Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, ПАТ «Харківський канатний завод» про зняття арешту з майна. У позовній заяві просить суд Зняти арешт з нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що на праві приватної власності належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , який є добросовісним набувачем майна за договором купівлі-продажу від 10.12.1996 року, реєстраційний номер обтяження: 3209907, дата реєстрації 16.05.2006, на підставі договору застави від 19.06.1968 року, укладеного між заставодавцем - [PERSON] та заставодержателем - ПАТ «Харківський канатний завод». Та виключити запис про заборону на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження: 3209907 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представником ПАТ «Харківський канатний завод» Комликом І.С. подано відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що в провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №Б-19/81-10 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Харківський канатний завод. Постановою Господарського суду Харківської області від 28.08.2018 року у справі №Б-19/81-10 Публічне акціонерне товариство Харківський канатний завод визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. Повідомлено суд, що ліквідатор ПАТ Харківський канатний завод не має жодної інформації про нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] та про договір застави від 19.06.1968 року, що був укладений між заставодавцем - [PERSON] та заставодержателем - ПАТ «Харківський канатний завод». У розпорядженні ліквідатора ПАТ Харківський канатний завод відсутні будь - які первинні документи, що підтверджують або спростовують викладені в позовній заяві обставини та припускає, що при перенесенні реєстратором даних до електронного реєстру відбулась помилка, з огляду на період укладення договору застави від 19.06.1968 року. Відповідачем Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області або його представником , відзиву на позовну заяву не подано. Відповідач до суду на неодноразові виклики не з`явився, про місце, дату та час розгляду повідомлений належним чином. Суд безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.1996 року, укладеного між продавцем (власником) - [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим державним нотаріусом Першої Харківського району та області державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. Згідно довідки наданої КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Безлюдівської селищної ради» за №1556/1557 від 27.06.2025, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Форма власності приватна з часткою 1/1. Підставою для виникнення права власності є Договір купівлі-продажу / р.№4-614 / 10.12.1996 / Перша державна нотаріальна контора Харківського району, Харківської області / зареєстровано в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 13.12.1996 року. Згідно Витягу з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №439320244 від 13.08.2025, виданого приватним нотаріусом Хаславською К.В., 16.05.2006 року Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області (колишня Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області), як реєстратор, перенесла з реєстру заборон в паперовому вигляді до електронних реєстрів заборону, реєстраційний номер обтяження: 3209907, за договором застави від 19.06.1968 року, укладеного між заставодавцем (попереднім власником будинку) [PERSON] та заставодержателем Харківським канатним заводом. Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву за №1464/01-18 від 24.07.2025, за результатами розгляду адвокатського запиту було повідомлено, що відповідно до вимог п. 1,7 ст. 8, ст.ст. 43, 45 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ, підпункту 3.5 п. 3 глави 7 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, п. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надати запитувану інформацію не уявляється можливим. Відповідачем - Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області або його представником , відзиву на позовну заяву не подано. Представник відповідача ПАТ «Харківський канатний завод» Комликом І.С. у відзиві на позов зазначив, що Постановою Господарського суду Харківської області від 28.08.2018 року у справі №Б-19/81-10 Публічне акціонерне товариство Харківський канатний завод визнано банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру. Повідомлено суд, що ліквідатор ПАТ Харківський канатний завод не має жодної інформації про нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] та про договір застави від 19.06.1968 року, що був укладений між заставодавцем - [PERSON] та заставодержателем - ПАТ «Харківський канатний завод». У розпорядженні ліквідатора ПАТ Харківський канатний завод відсутні будь - які первинні документи, що підтверджують або спростовують викладені в позовній заяві обставини та припускає, що при перенесенні реєстратором даних до електронного реєстру відбулась помилка, з огляду на період укладення договору застави від 19.06.1968 року. просив суд розглянути справу в його відсутності та вирішити справу згідно чинного законодавсвта. Згідно окремої думки суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Погрібного С. О., Ткача І. В., Ткачука О. С. до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 (провадження № 14-137цс24), наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови, коли немає виконавчого провадження та майнових претензій з боку кредитора, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Жодних зобов`язань між позивачем та 2 відповідачем не існує і не існувало. Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3013/20 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відновідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/48626/24 Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідачами не надано суду роз`яснень та доказів стосовно законності підстав накладення відповідного обтяження на майно позивача. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що встановлене обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна обмежує права позивача як власника, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такої заборони та задоволення даного позову. При цьому суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини1статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved