Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 року в розмірі 28 151,58 грн, понесених судових витрат в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 01.05.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний Кредитний договір №494304416. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, до відповідача. 05.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, до відповідача. 08.07.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» свої права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, в тому числі, до відповідача. У зв`язку із цим ТОВ «ФК «ЕЙС» просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 року в розмірі 28 151,58 грн, понесених судових витрат в розмірі 2 422,40 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, вказаних в ньому. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що відсутні докази укладення кредитного договору у формі електронного договору та відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу, відсутні докази здійснення оплати за договорами факторингу, а також неправомірно здійснені нарахування на підставі ст.625 ЦК України в період з 11 березня 2020 року по теперішній час. У разі задоволення позову, просив зменшити розмір відсотків, які є завищеними та зменшити розмір витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідачки, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01.05.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №494304416, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 10 320,00 грн. Договором встановлено, що строк кредиту становить 30 днів, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 0,66% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору. Згідно з п.1.5 Договору позичальник сплачує Товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 240,90 відсотків річних (а.с.12-13). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 10 320,00 грн шляхом перерахування 01.05.2019 на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується випискою АТ «Сенс Банк» по картковому рахунку (а.с.157). Однак, [PERSON] кредит не повернула у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, в тому числі і проценти за кредитним договором. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019. 08.07.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019. Як вбачається із розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 38 819,96 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 302,74 грн, заборгованість за відсотками 28 517,22 грн, в тому числі, проценти, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України за період з 03.08.2019 по 18.10.2025 (а.с.73-76). Вказані обставини підтверджуються: Договором № 494304416 від 01.05.2019 року; Додатковими угодами до Договору № 494304416 від 31.05.2019 та від 02.07.2019; випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 року; Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; Додатковими угодами №№19,26,27,31,32 до Договору Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; реєстром прав вимоги №47 від 08.10.2019; Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020; Додатковими угодами №№2,3 до Договору Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020; реєстром прав вимоги №9 від 30.05.2023; Договором факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025; реєстром боржників до Договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд відхиляє посилання представника відповідачки на те, що нею не підписувався та не укладався кредитний договір, з огляду на таке. Кредитний договір № 494304416 від 01.05.2019 укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та [PERSON] з допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано з відповідачем з допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який зазначений у довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.28). Детально порядок укладення Кредитного договору № 494304416 від 01.05.2019 передбачено Розділом 4 зазначеного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, Алгоритмом дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів (а.с.12-13,15-19,21-27,29-30). Усі необхідні дії були виконані сторонами Кредитного договору № 494304416 від 01.05.2019 для його укладення і підписання, а відтак, зазначений договір був укладений і підписаний сторонами. Вказані обставини підтверджуються: заявкою відповідачки [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 01.05.2019, довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 (а.с.12-13,20,28). Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», такі електронні правочини, а також електронні правочини, щодо яких сторони домовилися про підписання, мають бути підписані за допомогою електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису або іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, відповідно до ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 10 320,00 грн шляхом перерахування 01.05.2019 на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується випискою АТ «Сенс Банк» по картковому рахунку (а.с.157). Таким чином кредитний договір укладений та позивачем виконаний. Судом встановлено, що відповідачка дійсно погодилася на умови договору № 494304416 від 01.05.2019 року, підписавши його, однак, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідачки процентів, суд враховує, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 року в розмірі 28 819,96 грн, з яких: заборгованість за кредитом 10 302,74 грн, заборгованість за відсотками 17 848,84 грн та заборгованість за штрафними санкціями 10 668,38 грн, що є процентами, які нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 03.08.2019 по 18.10.2025. Суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити розмір відсотків, у тому числі, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, і встановити їх в розмірі 10 302 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 494304416 від 01.05.2019 в розмірі 20 604 грн., в тому числі: 10 302,00 грн за тілом кредиту, 10 302,00 грн заборгованість за відсотками. В задовленні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача до закінчення розгляду справи по суті було подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, а саме, надано договір про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», а також додаткову угоду № 25770515267 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг, вартість послуг із правової допомоги складає 7 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 5 123,30 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 285,70 грн ((20 604 грн.х100% : 38 819,96 грн.) х 2 422,40 грн. : 100%). На підставі ст. 526, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: partial