Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.12.1999 Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 14. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що їх спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки погіршилися, перестали розуміти один одного, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що втратили почуття взаємної любові та поваги. Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Також зазначає, що від шлюбу дітей, а також спору про поділ майна не мають. Крім цього просить надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Ухвалою судді від 08.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16-17). Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, щодо ухвалення судом заочного рішення у даній справі не заперечувала (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви разом з додатками на адресу місця проживання відповідача, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2098927 від 08.12.2025, конверт зі вказаними документами, що направлявся відповідачу, вручено останньому оператором поштового зв`язку. Про причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористався (а.с. 15, 23). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, за згодою позивачки, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.12.1999 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 14 (а.с. 12). На теперішній час шлюб носить лише формальний характер, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між подружжям повністю припинені, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивачки припинити шлюбні відносини, що рішення позивачки про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків. Отже, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітей, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями статті 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що після розірвання шлюбу позивачка просить надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд вважає, що така вимога є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору, проте позивачка просила вважати сплачений нею судовий збір як фактично понесений.

Outcome: approved