Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позивач [PERSON] (далі позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. У позовній заяві просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 19 січня 1991 року Лизогубівською селищною радою Харківського району Харківської області, за актовим записом № 6 серії [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 січня 1991 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Лизогубівською селищною радою Харківського району Харківської області, за актовим записом № 6. Сімейне життя між сторонами протягом останнього часу поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони ведуть окремий спосіб життя, мають окремий побут, фактично проживають окремо. Позивач та відповідач мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний момент сторони не ведуть спільного господарства та побуту. Відтак, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ними 19 січня 1991 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відзиву та будь-яких клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 19 січня 1991 року Лизогубівською селищною радою Харківського району Харківської області, за актовим записом № 6, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 19 січня 1991 року складено відповідний актовий запис за №6. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . За змістом положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України(далі - СК України) та статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Під час судового розгляду судом встановлено, що сторони проживають окремо за взаємною згодою, що не пов`язано з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім`я фактично розпалась. Також судом достовірно встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв`язку з тим, що вони не зійшлися характерами та між ними існують непорозуміння. Протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. За даних обставин суд дійшов висновку, що сумісне проживання та збереження сім`ї є неможливим. Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачка, скористалась своїм правом та виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремо. Суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, а тому позов [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 968,96 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved