Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

17 грудня 2025 року на розгляд до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла справа за позовом Фінансова Компанія"Кредит-Капітал" до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 33867,99 грн, судові витрати та витрати на правову допомогу. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 жовтня 2022 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту "NEWSHORT" №463931, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. ТОВ "Селфі Кредит" умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. 01 лютого 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" було укладено договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "Селфі Кредит", в тому числі, і до відповідача. Позивач зазначив, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 867,99 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 6 999,99 грн та заборгованість за процентами 26 868 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року у розмірі 33 867,99 грн, сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі, позиція відповідача. Ухвалою Богородчанського районного суду від 18 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" в судове засідання не прибув, в позовних вимогах просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Відзив мотивований тим, що позивач не надав докази видачі кредитних коштів у сумі 7 000 грн. Відповідач вказує на те, що докази надані позивачем сам по собі не є безспірним доказом існування договірних відносин, вважає, що позивач не довів належними доказами обґрунтованість позовних вимог, а отже, відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, відповідач зауважує, що у кредитному договорі встановлені надмірно обтяжливі умови, зокрема, процентну ставку у розмірі 2,2% на день, що становить понад 49719,46% річних. Така ставка є несправедливою та надмірною, суперечить принципам добросовісності, справедливості. Також, зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів правонаступництва, оскільки подані позивачем документи не підтверджують факту переходу права вимоги саме за договором, укладеним з відповідачем. Вважає, що строк позовної давності сплинув, тому позивачу слід відмовити у задоволенні позову. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 25 жовтня 2022 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту "NEWSHORT" №463931, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000, 00 грн, строком на 365 днів, із стандартною процентною ставкою 2,2% в день. Кредитний договір укладений в електронній формі. Як вбачається із зазначеного договору, [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором Е790 25 жовтня 2022 року о 22:40:12, номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER] (а.с.20 зворот, а.с. 21). Відповіддю АТ «А-Банк» №20.1.0.0.0/7-20251223/0123 від 30 грудня 2025 року, наданою на виконання ухвали суду, підтверджено, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 25 жовтня 2022 року на карту здійснено зарахування переказу в сумі 7 000 грн. 01 лютого 2024 року ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит- Капітал" уклали договір факторингу № 01022024-1. Згідно з вищевказаним договором ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ "Селфі Кредит", включно і до [PERSON] за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №463931 від 25 жовтня 2022 року заборгованість складає за тілом кредиту 6 999,99 грн, за процентами 26 868,00 грн, а всього 33 867,99 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена, шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості та графіком чергових платежів за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року заборгованість [PERSON] становить 33 867,99 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 999,99 грн, по процентах в розмірі 26 868,00 грн (а.с.22-28). Судом встановлено, що на підставі кредитного договору №463931, укладеного 25 жовтня 2022 року в електронному вигляді, відповідач отримав кредит у розмірі 7 000 грн, грошові кошти на погашення заборгованості сплачував частково, тому сума основного боргу (тіла кредиту), підлягає стягненню з відповідача. Щодо заборгованості за процентами у розмірі 26 868,00 грн, то така відповідає умовам кредитного договору, в межах строку дії договору, згідно якого сума основного боргу становить 7000 грн, період нарахування процентів за користування кредитом 365 днів, процентна ставка 2,2% на день (7000х2,2%х365 дні=56 300,26-22 432,27 грн часткового погашення боргу=26 868 грн), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у справі. Щодо доводів відповідача, щодо відсутності у позивача права вимоги за договором №463931 від 25 жовтня 2022 року, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилається на те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за договором №463931 від 25 жовтня 2022 року, а також на підставі реєстру прав вимоги. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Так, з матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір факторингу № 01022024-1, відповідно до якого предметом договору є право грошової вимоги. На умовах даного договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 ЦК України, фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Згідно п.6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 2 цього договору та виконання фактором вимог пункту 7.2 договору. Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 01 лютого 2024 року до договору факторингу від 01 лютого 2024 року за № 01022024-1, згідно з вимогами пункту 8.3 договору факторингу від 01 лютого 2024 року за № 01022024-1, ТОВ "Селфі Кредит" передав, а ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" прийняв реєстр боржників клієнта від 01 лютого 2024 року. Кількість боржників 11550. Загальна сума заборгованості 180521381,22 грн. Як вбачається з платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) № 74877, ТОВ «ФК "Кредит-Капітал" перерахувало кошти ТОВ "Селфі Кредит" у сумі 2528538,65 грн. Призначення платежу: плата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року. Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 01022024-1 від 01 лютого 2024 року, під номером 8269 перейшло право вимоги щодо [PERSON] із сумою заборгованості 33 867,99 грн за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року. При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018. Позичальник [PERSON] не оскаржував договір факторингу та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України. Отже, договір факторингу є чинним, його дійсність не оспорена, а тому підлягала виконанню. Доводи відповідача, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, суд відхиляє, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідні докази надані позивачем у повному обсязі та засвідчені належним чином і підстав ставити їх під сумнів, суд не вбачає. Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал" підтвердило свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року. Також, відповідач стверджує, що не був повідомлений про заміну кредитора у договорі, що є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Отже, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц). Щодо доводів відповідача, з приводу не підписання договору та не отримання коштів, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що 25 жовтня 2022 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Твердження відповідача [PERSON] , що у справі відсутні будь-які докази, що підтверджують укладення договору та перерахування коштів відповідачу та отримання саме ним таких коштів, повністю спростовані матеріалами справи, зокрема, відповіддю АТ "А-Банк" №20.1.0.0.0/7-20251223/0123 від 30 грудня 2025 року, наданою на виконання ухвали суду, підтверджено, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] та 25 жовтня 2022 року на карту здійснено зарахування переказу в сумі 7 000 грн. Крім того, згідно розрахунку за договором №463931 від 25 жовтня 2022 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 01 лютого 2024 року, вбачається що [PERSON] користувався кредитними коштами, та здійснював часткове погашення кредитного договору, а саме 22 листопада 2022 року на суму 20,30 грн, 30 березня 2023 року на суму 19711,96 грн, 07 квітня 2023 року на суму 1500 грн, 12 травня 2023 на суму 1200 грн, що також підтверджує укладання кредитного договору та отримання коштів. Також, [PERSON] не доведено та в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт незаконного заволодіння його персональними даними. Відповідачем не зазначалось, що з даного приводу він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. [PERSON] 14 січня 2026 року разом з відзивом подав до суду клопотання про витребування первинних документів на підтвердження отримання кредитних коштів. Разом з тим, у справі наявні письмові докази, отримання відповідачем [PERSON] коштів, які витребувані судом за клопотанням позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", тому клопотання відповідача, щодо витребування доказів отримання ним коштів, задоволенню не підлягають. Щодо доводів відповідача з приводу спливу строків позовної давності, суд зазначає, що починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Отже, за загальним правилом строк позовної давності за договором про споживчий кредит №463931 від 25 жовтня 2022 року не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії воєнного стану. Відповідно до Закону України № 4434-IX перебіг позовної давності відновлюється з 04 вересня 2025 року, тобто саме з цієї дати продовжується (а не завершується) її відлік. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вказаним договором почне обчислюватися (продовжиться) з 04 вересня 2025 року, і спливе лише після спливу цього трирічного періоду - тобто 04 вересня 2028 року, якщо не буде інших підстав для його переривання чи зупинення. Тому, доводи відповідача, щодо спливу строку позовної давності, не заслуговують на увагу суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, та враховуючи те, що відповідач не виконував належним вином свої зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №463931 від 25 жовтня 2022 року в сумі 33867 грн 99 коп., з яких 6 999,99 грн - основний борг та 26868 грн - проценти за користування кредитом. Розподіл судових витрат. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховуючи що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 2422 грн 40 коп. судового збору. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20, провадження № 14-20цс22). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 8 000 грн. До позовної заяви позивачем надано договір про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, копію ордеру на надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року, акт наданих послуг №602 від 08 грудня 2025 року та детальний опис наданих послуг до акту №602. Матеріалами справи підтверджується обсяг наданих адвокатом правничих послуг по справі. Разом з тим, суд оцінивши подані стороною позивача докази, враховуючи, складність справи, реальність (дійсність та необхідність), обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу розміру виконаної адвокатом роботи в суді, та те, що підготовка позовної заяви не потребувало тривалих затрат часу, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути ТОВ "Фінансова компанія "Кредит капітал" на свою користь з [PERSON] з 8 000, 00 грн до 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved