Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить провести поділ сумісного набутого під час шлюбу майна чотирьох квадроциклів марки ML 200 ATV, виділивши у власність позивачки квадроцикли зеленого та синього кольорів, а у власність відповідача двох червоних. В подальшому позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, де позовні вимоги позивача уточнено провести поділ сумісного набутого під час шлюбу майна чотирьох квадроциклів, виділиши позивачу квадроцикл марки Motoleader ML 200 ATV, синього кольору ДНЗ [NUMBER] , та Motoleader ML 200 ATV зеленого кольору, ДНЗ- [NUMBER] . Також позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській, Одеській, Херсонській областях інформацію про дату реєстрації транспортних засобів та державний номер. В обґрунтування позову зазначала наступне. 20 березня 2021 року між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В подальшому, після припинення подружніх стосунків з відповідачем, останній забрав майно, яке було набуте в період шлюбу, правоустановчі документи на нього і категорично відмовився вирішувати питання щодо його поділу в добровільному порядку. Так, в період шлюбу з квітня по листопад 2021 року, за сумісні кошти, було придбане наступне майно, щодо поділу якого між сторонами не було досягнуто годи, а саме чотири квадроцикли марки ML200 ATV: два червоного кольору, один синій, один зелений. Вартість кожного квадроцикла - приблизно по 50 000 грн. кожен. Таким чином, позивач просить поділити майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на два квадроцикли марки Motoleader ML 200 ATV, синього кольору ДНЗ [NUMBER] , та Motoleader ML 200 ATV зеленого кольору, ДНЗ- [NUMBER] . В судове засідання представник позивача не з`явилася, про його місце, дату та час була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням здійснити заочний розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Представник відповідача надав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. В подальшому представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить розписка. Однак, відзиву або жодних заперечень, крім клопотання про відкладення судових засідань на адресу суду не надходило. В судове засідання 12 листопада 2025 року не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, клопотань або заперечень не подав. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в межах позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов наступного висновку. Відповідно доч.1ст.4ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19) вказано, що "поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі". Судом встановлено, що 20 березня 2021 року між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Спірні квадроцикли Motoleader ML 200 ATV, які позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, були придбані під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується договором купівлі продажу транспортного засобу №К119-01/3, з якого вбачається, що 19 січня 2022 року [PERSON] було здійснено купівлю квадроциклу Motoleader ML 200 ATV та відповіддю на запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 26.11.2024 року №31/30 в якому зазначається, що згідно автоматизованих обліків (результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України), наявних у розпорядженні ГСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській, Херсонських областях 12.08.2021 року, 19.08.2021 року та 20.08.2021 року, року транспортний засіб Motoleader ML 200 ATV синій ДНЗ [NUMBER] , Motoleader ML 200 ATV зелений - ДНЗ [NUMBER] , Motoleader ML 200 ATV червоний ДНЗ [NUMBER] зареєстровані за [PERSON] [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку, що придбані Квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] ,колір синій, квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] , колір зелений, Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] ,колір червоний та Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., без державного номерного знаку, колір червоний - під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 08 січня 2025 року ухвалою суду було частково задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на Квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] ,колір синій та квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] , колір зелений. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц,постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснено в п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) - вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). В конкретних правовідносинах суд вважає доведеним, що Квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] ,колір синій, квадроцикл Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] , колір зелений, Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., державний номерний знак [NUMBER] ,колір червоний та Motoleader ML200ATV, 2020 року випуску, об`єм двигуна 200 куб.см., без державного номерного знаку, колір червоний - є спільною сумісною власністю подружжя, що не оспорювалось відповідачем. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Встановивши, що спірні квадроцикли придбані сторонами у період шлюбу, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому підлягають поділу з визначенням рівності їх часток у праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №9335-2456-6440-5892 від 06.03.2024 року про сплату судового збору у сумі 1211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп., квитанцією №9364-0432-0848-7743 від 19.12.2024 року про сплату судового збору у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. Таким чином, загальна сума судового збору, яка була сплачена позивачем складає - 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача - 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Відповідно до ч 7.,8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved