Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернуdся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного утримання і виховання дитини. В обґрунтування позову зазначив, що він та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З початком збройної агресії Російської Федерації проти України, у 2023 році, через постійні обстріли та загрозу життю та здоров`ю Відповідачка разом із сином виїхала до Івано-Франківської області, і отримала статус ВПО. Позивач також переїхав до м.Івано-Франківська. Після того як Позивач переїхав до м.Івано-Франківська подружнє життя у них не склалось. Відповідачка змінила свою поведінку в сім`ї, відношення до Позивача і сина, стала часто вживати спиртні напої у присутності дитини та залишала дитину без нагляду. Наслідки постійних суперечок і сімейних негараздів негативно відображаються на психо - емоційному стані дитини. У зв`язку із цим син переїхав проживати до батька, а шлюб було розірвано рішенням Івано-Франківським міського суду в Івано-Франківської області 27.02.2025 року. За його зверненням було проведено психологічну характеристику психоемоційного стану та сімейних відносин його малолітнього сина [PERSON] . Згідно даної характеристика наданої центром психологічної допомоги «Серденько» психоемоційний стан дитини є стійким, настрій помірний сприйняття світу як безпечного. Соціальна адаптація дитини на середньому рівні. Сімейна ситуація характеризується сприйняттям родини як безпечного середовища, бажання, щоб усе було як раніше; важливістю близьких стосунків із батьком, також дитина при проведенні діагностики було встановлено відсутність емоційного зв`язку із матір`ю, оскільки Відповідачка не залучена у життя сина. На даний час всі питання щодо виховання сина вирішуються без участі та підтримки з боку відповідачки. Мати дитини самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини, життям її не цікавиться, зв`язок з дитиною не підтримує, і її місце знаходження на даний момент Позивачеві невідомо. [PERSON] , являється єдиним піклувальником дитини, здійснює за ним постійний догляд, якого дитина потребує, самостійно здійснює його утримання та виховання. Позивачем зазначається, що наразі він працює та має постійний дохід щомісяця, позитивні характеристики з місця роботи, влаштував сина до навчального закладу, має належні умови для проживання та виховання дитини. Стан здоров`я задовільний, шкідливих звичок не має, до кримінальної відповідальності не притягався. В свою чергу відповідачка не працює, самостійного джерела доходу не має, а тому не зможе належним чином утримувати дитину, місце проживання на даний момент також невідоме, крім цього вона також знаходилась на лікуванні у Прикарпатському обласному клінічному центрі психічного здоров`я, про що є відповідна довідка. Отже враховуючи вище викладене Позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Натомість відповідачка своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку сина. Позивачем зазначається, що встановлення факту самостійного виховання, перебування на утриманні малолітнього сина необхідне позивачу для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги, тощо та не пов`язано з мобілізаційними заходами та встановленням опіки (піклування) над дитиною, а в інтересах дитини. Враховуючи наведене, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] , із батьком [PERSON] [INFO] . Встановити факт самостійного утримання і виховання дитини [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні підтримала наданий Службою висновок. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Так, судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 04.04.2017 року. 30.12.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки Начальника селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області від 16.05.2024 року №06-06/1064 вбачається, що [PERSON] працює на посаді начальника відділу взаємодії з правоохоронними органами, мобілізаційної роботи та цивільного захисту Марківської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області з 02.10.2023 року. 30.05.2024 року [PERSON] звернувся до директора Ліцею №25 Івано-Франківської міської ради із заявою про зарахування [PERSON] , [INFO] , до Ліцею №25. Згідно довідки КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» №777 від 05.02.2025 року [PERSON] , [INFO] , в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» та протягом життя в КНП «ПНЦ ІФОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримує. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Із копії характеристики Начальника селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області від 03.03.2025 року вбачається, що [PERSON] за час роботи зарекомендував себе, як чесна і порядна людина. Уважний до підлеглих, у разі необхідності вирішує проблеми, що їх стосуються. Користується заслуженим авторитетом та повагою у своїх співробітників. Завжди рахується з думками інших, здатний прийняти розумну пропозицію. Доброзичливий, підтримує добрі стосунки з колегами, має високу загальну культуру спілкування. Бере активну участь у житті колективу. Як вбачається з копії довідки ПФУ України від 03.03.2025 року, заробітна плата [PERSON] за 2024 рік становила 447 034,20 грн., за січень 2025 року становила 34 531,20 грн. Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 19.03.2025 року є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність або відсутність судимості, про розшук відсутні. З копії психологічної характеристики психоемоційного стану та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , складеної ТзОВ «Серденько» від 10.04.2025 року встановлено, що наразі [PERSON] проживає з татом. Описує його як хорошого, тато допомагає хлопчику складати лего, катаються разом. Згадує, що тато хвалить хлопчика. Про маму каже, що давно її не бачив, бо вона в лікарні, але він не пам`ятає чому. Характеризує її як добру. Вказує, що інколи мама дзвонить до нього, але не пам`ятає, коли востаннє телефонувала. На запитання про сім`ю хлопчик не відповідав, довго роздумував, або відповідав одним словом. Було помітно, що [PERSON] контролює емоції, проте простежувалося занепокоєння при цій темі. На запитання з ким би хотів мешкати хлопчик він каже: «3 татом». А на питання як би хлопчик хотів, щоб було, то каже, що він би хотів, щоб мама була вдома та частіше дзвонила. Для хлопчика найбільш значущими й емоційно близькими є тато і сестра. Стосунки з мамою можуть бути більш складними або менш стабільними, викликають сумніви чи неоднозначні переживання. Також із зазначеної психологічної характеристики вбачається, що актуальний стан [PERSON] вказує на втому, емоційну вразливість та потребу в безпечному, комфортному середовищі. Відносини з татом сприймаються як ресурсні, ігрові й теплі. Стосунки з мамою викликають менше емоційної залученості, спостерігається певна пасивність. Позитивним є наявність друга, що може відігравати важливу роль у підтримці емоційної стабільності дитини. Взаємодія з татом сприймається як джерело позитиву та захищеності, а образ мами зберігається у психіці як значущий, але неактуальний. За результатами діагностичного дослідження станом на 10.04.2025 р. встановлено, що психоемоційний стан дитини є стійким, настрій помірний, сприйняття світу як безпечного. Соціальна адаптація дитини на середньому рівні. Сімейна ситуація характеризується сприйняттям родини як безпечного середовища, бажанням, щоб усе було як раніше; важливістю близьких стосунків із батьком. Окрім цього, визначено негативні переживання щодо сімейної ситуації та відсутності матері, це є для хлопчика складною темою і він намагається її уникати в розмові. Згідно Акту обстеження умов проживання від 11.08.2025 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають, без реєстрації [PERSON] та [PERSON] . Комісією встановлено, що умови проживання дитини задовільні, відповідають загально-прийнятим нормам. Рівень задоволення індивідуальних потреб дитини - достатній. Як вбачається з витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.10.2025 року №1096 вирішено надати Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області висновок у справі про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Так, згідно висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено, що відповідно до акта оцінки потреб сім`ї, складеного 03.06.2025 року фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради, складні життєві обставини наявні. Сім`я ВПО, батьки розлучені. Батько самостійно виховує малолітнього сина [PERSON] . Зі слів батька, місце перебування матері [PERSON] не відоме, з сином не спілкується. У зв`язку з перебуванням матері, [PERSON] , поза межами України, оцінку потреб особи провести неможливо. У поясненнях, надісланих на електрону адресу Служби у справах дітей 23.05.2025 року №С/514, відповідачка зазначає, що не заперечує щодо проживання сина з батьком. Відповідно до інформації від 05.06.2025 року №610/47.5-08/23, наданої адміністрацією Ліцею №25 Івано-Франківської міської ради, [PERSON] вибув з начального закладу 06.03.2025 року, у зв`язку з переходом в інший навчальний заклад (Велеснівську гімназію з початковою школою ім. В.М. Гнатюка Монастирської міської ради Тернопільської області). Питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 28.08.2025 року (протокол №12). Мати [PERSON] на засідання комісії не з`явилася, попередньо у телефонному режимі повідомила, що не заперечує щодо проживання сина з батьком, просила дане питання на засіданні комісії розглядати без її участі, оскільки перебуває у м.Берлін (Німеччина), не має змоги брати участь за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку. Так, згідно зазначеного висновку, рішенням виконавчого комітету від 29.10.2020 р. №1137 «Про затвердження Положення про комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради», розглянувши первинні матеріали справи, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 28.08.2025 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Так, судом встановлено, що з 19.10.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в подальшому рішенням суду від 27.02.2025 року був розірваний. [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 11.08.2025 року. Із висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , встановлено, що [PERSON] перебуває у м.Берлін (Німеччина), не заперечує щодо проживання сина з батьком. З Акту обстеження умов проживання від 11.08.2025 року встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] , у якому з березня 2025 року проживають [PERSON] та [PERSON] складається з 2-х кімнат. У будинку наявні необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему кімнату у якій наявне ліжко для сну та відпочинку, стіл для підготовки домашніх завдань, шафа для зберігання особистих речей. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається зі згоди батьків, а по досягненні дитиною 10 років - зі спільної згоди батьків та самої дитини. По досягненні дитиною 14 років, коли батьки проживають окремо, місце проживання визначається дитиною. У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , рішенням виконавчого комітету від 29.10.2020 р. №1137 «Про затвердження Положення про комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету міської ради», розглянувши первинні матеріали справи, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 28.08.2025 року, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.171 СК України дитина може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні у присутності представника органу опіки на піклування та психолога малолітня дитина [PERSON] зазначив, що на даний час проживає з батьком. Має друзів, вільний час проводить з батьком. Зазначив, що рідко спілкується з мамою по телефону. Як встановлено судом, відповідач знаходиться за кордоном, щодо визначення місця проживання [PERSON] з батьком не висловилась, а тому суд вважає, що слід розглянути спір по суті та враховуючи, що матір з дитиною не проживає, на даному етапі життя малолітнього [PERSON] визначення його місця проживання із батьком відповідає його найкращим інтересам. Суд зазначає, що матір дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у його житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Отже, врахувавши досліджені докази, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання дитини з батьком буде максимально відповідати інтересам дитини, а тому вимоги позову в цій частині підлягають до задоволення. Що стосується вимог позову про встановлення факту самостійного утримання і виховання дитини [PERSON] , слід зазначити наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтям 122 та 125 цього Кодексу. Як уже зазначалось, статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Так, за статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей,любові до своєї сім`ї та родини,свого народу,своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти,готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). За змістом статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Саме такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). Попри це, позивач не заявляв до відповідачки жодних вимог матеріально-правового характеру, які б підлягали вирішенню в позовному провадженні - про стягнення аліментів чи про позбавлення її батьківських прав. А відтак, враховуючи наведене, суд вважаю що у задоволенні вимог позову в частині встановлення факту самостійного утримання і виховання дитини [PERSON] , слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст.ст. 7, 15, 121, 141, 150, 152, 155, 157, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial