Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

02.08.2023 року позивач АТ „ТАСКОМБАНК звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано кредитний договір № 2915142408, відповідно до умов якого фінансова установа перерахувала на рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 73405,88 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 0,01 % річних від суми боргу за договором та 2,49% щомісячних відсотків від суми кредиту. За Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5143408, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту № 5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Відповідач умови кредитного договору не виконувала, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернула, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 114836,56 грн., з яких: 72998,13 грн. заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена); 13,84 грн. заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена); 41824,59 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена). 20.09.2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 200921. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20.09.2021 позивач набув статусу нового кредитора відносно відповідачки [PERSON] за Кредитним договором № 2915142408 від 29.12.2020 року. Про зміну кредитора відповідач був повідомлений. Через неналежне виконання відповідачем умов договору, станом на 03.07.2023 року виникла заборгованість в розмірі 114836,56 грн., яку позивач просив стягнути разом із судовими витратами з відповідача. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи(а.с.86). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2024 року позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК»задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 2915142408 від 29.12.2020 року, станом на 03.07.2023 року становить 114836,56 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. (а.с. 109-111). Не погоджуючись з заочним рішенням від 07.03.2024 року відповідач [PERSON] в особі представника- адвоката Працевитого Г.О. 14.05.2025 року через систему «Електронний суд» звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення по справі( а.с. 116-130). Ухвалою суду від 19.06.2025 року заявнику поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] в особі її представника адвоката Працевитого Г. О. про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2024 року у цій справі скасовано та призначено справу до слухання у судовому засіданні(а.с. 158 ). 04.07.2025 представником відповідача - адвокатом Працевитим Г.О. подано зустрічну позовну заяву до АТ «ТАСКОМБАНК», яку було уточнено, про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту договору та зобов`язання зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що п. 5 паспорту споживчого кредиту№ 5142408 до кредитного договору №2915142408 від 29.12.2020 року встановлено щомісячні відсотки в розмірі 2,49 % від суми боргу за договором. Відповідно до графіку платежів позичальник повинен був здійснювати погашення щомісячних відсотків систематично , в розмірі 1827,81 грн. В той же час, згідно документів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог , зокрема виписки по особовому рахунку вказані «щомісячні відсотки» проводились та рахувались як «комісія». Тобто, фактично під «щомісячними відсотками» в кредитному договорі прописана комісія за обслуговування кредиту, що є незаконним. Вважає , що вказана комісія повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту , у зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена ( а.с. 175-196, 197-199) Ухвалою суду від 18.09.2025 зустрічний позов прийнято до розгляду, вимоги за зустрічним позовом об`єднані з вимогами за первісним позовом в одне провадження, встановлено строки для подання заяв по суті справи, перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження , по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.203-204). Ухвалою від 20.11.2025 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі , справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 218). В судове засідання представник позивача за первісним позовом(відповідача за зустрічним позовом) , не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи без участі представника АТ «Таскомбанк» (а.с.5). Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) та її представник в судове засідання не з`явились. Представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. надано заяву про розгляд справи без його участі та участі [PERSON] . У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним позовом та зустрічним позовом, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що 29.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2915142408 , згідно п.п.1.2 якого відповідачу було надано кредит сумі 73405,88 грн. строком на 36 місяців. Також сторонами було погоджено сплату процентів за користування кредитом у сумі 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2, 49 % на місяць від основної суми кредиту (а.с.8-9,10-11).Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту). За Кредитним договором позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту віл ТОВ «ЦФР» №5142408, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.3. Договору); всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» та з якими позичальник ознайомився до укладання цього Договору та до яких позичальник приєднався підписавши цей Договір (п. 2.1. Договору); цей договір, паспорт кредиту № 5812825 та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФК» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Згідно розрахунку заборгованості , станом на 03.07.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 2915142408 , становить 114836 грн. 56 коп., що складається з наступного: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 72 998 грн. 13 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 13 грн. 84 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 41 824 грн. 59 коп.(а.с. 53-54). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. 20.09.2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені AT «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №200921(а.с.17-26). Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року(а.с. 33), Позивач є Новим кредитором Боржника [PERSON] за Кредитним договором № 2915142408 від 29 грудня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором , а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до договору факторингу, випискою та розрахунком заборгованості. 18.05.2023 позивач надсилав [PERSON] повідомлення-вимогу № 11815/70.1.1 від 18.05.2023 щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в (а.с.67), яку останньою було залишено без належного реагування. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не погоджуючись з розрахунком заборгованості, наданим первісним позивачем, представником відповідача адвокатом Працевитим Г.О. подано зустрічну позовну заяву до АТ «ТАСКОМБАНК», яку було уточнено, про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту 5 паспорту споживчого кредиту№ 5142408 до кредитного договору №2915142408 від 29.12.2000 року, яким передбачено обов`язок позичальника сплатити щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту , та зобов`язання АТ «Таскомбанк»" зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором №2915142408 від 29.12.2020 року , в якій зазначив , що зазначив, що нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами по суті є комісією за обслуговування кредиту, яка в свою чергу є нікчемною. Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2ст. 638 ЦК Українидоговір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди. Відповідно до ст.ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогамист. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силуст. 10 Цивільного процесуального кодексу Українизобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 5 ст.11, ч. 1,2,5,7ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Судом встановлено, що при укладанні 29.12.2020 р. кредитного договору, позивач ознайомив відповідача з усіма умовами надання кредиту, про що свідчить відповідний підпис відповідача на кредитному договорі та паспорті кредиту. Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис її предмету (умови, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач наголошував, що укладений між сторонами Кредитний договір №2915142408 слід визнати недійсним в частині пункту 5 паспорту кредиту № 5142408, з підстав його невідповідності ст.11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, сплата щомісячних процентів 2,49 % від суми кредиту, яка визначена у пункті паспорту кредиту № 5142408 є незаконною. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення Кредитного договору, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати щомісячних процентів від суми кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах по справам №№ 6-1341цс15, 6-1746цс16 та Верховним Судом у справі № 755/16663/16-ц, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати недійсним пункт 5 паспорту кредиту від ТОВ «ЦФР» № 5142408 до кредитного договору №2915142408 від 29.12.2020 року, яким передбачено обов`язок позичальника сплатити щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, проценти є фактичною комісією за управління кредитом. При цьому первісним кредитором ТОВ «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача. В частині зустрічних позовних вимог щодо зобов`язання АТ «Таскомбанк» зробити перерахунок заборгованості за договором № 2915142408 від 29.12.2020 слід відмовити , оскільки , заявлені зустрічні вимоги є взаємовиключними. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту не будь-яке право, а лише порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати проценти від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахування того, що судом визнано недійсним пункт 5 паспорту кредиту , що передбачає обов`язок позичальника сплачувати щомісячні проценти 2,49 % від суми кредиту, то вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача заборгованості по щомісячним процентам 2,49 % від суми кредиту (в т.ч. простроченої) в розмірі 41834,59 грн. задоволенню не підлягають. За таких підстав суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Таскомбанк», а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 72998,13 грн. та заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) в розмірі 13,84 грн., в загальному розмірі 73011, 97 грн. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача суму судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1706,46 грн.(2684,00 *73011,97/114836,56 ) Крім того, відповідно дост. 141 ЦПК Україниз відповідача за зустрічним позовом - АТ «Таскомбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач за зустрічним позовом був звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial