Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У серпні 2025 року адвокат Сондей Я.А. в інтересах [PERSON] звернулася до Чернівецького районного суду м.Чернівців із вказаним вище позовом. У позові посилалась на те, що її довіритель та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 липня 2024 року розірвано. У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю. Судовим наказом Чернівецького районного суду м.Чернівців від 28.05.2025 зі [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, у її довірителя відсутня фінансова можливість сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, оскільки у нього, окрім спільного сина із позивачкою, перебуває на утриманні ще малолітня донька від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , якій він щомісяця добровільно матеріально допомагає. Вказувала, що при винесенні судового наказу, судом було взято до уваги той факт, що у власності [PERSON] є транспортний засіб марки «Шкода», який був придбаний сторонами під час шлюбу. Проте на підставі судового рішення, яким вирішувалося питання поділу спільного майна подружжя, вказаний автомобіль відійшов у власність відповідачці. Звертала увагу на те, що мінімальний розмір аліментів, визначений ЗУ «Про державний бюджет України» для дитини віком до шести років становить 2563грн., з яких 1281,50грн. мав би сплачувати її довіритель. Однак із нього на підставі судового наказу стягуються аліменти у розмірі 5897,32грн., що є надмірним тягарем. Враховуючи наведене, просила зменшити розмір аліментів, які стягуються зі [PERSON] на підставі судового наказу Чернівецького районного суду м.Чернівців від 28.05.2025 та стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі, а саме: 4000грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09.09.2025 представник відповідачки адвокат Валешна О.А. подала до суду відзив на позовну заяву. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки доводи, на які він посилається у позові, без надання відповідних доказів, не можуть бути безумовною підставою для задоволення його позову. Не відповідають дійсності доводи позивача щодо відсутності у нього нерухомого та рухомого майна. Так, згідно інформації із додатку «Реєстр нерухомості», [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Також ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30.07.2025 затверджено мирову угоду, за умовами якої, сторони дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Згідно вказаної угоди [PERSON] отримав грошову компенсацію у розмірі 75 000грн. за половину вартості автомобіля марки «SKODA ROOMSTER», 2009р.в., р.н. [NUMBER] , а право власності на вказаний автомобіль перейшло до [PERSON] . Тобто, наведене доводить ту обставину, що матеріальне становище позивача покращилось. Зі слів її довірительки, [PERSON] на праві власності належить також транспортний засіб марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] . З огляду на вищенаведене, позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що у нього об`єктивно склалося становище, за якого він не спроможний сплачувати аліменти на утримання сина. 17.09.2025 через підсистему «Електронний суд» від представника [PERSON] адвоката Сондей Я.А. надійшла відповідь на відзив. Зазначила, що в відповідачка та її представник в обґрунтування заперечень проти позову наводять доволі узагальнену судову практику щодо встановлення розміру аліментів на утримання дитини, яка не може бути безумовно застосована до спірних правовідносин. Фактичні обставини справи, які стали підставами для ухвалення вказаних рішень, докорінно відрізняються від підстав, з яких виходить позивач, звертаючись до суду у даній справі. Звертала увагу суду на те, що при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу [PERSON] не вказала про те, що у [PERSON] на утриманні є ще донька від попереднього шлюбу, у зв`язку із чим вказана обставини не була врахована судом під час видачі судового наказу. Окрім того, частка її довірителя у нерухомому майні (квартирі [ADDRESS] ) становить мінімальну соціальну норму житла, що є гарантією права особи на житло, однак не свідчить про його задовільний майновий стан. Що ж стосується транспортного засобу марки «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , то дійсно, він перебуває у власності позивача, проте належним користувачем є його батько [PERSON] , про що відповідачці було достовірно відомо. Окрім того, середня ринкова вартість вказаного авто коливається від 500 до 700 $. Також при вирішенні поділу спільного майна, зокрема автомобіля марки SKODA ROOMSTER, 2009р.в, [PERSON] було компенсовано лише 75 000грн., у той час, як загальна ринкова вартість такого автомобіля складає 198 932, 00 грн., тобто її довіритель отримав меншу суму. Оскільки при видачі судового наказу, судом не було взято до уваги наведені обставини, існують вагомі підстави про зменшення розміру аліментів, які стягуються з її довірителя. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Сондей Я.А. позов підтримала та просила його задовольнити. Вказала, що [PERSON] офіційно працевлаштований та його середньомісячний заробіток складає приблизно 23 000 грн. Таким чином, аліменти у частці від доходу (1/4 ) у середньому складають близько 6000 грн. щомісяця. Попри це у нього на утриманні є ще неповнолітня дочка від попереднього шлюбу, якій він також щомісяця перераховує кошти. Очевидно, що для належного існування та вирішення базових соціальних потреб йому залишається вкрай мізерна сума, у зв`язку із чим, він власне, й звернувся до суду із вказаним позовом. На думку її довірителя, сума 4000 грн. є достатньою для вирішення щомісячних мінімальних потреб дитини та зможе забезпечити належне виконання його обов`язку щодо утримання сина. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Валешна О.А. заперечували щодо задоволення позову. Відповідачка [PERSON] пояснила, що звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у мінімальному розмірі. Вважає, що саме стягнення аліментів у частці від доходу може забезпечити належне виконання батьком свого обов`язку щодо утримання сина, адже їй не потрібно буде щоразу звертатися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, враховуючи систематичне підняття цін та збільшення витрат на дитину. Додала, що позивач є здоровою працездатною людиною, тому може забезпечити дітей та себе, принаймні необхідним. Щомісяця вона витрачає кошти на придбання продуктів харчування для дитини, смаколики, іграшки, а також оплачує дитячий садок. Крім того, враховуючи вік дитини, вона старається періодично відвідувати ігрові центри з дитиною та займається її розвитком. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Згідно вимог ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу (заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину-однієї чверті) боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (на момент ухвалення судового наказу) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2563 гривні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15.07.2024 було розірвано (а.с.9 зворот - 10). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який після припинення шлюбних відносин залишився проживати разом із матір`ю (а.с.8 зворот). Судовим наказом Чернівецького районного суду м.Чернівців від 28.05.2025 зі [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 23.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-8). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач [PERSON] як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на те, що його реальний дохід не дозволяє виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі без шкоди для інших обов`язкових витрат, а також на те, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина від попереднього шлюбу. Окрім того, у нього відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке б приносило додатковий дохід. Проте, на думку суду, наведені доводи не можуть бути достатніми підставами для зменшення розміру аліментів. При цьому суд виходить з наступного: Так, згідно довідки про нарахований дохід від 05.08.2025, [PERSON] працює водієм в АТ «Чернівціобленерго» та його середньомісячний дохід без урахування податків складає 29 700 грн. (а.с.11). Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що на утриманні [PERSON] перебуває ще неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , якій позивач добровільно надає матеріальну допомогу (а.с.9, 53-56). В той же час, будь-яких належних доказів, які б свідчили про змінуматеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я позивача після винесення Чернівецьким районним судом м.Чернівців судового наказу про стягнення з нього аліментів на малолітнього сина, суду не надано. При цьому народження другої дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, про що неодноразово вказував Верховний Суд у своїх постановах (від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20). Суд вважає, що позивач [PERSON] є фізично здоровою особою працездатного віку та не позбавлений можливості працевлаштуватися таким чином, щоб могти належним чином забезпечувати себе та своїх неповнолітніх дітей. Крім того, посилання позивача на те, що враховуючи мінімальний розмір аліментів, визначений ЗУ «Про державний бюджет України» для дитини віком до шести років, який становить 2563грн., з нього підлягає стягненню 1281,50грн., суд оцінює критично, адже Законом визначено мінімальний розмір аліментів, який не може бути нижче за 2563грн.. В той же час, з урахуванням усіх обставин справи, майнового стану платника аліментів, а також інших обставин, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, сума присуджених аліментів може бути визначена у більшому розмірі. На думку суду, визначений судом розмір аліментів, які підлягають стягненню зі [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на неповнолітню дитину є достатнім та справедливим, не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів, а також забезпечуватиме належний рівень життя, розвитку їхньої спільної дитини. Таким чином, зважаючи на те, що позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що у нього після винесення судового наказу або ж на момент його винесення відбулися суттєві зміни у матеріальному стані або у стані його здоров`я, за яких він не має (не мав) можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed