Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області [PERSON] терміном 60 днів з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Мати померла [INFO] у віці 64 років, після її смерті спадщину прийняв батько на підставі ч. З ст. 1268 ЦК України. У лютому 2021 року він звернувся до державного нотаріуса за усною консультацією щодо оформлення спадкових прав батька після смерті дружини (його матері) та його тещі (його баби по матері) - [PERSON] . яка померла [INFO] в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області. Як з`ясувалася за даними спадкового реєстру існує заповіт останньої на ім`я його матері, згідно з яким баба заповіла для неї все своє майно. Заповіт не змінено і нескасовано. Мати спадщину після баби не приймала, на день смерті баби зареєстрована з нею не була, хоч і фактично проживали в одному будинку. Нотаріусом також були виявлені розбіжності у написанні прізвища імені та по батькові баби у свідоцтві про її смерть, у свідоцтві про народження його матері і сертифікаті про бабине право на земельну часту пай. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області №273/2290/21 від 25.11.2022 року, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, бабою, а саме встановлено, що померла [INFO] [PERSON] є його бабою по матері. Вказаним рішенням також встановлено юридичний факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцеві, а саме що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0254364 від 30.03.1998 року, розміром 2.9 умовних кадастрових гектари, що перебуває у колективній власності КСП «Жовтнева перемога» в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області дійсно належить його бабі [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області. Спадкоємцями баби по матері першої черги за законом є його тітка та дядько, діти баби - дочка [PERSON] та син [PERSON] , а також його батько [PERSON] в силу статті 1276 ЦК України, який прийняв спадщину після його матері [PERSON] , другої дочки баби. Він був переконаний, що мати прийняла спадщину після своєї матері (його баби) відповідно до закону, але лише недавно з`ясувалося, що це не так. За цих обставин він вважає, що строк прийняття спадщини пропустив з поважних причин, оскільки пропустив його за обставин незалежних від нього, користувався та користується спадковим майном, володіє всіма правовстановлюючими документами на нього. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 23.08.2024 року. 11.12.2024 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Самойленко Л.М. 15.01.2025 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Бєлкіній Д.С. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 27.01.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 23.06.2025 року позов [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадшини було залишено без розгляду, залучено до участі у даній справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 23.09.2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 13.01.2026 року позов [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадшини залишено без розгляду Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Дубрівська сільська рада свого представника в судове засідання не направила, надіслала заяву, в якій просила розглядати справу без представника Ради, не заперечують проти задоволення позовних вимог в разі підтвердження їх належними доказами . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви, в якій просили розглядати справу без їх участі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 8,10). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17). Згідно копії свідоцтва про народження матері заявника [PERSON] батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2021 року [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 25). Згідно копії архівної довідки від 05.02.2021 року № К-18 [PERSON] , 1909 року народження, яка померла [INFO] проживала і була зареєстрована в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області ( а.с. 18-19, 20, 21 22, 24). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2004 року [PERSON] померла [INFO] у віці 99 років в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області ( а.с. 17). На користь матері заявника [PERSON] 04.10.1995 року було складено заповіт [PERSON] , згідно якого спадкодавець заповіла їй житловий будинок і все своє майно (а.с. 15 15 зворотня сторона). Згідно рішення Баранівського районного суду Житомирської області №273/2290/21 від 25.11.2022 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що померла [INFO] в с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області [PERSON] є бабою по матері [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дубрівка Баранівського району Житомирської області, а також встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЖТ№0254364 від 30.03.1998 року, розміром 2,90 га, що перебуває у колективній власності КСП «Жовтнева Перемога» в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області, виданий на підставі рішення Баранівської райдержадміністрації від 30 січня 1998 року №35 на ім`я [PERSON] дійсно належить [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Дубрівка Баранівського району Житомирської області (а.с. 24-25). З метою оформлення спадщини після смерті баби та після смерті матері позивач не звертався до нотаріальних органів, спадщину не приймав. В лютому 2021 року позивач звернувся до нотаріуса за усною консультацією з приводу оформлення спадкових прав батька після смерті його дружини (матері позивача) та його тещі (баби позивача по матері) [PERSON] . В зв`язку з чим з`ясувалося про існування заповіту на ім`я його матері, а також те, що мати спадщину після смерті баби не приймала, хоча на день смерті вони проживали в одному будинку. З питанням про встановлення факту прийняття спадщини ні померла [PERSON] , ні позивач не зверталися. На ім`я позивача 23.02.2021 року було надано відмову нотаріуса Баранівського районного нотаріального округу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.21). Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Судом встановлено, що позивач пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач зазначив, що він був переконаний , що його мати прийняла спадщину після своєї матері (його баби) відповідно до закону, а тому пропустив строк за обставин незалежних від нього, оскільки користується спадковим майном та володіє всіма правовстановлюючими документами до нього. Згідно листа Баранівської державної нотаріальної контори від 25.06.2024 року №503/01-16 спадкові справи до майна померлої [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заводилися (а.с.67). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, коло спадкоємців, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №520/10377/17, від 11серпня 2021року у справі №720/1079/19, від 22 січня 2020 року у справі №592/18695/18,від 17 березня 2021 року у справі N 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі N 361/8259/18 та багатьох інших. Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною. У контексті даної справи слід зазначити, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав, які б об`єктивно перешкоджали йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після смерті баби [PERSON] , адже позивач звернувся до нотаріуса лише в лютому 2021 року, тобто через 17 років після закінчення 6-місячного строку для прийняття спадщини. А після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач взагалі не звертався до нотаріуса з питанням прийняття спадщини. Статтями 76-80 ЦПК України визначені основні положення про докази, відповідно до яких доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного вище, суд не знайшов підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи суду не надано доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали на протязі 17 років вирішити питання спадкування. Фактичною причиною пропуску, на яку вказував позивач, була необізнаність чи прийняла його мати спадщину після смерті своєї матері, а його баби , в свою чергу спадщину після своєї матері, яка померла [INFO] , позивач також не приймав, а тому таку причину суд не може вважати поважною та об`єктивною. Будь-які інші відомості про те, що позивач протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця був позбавлений можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не встановлені. Суд не приймає визнання відповідачами позовних вимог, оскільки законом чітко визначені підстави для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме: наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з цим, позивачем не доведено відповідними доказами та судом не встановлено поважних причин пропуску такого строку. У даному випадку, задоволення позову суперечитиме вимогам закону, зокрема ч. 3 ст. 1272 ЦК України. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed