Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 травня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1605612. Сума кредиту складала 6 300 грн зі сплатою процентів за ставкою 1,50% в день ( п.1.5.1 Договору) з періодичністю сплати процентів кожні 30 дні. Строк кредиту 360 днів. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 6 300 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку останнього № [NUMBER] . 27 травня 2025 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу № 27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до умов вищезазначеного договору позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. У зв`язку з невиконанням останнім своїх зобов`язань, cтаном на 27 червня 2025 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед ТОВ ФК «Фінтранст Капітал» складає 39 626,99 грн, з яких: 6 299,99 грн - тіло кредиту, 30 618 грн - нараховані проценти, 2 709 грн - штрафні санкції, які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 2 422,40 грн та 10 000 витрат на правову допомогу. Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи (а.с. 102); ухвалою судді від 08 грудня 2025 року за клопотанням позивача витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» докази (а.с. 103); 23.12.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли витребувані судом докази (а.с. 112). Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, який письмово просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, який згідно поштового повідомлення відсутній за вказаною адресою, а тому вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності [PERSON] та відзиву на позов від нього не надано, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 13 травня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено електронний Договір № 1605612 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (а.с. 17-21). Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором М217, що відповідно до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Згідно п.1.2 кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.3 кредитного договору сума кредиту складає 6 300 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору (п.1.4 договору). Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (п.1.5.1 договору). Пунктами 2.1, 2.4 кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами. 13 травня 2024 року відповідачем було підписано також паспорт споживчого кредиту (а.с. 22-23). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК», з яким кредитодавець уклав договір № 06062022-1 від 06.06.2022 року про організацію переказу грошових коштів, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» здійснило 13.05.2024 року переказ грошових коштів в сумі 6 300 грн на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», номер транзакції 16056121715585934 (а.с. 24). Згідно відомостей, наданих АТ КБ «ПриватБанк» від 23.12.2025 року, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 13.05.2024 року на даний рахунок було зараховання коштів в сумі 6 300 грн (а.с. 112). Таким чином, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надало [PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Згідно п.3.1. Кредитного договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п.4.4 Кредитного договору, споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. Пунктом 5.1 Кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів, крім випадку, передбаченого п.5.3 Договору, а саме, у разі направлення споживачем коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, в тому числі, але не виключно, достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом повинні бути сплачені до моменту такого повернення. Але відповідач не надав своєчасно ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 39 626,99 грн, з яких: 6 299,99 грн - тіло кредиту, 30 618 грн - нараховані проценти, 2 709 грн - штрафні санкції (а.с. 26). Підпунктом 3 пункту 4.1 Кредитного договору передбачено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. 27 червня 2025 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі договору факторингу № 27062025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с. 36-39, 40-41, 42, 43, 44, 45, 48). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило відповідача [PERSON] (а.с. 49). Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 27062025 від 27 травня 2025 року, сума заборгованості у [PERSON] складає: 39 626,99 грн, з яких: 6 299,99 грн - тіло кредиту, 30 618 грн - нараховані проценти, 2 709 грн - штрафні санкції (а.с. 46-47). ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» нарахувало відповідачу відсотки за користування кредитом в межах погодженого строку дії договору № 1605612 за період з 13 травня 2024 року по 27 червня 2025 року, що становить 30 618 грн. Із матеріалів справи вбачається, що у період з 13.05.2024 року по 27.06.2025 року відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 3 402,01 грн (а.с. 26). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина першастатті 13 ЦПК України). За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну, припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-електронних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах ( частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3акону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовим ідентифікатором є алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту)укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір ( пункт 12 частини першої статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). На підтвердження своїх вимог позивачем надано паперову копію електронного договору про надання споживчого кредиту № 1605612 від 13.05.2024 року, який містить відомості про його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М217. Зазначені обставини свідчать про належне укладення договору про надання споживчого кредиту, в тому числі погодження відповідачем з умовами вказаного договору шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Доказом підтвердження отримання коштів відповідачем [PERSON] , є, як зазначалося вище, перерахування на його рахунок загальної суми у розмірі 6 300 грн. Надані на підтвердження цих обставин докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свого обов`язку за договором про надання споживчого кредиту № 1605612 від 13.05.2024 року щодо надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 6 300,00 грн шляхом перерахування на платіжну картку останнього. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалався та не надав жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У пункті 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому(майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Матеріалами справи підтверджено факт переходу прав вимоги до боржника від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ`до ТОВ«ФК «Фінтраст Капітал». Доказів того, що договір факторингу оскаржувався у судовому порядку або визнавався судом недійним, у матеріалах справи відсутні. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав. Виходячи з викладених обставин, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», до якого за договором факторингу № 27062025 від 27 травня 2025 року перейшло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 1605612 від 13.05.2024 року, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , обґрунтовано просить стягнути з останнього заборгованість у розмірі: 36 917,99 грн, яка складається з 6 299,99 грн - тіло кредиту, 30 618 грн - нараховані проценти, тому позовні вимоги у зазначеній частині є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 2 709 грн, суд зазначає наступне. Сторонами у договорі № 1605612 від 13.05.2024 року погоджено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 315,00 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 63,00 грн, починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.6.4.1, 6.4.2). Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 03.02.2026. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. З огляду на викладене, враховуючи, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання, а тому вимога щодо їх стягнення задоволенню не підлягає. Тому судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] штрафних санкцій у вказаному вище розмірі - 2 709 грн, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути 2 256,71 грн судового збору (2 422,40 грн - сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) (а.с. 14) х 93,16 % - задоволено судом вимоги заявленого позову). Також позивачем ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Столітнього М.М. (а.с. 85 на звороті), копію Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 65), копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с. 53-54), копію ордеру про надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 50), копію заявки № 12461 від 21 жовтня 2025 року на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 51-52), копію акта № 12461 прийому -передачі виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 55). Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, суд вважає витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн є співмірними зі складністю самої справи, проведеної по ній відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, однак з урахуванням пропорційності до задоволеної частини вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача 9 316,37 грн витрат на правничу допомогу (36 917,99 грн - сума задоволених позовних вимог х 10 000 грн - сума сплачених послуг на правову допомогу: 39 626,99 грн - сума позовних вимог).

Outcome: partial