Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач 21.09.2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого підрозділу Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси». Свої вимоги обґрунтував тим, що транспортний засіб «Subaru Impreza», 2012 року випуску, легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , повної маси 1190 кг, маса без навантаження 1490 кг, категорії В, об`ємом двигуна 2457 літрів, тип пального В, білого кольору, як речовий доказ, відповідно до акту №ЦР141321 від 20.07.2015 року огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, був переданий на зберігання на спеціальний майданчик ДП МВС «Інформ-ресурси» у зв`язку із відкриттям кримінального правопорушення №120156230040003219 від 20.07.2015 року з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. 19.08.2015 року кримінальне провадження №120156230040003219 від 20.07.2015 року було закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, а речовий доказ «Subaru Impreza», відповідно постанові слідчого, повертався [PERSON] . Таким чином, ДП МВС «Інформ-ресурси» зобов`язано було безоплатно повернути вказаний транспортний засіб. Проте, листом №309 від 01.08.2018 року Південної міжрегіональної філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» позивачу повідомлено, що відповідно до ст.322 ЦК та ст.947 ЦК України ДП МВС «Інформ-ресурси» не може на безоплатній основ здійснювати зберігання речових доказів, так як на думку ДП МВС «Інформ-ресурси», 20.07.2015 року між ДП МВС «Інформ-ресурси» та власником транспортного засобу «Subaru Impreza» було укладено договір зберігання. У зв`язку з викладеним, позивач просить зобов`язати відповідача Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого підрозділу Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» безоплатно повернути йому транспортний засіб «Subaru Impreza», який було передано на зберігання, як речовий доказ відповідно акту №ЦР141321 від 20.07.2015 року. Ухвалою суду від 26.09.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Заочним рішенням від 15.02.2021 року позов [PERSON] до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого підрозділу Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» про зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого підрозділу Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» безоплатно повернути [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) транспортний засіб «Subaru Impreza», 2012 року випуску, легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , повної маси 1190 кг, маса без навантаження 1490 кг, категорії В, об`ємом двигуна 2457 літрів, тип пального В, білого кольору, який було передано на зберігання, як речовий доказ, відповідно до акту №ЦР141321 від 20.07.2015 року. Ухвалою суду від 10.03.2021 року за заявою [PERSON] виправлено описку в рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2021 року за цивільною справою №766/18791/18, зазначено вірно в рішенні суду номер кузова транспортного засобу «Subaru Impreza», 2012 року випуску, « [NUMBER] » замість невірного « [NUMBER] ». Ухвалою суду від 22.04.2021 року заочне рішення за цивільною справою №766/18791/18 від 15.02.2021 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 17.05.2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Національну поліцію України. Витребувано у Національної поліції України докази прийняття від ДП МВС «Інформ-Ресурси» на зберігання транспортного засобу «Subaru Impreza», 2012 року випуску, легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , повної маси 1190 кг, маса без навантаження 1490 кг, категорії В, об`ємом двигуна 2457 літрів, тип пального В, білого кольору. 13.07.2021 року представник відповідача Національної поліції України подав до суду відзив, згідно відзиву Національна поліція України вважала позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що заявлені до неналежного відповідача. Національна поліція України не вважала себе належним відповідачем в даній справі, виходячи із специфіки законодавчого врегулювання організації діяльності Національної поліції України, як системи самостійних органів: центрального органу управління, яким і є Національна поліція України, і територіальних (міжрегіональних) органів поліції. Так, належним відповідачем у даній справі є Головне управління Національної поліції України в Херсонській області. Також, як вбачається із листа ГУНП в Херсонській області від 18.06.2021 року №1236/05/15-2021, [PERSON] чи його представник до відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків Центру забезпечення ГУНП в Херсонській області про повернення спірного транспортного засобу не звертався. У зв`язку з викладеним, представник відповідача Національної поліції України просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Ухвалою суду від 17.08.2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідачів, а саме: Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» в особі відокремленого підрозділу Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси» на Державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», Національну поліцію України на Головне управління Національної поліції в Херсонській області. 17.01.2022 року надійшов до суду відзив Головного управління Національної поліції в Херсонській області, згідно якого Головне управління Національної поліції в Херсонській області вважало, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до Акту приймання-передачі транспортних засобів, які речовими доказами та зберігаються на майданчиках регіональних підрозділів ДП МВС «Інформ-ресурси», на спеціальному майданчику ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, Олешківський район, вул. Гвардійська, 160, укладеного від 18.06.2019 на зберіганні ГУНП перебуває транспортний засіб Subaru д.н. [NUMBER] . Однак, [PERSON] чи його представник до відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків Центру забезпечення ГУНП в Херсонській області про повернення вищевказаного транспортного засобу не звертався. У зв`язку з цим, Головне управління Національної поліції в Херсонській області просило відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Справу розглядати без участі відповідача. Ухвалою суду від 02.02.2022 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] від частини позовних вимог, пред`явлених до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», провадження за справою в цій частині закрито. Ухвалою суду від 02.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. З 24.02.2022 року по 12.06.2023 року справи, що перебували у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області, не розглядалися у зв`язку з припиненням роботи Херсонського міського суду Херсонської області через військову агресію рф. Після відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області 12.07.2023 року в ході інвентаризації зазначена справа була знайдена та продовжено судовий розгляд. 21.08.2025 року представник позивача [PERSON] подав до суду письмові пояснення у справі. Представник позивача зазначив, що 20.07.2015 року автомобіль SUBARU IMPREZA, номер кузова [NUMBER] , був вилучений як речовий доказ у рамках кримінального провадження №120156230040003219 та переданий на зберігання до ДП МВС «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» на підставі акту № ЦР141321. Вже 19.08.2015 року зазначене кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, а постановою слідчого було вирішено повернути автомобіль його власнику [PERSON] . Незважаючи на це, транспортний засіб повернуто не було. У зв`язку з цим, представник позивача просить зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ЄДРПОУ 40108782) безоплатно повернути [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) транспортний засіб SUBARU IMPREZA; 2012 року випуску; легковий седан В; номер кузова [NUMBER] ; повної маси 1990 кг; маса без навантаження 1490 кг; категорії В; об`ємом двигуна 2457 літрів; тип пального В; білого кольору; який було передано на зберігання, як речовий доказ відповідно Акту № ЦР141321 від 20 липня 2015 року. Стягнути з ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ (ЄДРПОУ 40108782) за рахунок бюджетних асигнувань, на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені ним судові витрати. 03.10.2025 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Херсонській області Мирилко В.В. подав до суду письмові пояснення, згідно яких вважав, що відсутня відповідальність органів поліції за втрату автомобіля SUBARU IMPREZA, номер кузова [NUMBER] , який перебував на зберіганні як речовий доказ у межах кримінального провадження. Вказаний транспортний засіб був вилучений у межах кримінального провадження відповідно до процесуального рішення слідчого та переданий на зберігання згідно з актом №ЦР141321 від 20.07.2015 року. До моменту початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України автомобіль фактично перебував на визначеній території у місті Олешки Херсонської області, що дозволяло відповідачу забезпечувати належний контроль за його збереженням. Однак з 2022 року зазначена територія опинилася під тимчасовою окупацією збройних формувань держави-агресора, що спричинило повну втрату можливості доступу працівників поліції до місця зберігання майна та унеможливило вчинення будь-яких дій, спрямованих на його подальше збереження чи евакуацію. Таким чином, втрата транспортного засобу є наслідком обставин, які мали характер непереборної сили (форс-мажору), діяли поза межами контролю відповідача та виникли незалежно від його волі. Наявність прямого причинного зв`язку між окупацією території, де перебував автомобіль, та відсутністю можливості забезпечити його збереження, свідчить про об`єктивну неможливість відповідача впливати на перебіг подій і запобігти настанню відповідних наслідків. Зазначив, що за фактом окупації військами рф спеціального майданчика для зберігання транспортних засобів, розташованого у м. Олешки слідчим управлінням ГУНП проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022230000002030 за ч. 1 ст. 438 КК України. Таким чином, у даному випадку відсутні правові підстави для покладення на ГУНП у Херсонській області обов`язку з відшкодування вартості автомобіля, оскільки втрата транспортного засобу обумовлена саме обставинами непереборної сили, а не протиправними діями чи бездіяльністю поліції. Також зазначив, що позивач до ГУНП для повернення автомобіля не звертався. У даному випадку, коли транспортний засіб опинився на території, захопленій збройними формуваннями держави агресора, це унеможливило його повернення власнику. Представник Головного управління Національної поліції в Херсонській області вважав, що втрата автомобіля SUBARU IMPREZA зумовлена непереборною силою (тимчасовою окупацією території), а не протиправною бездіяльністю чи діями відповідача, відповідальність за такі втрати не може покладатися на ГУНП в Херсонській області, оскільки органи поліції були позбавлені можливості здійснювати свої повноваження на тимчасово окупованій території. Таким чином, ГУНП у Херсонській області наголошував, що покладення відповідальності за втрату автомобіля на поліцію є юридично необґрунтованим, оскільки орган поліції не міг впливати на перебіг подій, спричинених воєнними діями та окупацією. З огляду на викладене, вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути автомобіль або відшкодувати його вартість не відповідають положенням чинного законодавства та усталеній судовій практиці, яка визнає окупацію та воєнні дії обставинами непереборної сили, що виключають відповідальність державного органу. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 06.10.2025 року представник позивача [PERSON] подав до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких вважав аргументацію відповідача юридично неспроможною, оскільки вона свідомо ігнорує ключову обставину справи: тривалу протиправну бездіяльність самого відповідача, яка тривала майже сім років до початку повномасштабного вторгнення і яка є першопричиною та необхідною умовою настання збитків. Зазначив, що транспортний засіб позивача було вилучено як речовий доказ 20 липня 2015 року. Вже 19 серпня 2015 року кримінальне провадження № 120156230040003219 було закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, і постановою слідчого було прямо визначено: «Речовий доказ автомобіль «Subaru Impreza»... повернути [PERSON] ». Ця постанова, винесена в межах кримінального провадження, є обов`язковим до виконання процесуальним рішенням. З моменту її винесення, тобто з 19 серпня 2015 року, у відповідача (та його право попередників, відповідальність яких він успадкував) виник безумовний обов`язок негайно повернути майно законному власнику. Однак цього зроблено не було. Протягом шести років, семи місяців та п`яти днів з 19 серпня 2015 року до 24 лютого 2022 року відповідач та інші державні органи, що були відповідальними за зберігання автомобіля, ухилялися від виконання свого прямого обов`язку. Ця бездіяльність є протиправною, оскільки вона прямо суперечить вимогам статті 100 КПК України, яка вимагає, щоб речовий доказ було «якнайшвидше повернуто володільцю» після того, як у ньому відпала потреба. Таким чином, шкода (втрата автомобіля) була завдана не стільки фактом окупації як таким, скільки результатом збігу двох факторів: тривалої протиправної бездіяльності відповідача та подальшого настання обставин непереборної сили. При цьому саме протиправна бездіяльність є первинною і визначальною. Якби відповідач виконав свій обов`язок у 2015 році, або у 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 чи 2021 роках, транспортний засіб перебував би у законному володінні позивача і не опинився б на окупованій території. Ризик його втрати внаслідок воєнних дій не був би реалізований щодо цього конкретного майна. Отже, саме незаконне утримання автомобіля створило ті фатальні умови, за яких форс-мажор зміг завдати шкоди. Всупереч твердженням відповідача, саме його позиція суперечить усталеній судовій практиці, Верховний Суд неодноразово зазначав, що зберігання речових доказів у кримінальному провадженні здійснюється за рахунок держави, і вимога до власника оплатити таке зберігання є незаконною, особливо якщо провадження закрито за реабілітуючими обставинами (як у даному випадку). Херсонський міський суд у цій самій справі вже ухвалював заочне рішення від 15 лютого 2021 року, де чітко зазначив, що «зберігання повинно здійснюватись за рахунок коштів державного бюджету, а не за рахунок позивача» і задовольнив позов. Хоча це рішення було скасоване з процесуальних підстав для надання відповідачу можливості надати докази, правова оцінка суті спору, викладена в ньому, залишається правильною і обґрунтованою. Таким чином, висновок відповідача про невідповідність позову законодавству є спробою уникнути відповідальності за власну тривалу протиправну бездіяльність, яка є доведеною матеріалами справи та не заперечується по суті самим відповідачем. Позивач наполягає на тому, що обов`язок відповідача повернути транспортний засіб виник у 2015 році і не був виконаний протягом майже семи років, що є грубим порушенням його конституційного права власності та вимог кримінального процесуального законодавства. Подальша втрата автомобіля внаслідок окупації не анулює відповідальності відповідача за цю тривалу протиправну бездіяльність. У зв`язку з викладеним, позивач позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Херсонській області Мирилко В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві та письмових поясненнях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно акту №ЦР 141321 від 20.07.2015 року огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання, транспортний засіб «Subaru Impreza», 2012 року випуску, легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , повної маси 1190 кг, маса без навантаження 1490 кг, категорії В, об`ємом двигуна 2457 літрів, тип пального В, білого кольору, як речовий доказ, був переданий на зберігання на спеціальний майданчик ДП МВС «Інформ-ресурси» у зв`язку із відкриттям кримінального правопорушення №120156230040003219 від 20.07.2015 року з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Відповідно до постанови, винесеної слідчим СВ Суворовського РВ УМВС України в Херсонській області Головченко К.М. 19.08.2015 року, кримінальне провадження №120156230040003219 від 20.07.2015 року закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Речовий доказ автомобіль «Subaru Impreza», державний номер [NUMBER] , вилучений у [PERSON] , [INFO] , постановлено повернути особі у якої він був вилучений. Згідно листа №309, наданого 01.08.2018 року Південної міжрегіональної філії Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-ресурси», на заяву від 02.07.2018 року представнику позивача щодо повернення транспортного засобу «Subaru Impreza», державний номер [NUMBER] , повідомлено, що Південна міжрегіональна філія Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України "Інформ-ресурси" не може на безоплатній основі здійснити зберігання речових доказів у вигляді транспортних засобів на своїх спец. майданчиках, оскільки відповідно до п.32 постанови КМУ від 19.11.2012 року №1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» фінансування витрат, пов`язаних зі зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання, а власник майна не може здійснювати своє суб`єктивне право на шкоду іншим особам. Відповідно до відповіді Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 15.09.2021 року, направленої [PERSON] , вбачається, що його звернення розглянуто представником Головного управління Національної поліції в Херсонській області та повідомлено, що транспортний засіб «Subaru Impreza», 2012 року випуску, легковий седан В, номер кузова [NUMBER] , повної маси 1990 кг, маса без навантаження 1490 кг, категорії В, об`ємом двигуна 2457 літрів, тип пального В, білого кольору, може бути повернутий власникові після скасування арешту (в разі його накладення) на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили. В матеріалах справи відсутні докази, а відповідачем не надано докази, що на транспортний засіб позивача накладався арешт і були законні підстави для відмови власнику у поверненні належного йому майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України також передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу. З дня ухвалення зазначеної постанови, а саме з 19 серпня 2015 року, на відповідача покладено безумовний обов`язок повернути майно його законному власнику. Втім, зазначений обов`язок виконано не було. У період з 19 серпня 2015 року по 24 лютого 2022 року відповідач, а також інші державні органи, на які покладалися функції щодо зберігання автомобіля, не вжили жодних належних заходів для його повернення власнику, чим допустили протиправну бездіяльність. Така бездіяльність суперечить вимогам статті 100 КПК України. Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Суд критично оцінює доводи відповідача щодо застосування ст. 607 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у разі, якщо така неможливість настала внаслідок обставин, за які жодна зі сторін не відповідає. З аналізу зазначеної норми вбачається, що її застосування можливе лише за умови відсутності вини сторін у настанні неможливості виконання зобов`язання. Водночас матеріалами справи встановлено, що після ухвалення процесуального рішення про повернення майна відповідач протягом тривалого часу не вжив жодних належних заходів для його виконання, допустивши протиправну бездіяльність, яка тривала роками. Саме така бездіяльність відповідача призвела до того, що на момент настання обставин форс-мажорного характеру зобов`язання з повернення майна залишалося невиконаним. За таких обставин суд дійшов висновку, що неможливість фізичного повернення автомобіля зумовлена не лише обставинами, пов`язаними з окупацією відповідної території, а й попередньою винною поведінкою відповідача. Відтак ключова умова для застосування статті 607 ЦК України відсутність відповідальності сторін за виникнення неможливості виконання зобов`язання у даному випадку відсутня. Також суд відхиляє посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України №1104 від 19 листопада 2012 року як на підставу для звільнення від відповідальності за втрату речового доказу в умовах форс-мажору. Зазначена постанова є підзаконним нормативно-правовим актом та регулює порядок зберігання речових доказів, однак не встановлює та не може встановлювати обмежень відповідальності державних органів, визначеної актами вищої юридичної сили. Відповідно до ч.4 ст.100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката. Доводи відповідача про те, що наведена норма нібито підлягає застосуванню виключно у разі доведення протиправних дій або недбалості, не ґрунтуються на положеннях закону. При цьому суд зазначає, що багаторічне невиконання процесуального рішення про повернення майна саме по собі свідчить про щонайменше недбале ставлення відповідача до покладених на нього обов`язків. Крім того, відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Тривале незаконне утримання майна позивача суд розцінює як протиправну бездіяльність у розумінні зазначеної норми Конституції України, яка є нормою прямої дії. За таких обставин суд доходить висновку, що обов`язок відповідача щодо повернення майна не припинився, а трансформувався у обов`язок відшкодувати його вартість. Оскільки фізичне повернення автомобіля на час розгляду справи є неможливим, застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 100 КПК України, які зобов`язують сторону, що втратила речовий доказ, відшкодувати його вартість законному володільцю. Неможливість виконання зобов`язання в натурі настала саме внаслідок винної бездіяльності відповідача, що виключає підстави для звільнення його від відповідальності. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Суд наголошує на тому, що зазначені витрати, понесені позивачем мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу бере до уваги правові висновку викладені у постанові від 07.09.2023 року у справі за № 202/8301/21 в якій Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначає, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи №821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача надав копію договору про надання правової допомоги від 14.02.2021 року, укладеного [PERSON] та адвокатом Лошкарьовим Федором Анатолійовичем; свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2016 від 04.04.2019 року; акт приймання виконаних робіт по договору надання правової допомоги від 11.11.2024 року, згідно якого виконавець надав замовнику правову допомогу на суму в розмірі 10000,00 грн з детальним описом виконаних робіт; квитанцію про оплату від 11.11.2024 року, згідно якої оплата правової допомоги від Степанова Олександра Вікторовича по договору про надання правової допомоги від 14.02.2021 року становить 10000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Outcome: approved