Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Пацула Василь Олександрович, звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , були рідними братами по татові [PERSON] , та що заявник [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] . В обґрунтування заяви заявник вказав, що [PERSON] є неповнорідним братом батька заявника - [PERSON] . Їхнім спільним батьком був [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Батько заявника - [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] , як племінник померлого прийняв спадщину, інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Разом з тим, він не може реалізувати свої спадкові права, оскільки з наявних документів не прослідковується факт родинних відносин з [PERSON] . Вказує, що за життя [PERSON] спілкувався із батьком [PERSON] , братом [PERSON] та їх сім`ями. [PERSON] за власні кошти похоронив [PERSON] та після його смерті оплачував комунальні послуги за адресою, де на день смерті проживав [PERSON] . З цих підстав просить заяву задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.11.2025 відкрито окреме провадження у справі. В судовому засіданні заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Теребовлянської міської ради в судове засідання не з`явився, від представника заявника - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні справи покладається на думку суду. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. [INFO] у місті Теребовля Тернопільського району Тернопільської області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.07.2025 Теребовлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до довідки № 02-23/1154 від 19.09.2025, виданої Теребовлянською міською радою, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 82603166 від 19.09.2025, після смерті [PERSON] 19.09.2025 приватним нотаріусом Гордєєвою Л.І. заведено спадкову справу № 158/2025. З копії матеріалів спадкової справи № 158/2025 встановлено, що 19.09.2025 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті дядька - [PERSON] . Як зазначає заявник, нотаріусом визначено, що не вбачається можливим встановити факт родинних відносин між [PERSON] та батьком заявника [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 20.01.1970 райбюро ЗАГС м. Тернополя, батьками заявника є [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 14.05.1960, батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] , місце народження - с. Сади Теребовлянського району Тернопільської області. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 23.02.1961, відомості про батька відсутні, матір`ю зазначена [PERSON] , місце народження - с. Сади Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис про народження № 42 зроблено 30.10.1964. З копії запису акту про народження № 42, наданого на запит суду, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у с. Сади Теребовлянського району Тернопільської області. У відомостях про матір зазначена [PERSON] , 41 рік, відомості про батька відсутні. До заяви долучено копію фотографії (а.с. 37), на якій, за твердженням заявника, зображений [PERSON] у колі його сім`ї, в тому числі [PERSON] . Згідно із довідкою № 02-23/1062 від 19.08.2025, виданою Теребовлянською міською радою, [PERSON] за власні кошти похоронив [PERSON] , жителя [ADDRESS] . Довідка видана згідно акту обстеження № 02-22/415 від 19.08.2025. [PERSON] за власні кошти спорудив надгробний пам`ятник на могилі [PERSON] , що підтверджується копією договору № 007-10-2025 надання послуг (робіт) з виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника для увічнення пам`яті від 15.09.2025, укладеного з ФОП [PERSON] , Актом здавання-приймання виконаних робіт з надання послуг (робіт) з виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника для увічнення пам`яті від 15.10.2025, копією платіжної інструкції № 1.356102137.1 від 15.10.2025. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його племінником, оскільки його батько є троюрідним братом [PERSON] (діда заявника) та вони родичалися з останнім. Йому відомо, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (батька заявника). Вказує, що його батько і [PERSON] говорили не раз про те, що [PERSON] є його сином. Приблизно з 1967 року і аж до своєї смерті [PERSON] проживав разом з [PERSON] та його матір`ю - [PERSON] . Мама [PERSON] в той час жила з дочкою від першого шлюбу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він товаришував з [PERSON] з дитинства. Вказав, що [PERSON] розповідав йому про те, що в нього є племінники, яким хоче залишити своє майно, зокрема, [PERSON] . [PERSON] їздив в гості до [PERSON] , а [PERSON] - до нього. Зазначив, що батько [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] були рідними братами. В дитинстві він бачив [PERSON] на подвір`ї у [PERSON] , та йому відомо, що [PERSON] проживав разом з мамою [PERSON] в 1970-х роках. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його троюрідним братом, Йому відомо, що [PERSON] мав жінку [PERSON] , та у 1946 році від шлюбу у них народився син [PERSON] . У 1959 році він перейшов жити до мами [PERSON] та у них народився син - [PERSON] . Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, до яких входить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно статтею 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Родинні відносини (споріднення) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах. Тому суд повинен перевірити наявність причин, за яких неможливо отримати документ, що посвідчує цей факт, а потім наявність цього факту. У постанові від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23 (провадження № 61-5615св24) Верховний Суд зазначив, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти. Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19 зауважив, що цивільне законодавство не передбачає обов`язкового переліку доказів, якими особа може підтвердити факт родинних відносин з іншою особою, оскільки, реалізуючи свої процесуальні права з урахуванням принципу диспозитивності, сторона подає ті докази, які, на її думку, підтверджують обставини, які входять до предмета доказування. Доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Верховний Суд зауважував, що у справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти (постанова Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі № 705/928/23). У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17, (провадження № 61-15921св19) викладено висновок, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. За умови, що необхідні для підтвердження відповідних відомостей свідоцтва про народження, актові записи про народження втрачені, належним і допустимим доказом у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути саме показання свідка. Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Суд встановив, що у зв`язку із відсутністю у свідоцтві про народження [PERSON] відомостей про батька, [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті тітки [PERSON] . Надавши правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту його родинних відносин з померлим [PERSON] . Так, з урахуванням поданих доказів, суд вважає, що в даній справі реалізовано стандарт більшої переконливості, оскільки висновок про існування тієї обставини, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були неповнорідними братами по татові [PERSON] , та що заявник [PERSON] , [INFO] , є племінником [PERSON] , видається вірогіднішим, ніж протилежний. Суд бере до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти, та що узгоджується з наведеною правовою позицією Верховного Суду. Усі свідки, які були допитані в судовому засіданні підтвердили про те, що їм відомо про родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , а саме те, що останній є його племінником, тобто сином його рідного брата - [PERSON] , спільним батьком яких був [PERSON] . При цьому, суд враховує, що про наявність таких обставин підтвердив, зокрема, свідок [PERSON] , який не є родичем заявника, а був товаришем [PERSON] з дитинства. Такі покази свідків узгоджуються з відомостями, які містяться у свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] щодо дат їх народження та місця народження - с. Сади Теребовлянського району Тернопільської області. Суд також враховує, що незважаючи на те, що у свідоцтві про народження [PERSON] та у актовому записі про його народження відсутні відомості про батька, однак по батькові його вказано - « [PERSON] ». Про підтримання родинних відносин [PERSON] та [PERSON] свідчить також та обставина, що останній здійснив поховання [PERSON] та спорудив надгробний пам`ятник на його могилі за свої кошти. Враховуючи те, що встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] необхідно заявникові для реалізації ним права на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, в той час як аналізом встановлених судом обставин справи та доказів, наданням їм оцінки в сукупності, суд доходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між заявником та померлим [PERSON] , як між племінником і дядьком, у зв`язку з чим заявлені вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved