання таким своїм майном. Відповідно до норм чинного законодавства, наслідками закінчення провадження є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування інших вжитих виконавцем заходів шкодо виконання рішення. Однак, при закритті виконавчих проваджень державними виконавцями не були зняті арешти, накладені в рамках цих виконавчих проваджень. Відновлення виконавчих проваджень та зняття арештів виконавчою службою наразі є неможливим, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень, що залишає для позивача єдиний спосіб захисту своїх прав власника - судовий. Відповідачем-1, тобто Заводським відділом виконавчої служби наданий відзив на позов, в якому відповідач-1 зазначає, що наведені позивачем підстави є недостатніми для задоволення позову, оскільки декілька виконавчих проваджень закрити і виконавчі документи повернуті стягувачам, але виконання за цими документами здійснено у неповному обсягу. В якості таких закритих проваджень вказує на ВП № АСВП 14111882 з примусового виконання судового наказу № 2-274 від 09.06.2009 р.; ВП за № АСВП 18657918 з примусового виконання постанови Баглійського районного суду від 10.07.2009 р.; ВП за № АСВП 18658240 з примусового виконання судового наказу № 2-Н-813 від 17.09.2008 р.; ВП за № АСВП 24042617 з примусового виконання постанови № 3-1862 від 22.11.2010 р.; ВП за № АСВП 28381600. Всього 16 виконавчих проваджень. Повернення виконавчих документів стягувачам відбувалось на підставі п. п. 2, 5 статті 47, пункту 6 статті 49 Закону № 606-XIV від 21.04.1999 р. «Про виконавче провадження» та пункту 9 статті 39 нині діючого Закону «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року. З урахуванням цього, відповідач-1 вважає, що позивач не за усіма виконавчими провадженнями виконав рішення судів та інших органів, посадових осіб, а також не сплатив виконавчий збір та витрати виконавчого провадження на користь Держави, у зв`язку з чим вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідач-2 (Південний ВДВС) своїм процесуальним правом надання Відзиву на позов не скористався. Представник позивача адвокат Кущ О.М. у судове засідання не з`явилась, суду, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, адресовано заяву про розгляд справи в її та позивача відсутність, заявлені вимоги підтримано. Представник відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу. Представник відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Протягом 2005-2012 років стосовно [PERSON] було відкрито декілька виконавчих проваджень, у тому числі із застосуванням такого заходу примусового виконання рішення суду, як арешт майна. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданого позивачем, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний арешт нерухомого майна, у тому числі на житловий будинок [ADDRESS] , накладений на підставі постанови ДВС Дніпродзержинського міського УЮ, б/н від 19 липня 2005 року; постанови ДВС Заводського району м. Дніпродзержинськ, б/н, від 12 грудня 2007 року; постанови про відкриття виконавчого провадження № 3144008, від 03 січня 2012 року, виданою Баглійським відділом ДВС Дніпродзержинського МУЮ, накладено арешт на все нерухоме майно власником якого є [PERSON] ; постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б\\н, від 31 березня 2010 року; постановою Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 22 липня 2009 року, було накладено арешт на все нерухоме майно; постанови Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 березня 2010 року; постанови про відкриття виконавчого провадження № 3144008, від 03 січня 2012 року, виданої Баглійським відділом ДВС Дніпродзержинського МУЮ; постанови Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське від 12.04.2017 р.(а.с.16-19) Відповіддю Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 05/106987 від 27 вересня 2024 року [PERSON] було повідомлено: «Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що станом на 27.09.2024 р. відділом накладено 4 (чотири) обтяження на фізичну особу - [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , а саме: 1. Реєстраційний номер обтяження: 6452602. Підстава обтяження: постанова, 6/11 від 12.12.2007, ДВС Заводського району м. Дніпродзержинськ. Об`єкт обтяження: домоволодіння, адреса: [ADDRESS] . 2. Реєстраційний номер обтяження: 8507919. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 02.03.2009, Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . 3. Реєстраційний номер обтяження: 8949276. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/11, 07.08.2009, Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно: 4. Реєстраційний номер обтяження: 9729203. Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 31.03.2010, Заводський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Об`єкт обтяження: будинок, [ADDRESS] , адреса: [ADDRESS] . Повідомляємо, що ідентифікувати вищезазначені обтяження не має можливості у зв`язку з тим, що будь-які документи на підставі яких було накладено обтяження знищені відповідно до п. 2 Розділу XI Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. Станом на 27.09.2024 р., повідомляємо про відсутність законних підстав для зняття арештів по вищезазначеним обтяженням... Станом на 27.09.2024 року на примусовому виконанні у відділі не перебуває відкритих виконавчих проваджень відносно: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] » (а.с.12-13) Аналогічну відповідь надав і Південний відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське за № 02/28.5-34/99474 від 27 вересня 2024 року. У відповіді, зокрема вказується про всі виконавчі провадження відносно нього, але тільки по трьом із них не зняті арешти, а саме: «...виконавчий лист № 2-1454 від 22.05.2002 р., виданий Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття дитини на користь [PERSON] у період з 03.06.2008 по 28.11.2024 року за ЄДРВП 7894002. 28.11.2014 державним виконавцем на підставі п.6 ч.І ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 21.04.1999 року № б06-ХІУ (зі змінами) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копія якої направлена сторонам до відома та разом з оригіналом виконавчого документу до суду. ... виконавчий лист № 2-1340 від 22.09.2011 р., виданий Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ НАДРА» заборгованості у розмірі 10200,59 грн. у період 03.01.2012 по 16.07.2012 за № ЄДРВП 31144008. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, шо в рамках вищезазначеного виконавчого провадження постановою № 31144008 від 03.01.2012 Баглійським ВДВС Дніпродзержинського міського УЮ зареєстровано обтяження за № 12281939 на все майно боржника. 16.07.2012 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-ХІУ зі змінами) винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.... ...- виконавчий лист №2-366/07 від 28.04.2016 року, виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] в особі матері дитини [PERSON] у період з 20.07.2016 по 30.07.2019 за № АСВІІ 51725407. 30.07.2019 державним виконавцем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу; Державним виконавцем Відділу знято арешт за реєстраційним номером обтяження: 19959039 від 13.04.2017 винесеного в рамках вищезазначеного виконавчого провадження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 51725407 від 12.04.2017 Південним ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області. Крім того, Відділ додатково повідомляє, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що постановою № б/н від 22.07.2009 Баглійським ВДВЄ Дніпродзержинського міського УЮ зареєстроване обтяження за №.9560009 на все майно боржника. Надати більш вичерпну інформацію відносно вищезазначеного виконавчого провадження немає можливості у зв`язку з тим, що провадження знищено відповідно до 1. 2 Розділу XI наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень, за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, тому запитувана Вами інформація надана відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та його спецрозділу» (а.с.14-15) Відповідно до ст.55 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення державними виконавцями цих постанов про накладення арешту та заборони, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Таким чином, звернення стягнення на майно боржника шляхом його арешту та реалізації є заходом примусового виконання рішення суду, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Однак в даному випадку виконавчі провадження завершені, а відтак пред`явлення позову до осіб, в інтересах яких накладено арешт, не вбачається можливим. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у редакцій чинній на момент виникнення обставин щодо накладення арешту. Відповідно до п.1 ч.1 ст.32 Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника. Згідно ч.1 ст.52 Закону № 606-ХІV -VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Положеннями ч.ч.1,2 ст.57 Закону № 606-ХІV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника за рішенням суду або державним виконавцем визначені ст.60 Закону № 606-ХІV. Законом № 606-ХІV питання щодо зняття арешту з майна боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішень, виключення записів з відповідних реєстрів, у разі повернення виконавчого документу стягувачу, врегульовано не було. Ч.2 ст.50 Закону №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч.ч.1, 2, 4 ст.40 Закону №1404-VІІІ від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент звернення позивача до виконавчих служб із заявою про скасування заходів примусового виконання рішення у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. З врахуванням того, що відповідно до відповідей Заводського та Південного відділів Державної виконавчої служби у місті Кам`янське, матеріали виконавчих проваджень знищені, а відповідно до положень зазначених вище нормативно-правових актів знищуються лише завершені виконавчі провадження, суд приходить до висновку про те, що ці виконавчі провадження були завершені, а при завершенні виконавчого провадження органом ДВС, в порушення вимог закону, арешт не було скасовано. Відповідно до ч. 2,4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Предметом регулювання статтею 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ ( рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року тощо) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. За вказаних обставин, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту з майна, накладеного у завершеному виконавчому провадженні, порушує права власника на мирне володіння своїм майном. На підставі вищевикладеного суд вважає, що не зняття відповідачами арешту з майна боржника у виконавчих провадженнях при завершеному виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідачів зняти арешт, враховуючи, що арешт майна має тимчасовий характер як засіб забезпечення виконання, а відповідачами не наведено переконливих аргументів того, що чинність арешту є доцільною та виправдовує таке втручання у права власності позивача як майбутнього власника. Посилання відповідача на наявність відкритих ще 16 виконачих проваджень у відношенні позивача не може розглядатися як достатня аргументація проти задоволення позову, оскільки ці провадження не є предметом даного спору, а по-друге, 13 з них відкриті за постановами про стягнення з [PERSON] штрафів за порушення ПДР. До того ж, і по цим виконавчим провадженням давно сплили строки виконання, що, в свою чергу, ще раз свідчить про порушення виконавчими службами строків виконання судових рішень. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавчі провадження, під час яких накладено арешт, знищені за закінченням строків зберігання. Тобто державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Частиною четвертою статті 59 Закону «Про виконавче провадження» встановлені підстави зняття арешту самим виконавцем. Зняття арешту з майна У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 ст. 59 Закону). Суд також враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 13-25 років) не скасованого спірного арешту на майно боржника за відсутністю відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право власності позивача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 363/2043/20 (провадження № 61-8835св22) з припиненням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов до відповідачів обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна, частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. В позовній заяві вимог щодо судового збору не заявлено

Outcome: approved