Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

10.11.2025 до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшов вищезазначений позов. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 29.05.2024 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1401-6011. Згідно з умовами кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 8500,00 грн зі строком кредитування на 365 календарних днів, базовий період - 14 днів, та встановленою процентною ставкою: пільгова ставка 0,01% за кожен день, знижена ставка - 1,45% в день, стандартна - 1,45% в день. ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Також, додатковою угодою за №1 від 07.06.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1401-6011 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 800,00 гривень. Відповідач всупереч умовам кредитного договору, та нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув у повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав у повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого у договорі. Так, станом на 19.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідача складає 57 342,40 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом - 9299,07 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 48043,33 гривень. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме - часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 11354,70 гривень, за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним до говором в розмірі 45987,70 гривень. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 9299,07 гривень та прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 36688, 63 гривень, що разом становить 45987,70 гривень, а також судовий збір. Представник позивача у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] на виклик суду не з`явилася, проте надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими. Зокрема, пояснила, що на думку позивача між ТОВ Укр Кредит Фінанс» та нею було укладено кредитний договір від 29.05.2024 року № 1401-6011. Як зазначає позивач, договір було укладено в електронній формі позивачем направлено до районного суду роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 29.05.2024 за №1401-6011. В той же час, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 29.05.2024 року №1401-6011 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Позивач, у своїй позовній заяві стверджує про перерахування відповідачеві певної суми коштів. Однак, таке твердження не підкріплено жодним належним та допустимим доказом, оскільки належними доказами, які підтверджують ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідачеві певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Як доказ перерахування коштів, позивач направив до суду лист від AT КБ Приват Банк, в ньому відсутня інформація щодо особи отримувача коштів, повного карткового рахунку на який було перераховано кошти, що унеможливлює ідентифікувати особу отримувача. Довідка ж видачі кредиту, на яку також посилається позивач, також не відповідає вимогам чинного законодавства до первинних облікових документів, а тому не є належним та допустимим доказом нібито отримання відповідачем коштів. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, що вона володіє/використовує картку із номером [NUMBER] . На підставі вищенаведеного, просить відмовити у задоволенні позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом вказуючи, що 29.05.2024 між ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1401-6011. Також, позивач посилається на те, що цей договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора. Згідно з п. 2.2. Договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором. За пунктом 2.3. договору визначено: дата видачі кредиту 29.05.2024; останній календарний день першого базового періоду 11.06.2024; сума кредиту 8500,00 грн. Згідно з п. 2.4. договору мета кредиту: для задоволення особистих потреб позичальника. Статтею 4 договору визначений порядок та умови надання кредиту, періодичність внесення платежів, зокрема, передбачено наступне: загальний розмір кредиту - 8500 грн.; тип процентної ставки фіксована, однак позичальнику на умовах вказаних у договорі може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою або зниженою процентними ставками; базовий період складає 14 календарних днів; сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (який є Додатком 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів; нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту; стандартна процентна ставка становить 1,45 % за кожен день користування кредитом; строк, на який надається кредит позичальнику, 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення кредиту 28.05.2025. Також, позивач посилається на те, що, додатковою угодою за №1 від 07.06.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії № 1401-6011 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 800,00 гривень. Як зазначає позивач, що додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора. Так, згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже чинним законодавством чітко передбачено яким чином повинен укладатись електронний договір, та які документи підтверджують таке укладання договору. Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що у них відсутні: оферта на укладення кредитного договору від 29.05.2024 року № 1401-6011, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Верховний Суд у справі № 545/1750/21 від 29.05.2024 зазначив, що: «Матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме відповідачем цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме позивача у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього.» Враховуючи викладене, суд вважає що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 29.05.2024 року №1401-6011 та додаткової угоди до нього від 07.06.2024. Оскільки, всі вищезазначені обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, зокрема, інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідач реєструвалась в ЕС «кредиторів». Однак, позивачем такі докази надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами вказаного вище договору № 1401-6011 від 29.05.2024 та додаткової угоди до нього, зокрема, платіжної інструкції, меморіального ордеру, виписки з особового рахунку, тощо. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Позивач, у своїй позовній заяві стверджує про перерахування відповідачеві певної суми коштів. Як доказ перерахування коштів, позивач посилається на лист від AT КБ Приват Банк про надання послуг в системі LiqPay. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд доходить висновку, що лист АТ КБ «Приват Банк» від 29.05.2024, згідно якого була проведена успішна транзакція на суму 8500,00 грн на картку 516874*77 (а.с.34), та лист АТ КБ «Приват Банк» від 07.06.2024 згідно якого була проведена успішна транзакція на суму 800,00 грн на картку 516874*77 (а.с.33), не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів саме відповідачу [PERSON] , оскільки в ньому відсутня інформація щодо особи отримувача коштів, повного карткового рахунку на який було перераховано кошти, що унеможливлює ідентифікувати особу отримувача. Тобто, вказані листи АТ КБ «Приват Банк» не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником кредитних коштів за умовами кредитного договору №1401-6011 від 29.05.2024, не доводить факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі на ім`я [PERSON] , враховуючи також, що остання заперечує факт отримання коштів, що підтверджується, зокрема, її поясненнями викладеними у відзиві. Крім цього, у цьому листах вказано, зокрема, про транзакцію на суму 8500,00 грн від 29.05.2024 та на суму 800,00 грн від 07.06.2024 на картку, номер якої зазначено лише частково - 516874*77. Однак, позивачем не надано доказів, що відповідач володіє/використовує картку із номером [NUMBER] . Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, та копія довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс`також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним. Крім того, довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту від 29.05.2024 року № 1401-6011 та розрахунок заборгованості за кредитним договором складені самим позивачем, а тому інформація, зазначена у них, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» умов кредитного договору від 29.05.2024 року № 1401-6011, та додаткової угоди до нього, щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача [PERSON] - як позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Не надано також позивачем до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «Приват Банк», яке, згідно доводів ТОВ «Укр Кредит Фінанс», здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача. Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між позивачем та АТ КБ «Приват Банк» щодо переказу платежів, лист АТ КБ «Приват Банк» сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за кредитним договором від 29.05.2024 року №1401-6011. Посилання позивача у позовній заяві на наявність договору від 02 грудня 2019 року № 4010, укладеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та АТ КБ «Приват Банк» про надання послуг в системі LiqPay відхиляються судом, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини справи, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, встановив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення вищевказаного кредитного договору та додаткової угоди до договору між сторонами, а також позивачем не доведено належними доказами, що банківська картка № [NUMBER] відкрита на ім`я відповідача, а також зарахування на користь останньої грошових коштів у сумі 8500,00 грн та 800,00 грн на її банківську картку/рахунок. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed