Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» - Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача в користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №803492 від 18.04.2019 року у розмірі 36 095,27 гривень, судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». 18.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 803492 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до індивідуальної частини якого, ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 6600 грн. строком дії на 30 днів. На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. При укладенні договору № 803492 від 18.04.2019 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 803492 від 18.04.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 6600 грн., а відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 23 430,00 грн., а саме : - сума основного боргу - 6600,00 грн.; - сума боргу за процентами - 3564,00 грн.; - сума боргу за простроченими процентами - 10098,00 грн.; - сума боргу за штрафами - 3168,00 грн. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Просять поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 803492 від 18.04.2019 року. Ухвалою суду від 07.03.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заперечує укладення та підписання нею, в тому числі, із застосуванням засобів електронного зв`язку договору, отримання кредитних коштів на її банківський рахунок/картку, користування ними. Докази належності саме їй телефонного номеру за яким здійснюється ідентифікація та надсилався одноразовий ідентифікатор для підтвердження вчинення правочину, в матеріалах справи відсутні. Відповідач не проходила верифікацію, а даних про те, що вона була належним чином ідентифікована при її реєстрації в ІТС відповідним електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису, матеріали справи не містять. Крім того, сторона відповідача вважає, що нарахування та виставлення до стягнення заборгованості (в тому числі, неустойки та відповідальності передбаченої за порушення грошових зобов`язань визначеної ст.625 ЦК України) із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки згідно умов договору строк кредитування закінчився ще 19.05.2019 року, а нарахування процентів продовжилося - заявлення до неї вимог із стягнення 10 098,00 грн. - заборгованості за понадстрокове користування кредитом є неправомірним. П.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Виходячи із вищевказаного, заявлення вимог із сплати штрафу та 3% річних, інфляційних втрат є незаконними та таким, що суперечить чинному законодавству, Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи. Представник відповідача адвокат Матвійчук В.В. в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. У позовній заяві позивач посилався на те, що 18.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №803492, за умовами якого відповідач надає клієнту грошові кошти в розмірі 6600 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п. 1.2. Договору Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п. 1.3. Договору Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування Позикою: п. 1.3.1. Знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (328,50 % річних) у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. П. 1.3.2. Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 % річних). П. 1.3.3. Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього Договору. Відповідно до п. 1.4. Договору Загальна вартість Позики за зниженою ставкою складає 127,00 % від суми Позики (у процентному виразі) або 8 382,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування Позикою - 27,00 % від суми Позики (у процентному виразі) або 1 782,00 грн. (у грошовому виразі). Відповідно до п. 1.5. Договору Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. Відповідно до п.3.1 договору встановлено, що сторони домовилися, що повернення Позики та сплата процентів за користування Позикою здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. За вказаним договором зазначено, що [PERSON] підписала договір електронним підписом 18.04.2019 14:12:43. Згідно графіку платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту №803492 від 18.04.2019 року клієнт [PERSON] не пізніше 18.05.2019 року має повернути суму кредиту в розмірі 6600 грн., суму нарахованих процентів 1782,00 грн., що разом до сплати становить 8382,00 грн. Згідно договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до додаткової угоди №25 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» домовились, що дана угода вступає в силу з моменту її підписання та діє до 19.12.2019 року. З огляду на це, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Наказом №55-к від 25.07.2024 року на виконання протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року затверджено перейменування з 25.07.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Згідно Реєстру прав вимог №25 від 12.09.2019 року відповідач [PERSON] включена до списку боржників на виконання Договору факторингу №1 від 12.04.2018 року. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що первісний кредитор надав відповідачу кредит на умовах Договору, однак внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним Договором в останньої утворилася заборгованість. Згідно поданих розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимог 12.09.2019 року) ТОВ «Авентус Україна» загальна сума заборгованості відповідача складає 23430,00 грн., а саме: сума боргу за тілом кредиту 6600,00 грн., сума боргу за процентами 3564,00 грн., сума боргу простроченими процентами 10098,00 грн., сума боргу за штрафами 3168,00 грн., на загальну суму 23430,00 грн., а згідно розрахунку суми заборгованості за кредитом №803492 від 18.04.2019 р. інфляційних втрат та 3% річних становить 23 430,00 грн., інфляційних втрат 10554,43 грн. та 3% річних 2110,84 грн., а тому заборгованість відповідача за кредитним договором №803492 від 18.04.2019 року становить 36 095,27 грн. До позову також долучено Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), детальний опис робіт (наданих послуг), Договір №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року. Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII). Відповідно до ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Так, положеннями статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до приписів частин 3-5 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 627-628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629, 638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день і операцію призначаються для видачі або відсилання клієнту. Частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 267 ЦК України визначено - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» договірних зобов`язань, позивачем до позовної заяви було долучено копію договору №803492 від 18.04.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, розрахунок заборгованості. Разом з тим, позивачем на підтвердження виконання первинним кредитором своїх зобов`язань за ним, не надано суду належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору про надання фінансового кредиту щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме позичальника [PERSON] , шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідача [PERSON] , оскільки інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача на який було зараховано кошти, матеріали справи не містять, отримання грошових коштів стороною відповідача заперечується. Доказів того, що рахунок за РНОКПП [NUMBER] належать саме відповідачу та відкритий на виконання кредитного договору від 18.04.2019 р., суду не надано. Суд при вирішенні позову, враховував, що звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідачки користь позивача заборгованості за кредитним договором №803492 від 18.04.2019 року є недоведеною. Окрім того, розрахунок заборгованостіза кредитним договором №803492 від 18.04.2019 року та довідка ТОВ «Авентус Україна» про надання [PERSON] суми кредиту в розмірі 6600 грн., не є первинними документами, які б підтверджували отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Виписка по рахунку позивачем, суду не надана. Таким чином, стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Авентус Україна» на підставі договору №803492 від 18.04.2019 року про надання фінансового кредиту перерахувало на користь відповідача [PERSON] грошові кошти, а відповідач користувалася наданими коштами та має заборгованість саме у визначеному позивачем розмірі. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту надання грошових коштів відповідачці за договором про надання фінансового кредиту шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника, а тому у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» слід відмовити. В прохальній частині позовної заяви позивач просить поновити строк позовної давності. Позивач вказує, що причини пропуску строку позовної давності є обґрунтованими та строк позовної давності останнім було пропущено саме з поважних причин, а саме: через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) на території України та введення на всій території України воєнного стану з 24.02.2022 року, який було неодноразово продовжено. Суд вважає, що наведені вище обставини, дають підстави для поновлення строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з урахуванням вказаних норм закону та ураховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed