Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

19.11.2025 р. позивач звернувся до суду з зазначеною заявою. Провадження у справі відкрито 21.11.2025 р. Короткий зміст вимог позовної заяви В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №71855868, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн, строк позики - 30 днів (з 28.05.2025 по 26.06.2025) зі сплатою процентів у розмірі 0,3 % , які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 900 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора '41855. Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого має заборгованість у розмірі 19440 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 540 грн - заборгованість за відсотками, 900 грн. - сума заборгованості за комісією, 12000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги, зокрема, за договором позики № 71855868 від 28.05.2025 року. У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на вказану суму, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн. Позиція відповідача Відповідач відзив не надав. Процедура судового розгляду Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.11.2025 р. постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу ухвала надсилалась рекомендованим листом за зареєстрованим місцем проживання, тому вважається, що відповідач ухвалу отримав, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України, не надав заяву про розгляд даного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено що 28.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 71855868, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн, строк позики - 30 днів (з 28.05.2025 по 26.06.2025) зі сплатою процентів у розмірі 0,3 % , які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15.00% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 900 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора '41855), у порядку, визначеному ст.12 Закону України "Про електронну комерцію». Відповідно до п. 5 договору позики № 71855868, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. У пункті 12 договору позики № 71855868наведено реквізити сторін, зокрема зазначено дані відповідача, у тому числі номер його банківського рахунку - [NUMBER] . Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник, з яким укладено договір № 71855868, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником - підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора '41855 який відправлений 28.05.2025 18:23:42 на електронну адресу: [INFO]. Факт отримання коштів від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у розмірі 6000 грн. відповідачу на виконання умов Договору позики підтверджується наявними матеріалами справи, а саме, платіжною інструкцією віл 28.05.2025 р. Відповідач належним чином не виконав умови укладеного ним Договору позики та додаткової угоди не повернув позикодавцю отримані кошти в розмірі 6000 грн, а також нараховані відсотки. 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги, зокрема, за договором позики № 71855868 від 28.05.2025 року. На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № №16/10/25 від 16.10.2025 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.1 договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. З відомостей витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № №16/10/25 від 16.10.2025 встановлено, що до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право вимоги за кредитним договором № 71855868 від 28.05.2025 року, загальна сума заборгованості якого становить 19440 грн, боржником є відповідач. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 71855868 від 28.05.2025 рокустаном на 16.10.2025 р. відповідач має заборгованість в загальній сумі 19440 грн., яка складається з: заборгованості за тілом позики у розмірі 6000 грн; 540 грн - заборгованість за відсотками, 900 грн. - сума заборгованості за комісією, 12000 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. Відсотки нараховані в межах строку кредитування. Сума боргу відповідачем не погашена. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» N675-VIII від 03.09.2015року (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Щодо нарахування відсотків, суд зазначає наступне. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Щодо нарахування неустойки/пені Згідно положень ст. 625 ЦК України Відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Разом з тим, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення неустойки відсутні. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року в справі № 183/7850/22. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки, нарахованої у період дії воєнного стану, а саме із 27.06.2025 року по 15.08.2025 року за прострочення зобов`язання, яке виникло з кредитного договору, то суд застосовує ати положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та відмовдяє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо комісії. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Відповідно до пункту 2.2.4 кредитного договору, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 15 % від суми кредиту у день укладення кредитного договору. Сплата комісії здійснюється в гривні, в розмірі 900 грн. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 740/4328/14. Виходячи з наведеного, нарахування винагороди за надання кредитних ресурсів (комісії) суперечить вимогам чинного законодавства України. Позивач не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на боржників обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи. Отже, в частині позову про стягнення заборгованості за комісійними винагородами в сумі 900 грн. слід відмовити. Висновки суду за результатами розгляду позову Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідач уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Відповідач підписав цей договір одноразовим ідентифікатором. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору кредиту (тіло кредиту, проценти) в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. До позивача на законних правових підставах (договори факторингу) перейшло право вимоги до відповідача по вищевказаному кредитному договору. Наданий товариством розрахунок заборгованості в частині нарахування тіла кредиту та відсотків відповідає умовам кредитного договору та є правильним. Відповідачем не надано доказів на його спростування. Натомість, заборгованість за пенею/неустойкою, комісією не підлягає стягненню з відповідача з наведених вище судом мотивів, оскільки їх стягнення суперечить нормам закону, що встановлено судом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню частково. З відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору у загальній сумі 6540 грн., з якої заборгованість за тілом кредиту становить 6000 грн., за відсотками - 540 грн. В решті позову слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат При розподілі судових витрат суд керується нормами ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в т.ч. на професійну правничу допомогу, які несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявне платіжне доручення про сплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 814 грн. 94 коп. Відповідно до частин першої - шостої ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). Як вбачається із акту надання послуг за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 р., адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги складено позовну заяву вартістю 4500 грн. Враховуючи, що позовні вимоги по суті задоволено частково, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1513 грн. 89 коп.

Outcome: partial