Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2024 о 20 год 01 хв в м. Луцьку по пр. Волі, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: 1) Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] 2) Volkswagen Golf державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2025 року у справі № 161/23802/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 124, ч. 2 ст. 130,ст.173,ст.185КУпАП. На момент настання ДТП цивільно правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №СА/2867113). Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 18284 грн. 25 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №4065 від 18.02.2025 року; в розмірі 1900 грн. 00 коп. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі: 20 184 грн. 25 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), який просив справу розглянути у його відсутності, а також вказав, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини". У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ЦК України «Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.» Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 січня 2025 року у справі № 161/23802/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ст. 124, ч. 2 ст. 130,ст.173,ст.185КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років. Згідно постанови - 19.12.2024 о 20 год 01 хв в м. Луцьку по пр. Волі, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: 1) Ford Transit державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] 2) Volkswagen Golf державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Згідно ч. 6ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, винуватість [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленою судом і доказуванню не підлягає. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №СА/2867113). Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 20.12.2024 року та з Заявою про виплату страхового відшкодування від 20.12.2024 року. Розрахунок та виплата відшкодування проводився на основі: 1) Звіт № SOS_-250107-301464 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 07 лютого 2025 року; 2) Наказу №3.1/4579 від 17.02.2025 року та довідки № 1 від 12.02.2025 року. Загальний розмір витрат МТСБУ складає: 20 184 грн. 25 коп. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 18284 грн. 25 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №4065 від 18.02.2025 року; в розмірі 1900 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №9144 від 01.04.2025 року. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Регулювання діяльності та здійснення регламентних виплат МТСБУ здійснюються відповідно до розділу IV Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з п.п. "а"п. 41.1 ст. 41 даного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 38.2.1 ч. 2 ст. 38 вказаного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суд вважає, що, сплативши відшкодування потерпілому, МТСБУ набуло право зворотної вимоги в порядку регресу до винної особи, якою в даному випадку є відповідач, у розмірі виплаченого відшкодування, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України та статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи, що відповідачем такі витрати позивачу в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовані, позов є обґрунтованим та з відповідача на користь МТСБУ необхідно стягнути витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 20 184 грн. 25 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 3028, 00грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved