Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

В листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , який був розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №129/2917/24 від 02.12.2024. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину сторін [PERSON] виповнилося 18 років, проте з 01.09.2025 він розпочав навчання в Словаччині на першому курсі Університету Павла Дожфа Сафаріка в Кошинцях на денній формі навчання за спеціальністю британські та американські дослідження - філософія 1-й ступінь зі стандартною тривалістю навчання 3 роки. Навчаючись в учбовому закладі [PERSON] не працює та не займається будь-якою іншою діяльністю, яка б приносила доходи та надавала можливість забезпечувати себе матеріально, перебуває на повному утриманні матері [PERSON] і проживає разом з нею коли приїздить до України. Сам факт навчання на денній формі свідчить про необхідність витрат, які позивач несе на харчування, придбання одягу, взуття, підручників, зошитів, канцелярських товарів та інших життєво необхідних витрат. Таким чином, позивач не в змозі самостійно матеріально утримувати спільного сина на період його навчання. Відповідач має можливість допомагати синові, адже є здоровою працездатною особою, офіційно працевлаштований та постійно працює з 19.04.2016 у філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» на посаді оператор виробничої дільниці, де в середньому отримує заробітну плату в розмірі 30 000 грн на місяць. Крім того, відповідач є достатньо заможною людиною, оскільки має у власності автомобіль марки Шкода Скала, 2021 року випуску, який оцінюється в 16 000 доларів США, а також має готівкові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується відповідним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.05.2025 у справі №135/287/25. Розмір аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання має визначатися у розмірі від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, що не буде порушувати його права та в достатній мірі забезпечувати інтереси сина на час навчання зі сторони батька. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 27.11.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Варбана О.В. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.12.2025 заяву представника відповідача - адвоката Варбана О.В. залишено без задоволення. 06.12.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Варбана О.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування свої позиції зазначив, що не заперечує фактичних обставин справи щодо наведених позивачем, проте у справі про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, крім факту продовження навчання, підлягає доведенню факт потреби у матеріальній допомозі та можливість батька надавати таку допомогу. Із долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити факти потреби [PERSON] у матеріальній допомозі. Так, з наданої позивачем довідки від 03.09.2025, виданої Університетом Павла Дожфа Сафаріка в Кошицях, вбачається, що [PERSON] є студентом денної форми навчання з 01.09.2025, навчання безкоштовне, проживання забезпечено в гуртожитку університету. Будь-яких доказів того, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, доказів щодо розміру цієї допомоги, витрат пов`язаних з навчанням не надано. Сам лише факт навчання [PERSON] в Університеті не означає автоматичну необхідність у сплаті аліментів. Крім того, як доказ можливості відповідача надавати матеріальну допомогу позивач надала довідку про дохід [PERSON] , при цьому не надає суду довідку про власні доходи, хоча також має обов`язок щодо утримання дитини. Також вказує, що дійсно відповідач має у власності автомобіль та 10 000 доларів США, які він отримав в якості компенсації частини вартості спільного майна на підставі ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.05.2025 у справі №135/287/25, якою затверджено мирову угоду у цивільній справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Проте, це не є підставою для визнання відповідача таким, що може надавати допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, оскільки за мировою угодою відповідач втратив свою частину квартири, отримавши різницю її вартості, і на ці кошти вимушений був наймати житло. Для задоволення потреби в особистому житлі 04.07.2025 [PERSON] був укладений договір споживчого кредитування на суму 250 000 грн з АТ «Державний ощадний банк України» на строк 60 місяців зі сплатою до 04.07.2030. Відповідач є учасником бойових дій, приймав участь у бойових діях по захисту Батьківщини та отримав низку поранень та хвороб, пов`язаних із проходженням військової служби, та потребує постійного лікування. Згідно свідоцтва про хворобу №343-г [PERSON] визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Більш того, у попередньому році [PERSON] було надано 3500 Євро на навчання [PERSON] , але останній провчившись 4 місяці, не здав сесію і був відрахований з навчального закладу. Отримані грошові кошти були витрачені останнім на свої особисті потреби. 16.12.2025 від представника позивача [PERSON] - адвоката Бодачевського Р.В. надійшла відповідь на відзив, у якому додатково зазначено, що повнолітній сина сторін [PERSON] навчається за межами України, в країні, яка входить до складу Європейського Союзу - Словаччині, де рівень життя значно вищий ніж в Україні, тому і потреби студента в матеріальній допомозі значно вищі. Навчання, крім побутових витрат, потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість працевлаштування студента впродовж часу навчання. Про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу свідчить наявність у нього постійного заробітку, наявністю транспортного засобу, грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США по мировій угоді, а також ним отриманий кредит в розмірі 250 000 грн., що свідчить про високу матеріальну спроможність відповідача. Постанова ВЛК про непридатність відповідача до військової служби за станом здоров`я датована 2023 роком, інших документів, які б свідчили про стан здоров`я відповідача по справі не надано. Постійне місце проживання сина [PERSON] зареєстровано в [ADDRESS] , разом з матір`ю, проте на період навчання, син тимчасово перебуває в Словаччині до завершення навчання, документи на ПМЖ в Словаччині [PERSON] не оформлялися. 22.12.2025 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Варбана О.В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що у справі, що розглядається встановлено, що третя особа навчається в університеті безкоштовно, його проживання забезпечено в гуртожитку університету, забезпечений необхідною для навчання літературою. Отже, при поданні позову позивач не довела існування юридичних фактів, які надають право стягувати аліменти на підставі ст.199 СК України, а саме: наявність потреби у матеріальні допомозі у зв`язку із навчанням. Відповідач не має фінансової можливості сплачувати аліменти на навчання сина, який не потребує матеріальної допомоги. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] не скористався своїм правом надати письмові пояснення щодо позову та відзиву в порядку ст.181 ЦПК України. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №129/2917/24 від 02.12.2024. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Донецької області (а.с.13). [PERSON] , [INFO] , є студентом денної форми навчання 1-го курсу навчання за спеціальністю британські та американські дослідження - філософія - денна форма навчання, бакалавр, 1-й ступінь зі стандартною тривалістю навчання 3 роки. Дата зарахування на 2025/2026 навчальний рік - 01.09.2025. Проживання забезпечується в гуртожитку приміщеннях УПДС у Кошице, про що свідчить довідка від 03.09.2025, видана деканом філософського факультету Університету Павла Дожфа Сафаріка в [PERSON] , переклад із словацької на українську мову виконаний перекладачем Іванченко О.Я. і завірено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. (а.с.14-15). Згідно витягів з реєстру Ладижинської територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідач [PERSON] з 19.04.2016 постійно працює на посаді оператора виробничої дільниці в Філія «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», і його середньомісячний дохід за період з квітня по вересень 2025 року становив 32 287,73 грн, що підтверджується довідкою про доходи №14/1 від 14.10.2025, виданою Філія «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» (а.с.20). Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13.05.2025 у справі 3135/287/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна затверджено мирову угоду, якою здійснено поділ транспортного засобу марки Scoda Scala, 2021 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] та квартири [ADDRESS] , загальною площею 74 м.кв. та житловою площею 44,1 м.кв. шляхом визнання права власності на транспортний засіб марки Scoda Scala, 2021 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] за [PERSON] та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74 м.кв. та житловою площею 44,1 м.кв. за [PERSON] . В рахунок компенсації за відступ від рівності часток у праві спільної сумісної власності [PERSON] зобов`язана сплатити [PERSON] одним платежем 10 000 (десять тисяч) доларів США в еквіваленті на українську гривню станом на день розрахунку, але не пізніше 31.08.2025 (а.с.8-12). Згідно розписки від 19.06.2025 [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 416 300 грн, що в еквіваленті становить 10 000 доларів США на виконання умов мирової угоди від 07.05.2025, укладеної у цивільній справі №135/287/25 про поділ майна подружжя (а.с.19). Також встановлено, що згідно договору про споживчий кредит №363185499402 від 04.07.2025 між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 250 000 грн на строк 60 місяців до 04.07.2030 на споживчі цілі. Згідно свідоцтва про хворобу №343-т від 13.06.2023 [PERSON] [INFO] в лютому 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією, на підставі статті 64-а графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військової служби. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 у справі №756/9882/19) В постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 Суд виснував, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Як наголошено у постановах Верховного Суд від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, від 22.11.2023 у справі №337/642/22, від 16.02.2022 у справі №381/2423/20, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, як встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] , який є сином відповідача [PERSON] , на день звернення до суду навчається у навчальному закладі за денною формою навчання, не досяг 23 років, не працює, проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися, даних про отримання ним стипендії або інших видів доходу також відсутні, у зв`язку навчанням син сторін потребує матеріальної допомоги на навчання. Суд враховує, що відповідач [PERSON] офіційно працює і отримує середньомісячний дохід, більший ніж в середньому по Україні, не має інших аліментних зобов`язань та утриманців, має у власності автомобіль та грошові кошти, та приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. Аргументи відповідача про неможливість надавати матеріальну допомогу у зв`язку зі потребою у постійному лікуванні суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки відповідачем всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надані докази на підтвердження стану здоров`я відповідача на час розгляду справи, а також потребу в постійному лікуванні. Отже, при вирішенні питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом не встановлено наявність обставин, які б перешкоджали відповідачу [PERSON] у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина. Суд виходить з того, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, покликано серед іншого забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання вона не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти. Також суд враховує, що на позивача покладено обов`язок доведення розміру суми коштів, необхідної на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і лише факт отримання відповідачем [PERSON] постійного доходу не є підставою для стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі. З огляду на те, що матеріали справи не містять даних про те, що позивачкою здійснюються витрати на оплату вартості навчання сина, а також враховуючи, що проживання студента забезпечено навчальним закладом, на думку суду заявлений позивачем розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, є завищеним та має бути зменшений. Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Отже, розмір аліментів на навчання повинен буди достатнім та необхідним, проте суд зауважує, що такий розвиток має забезпечуватись не лише за рахунок аліментних платежів, а і за рахунок доходів позивачки. Приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, з урахуванням конкретних обставин справи, рівня доходів відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.11.2025 і до припинення навчання в навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Враховуючи вимоги ст.430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за один місяць. За подання позовної заяви до сплати належав судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позивачка [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 605,60 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу надано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 01.10.2025 між позивачем [PERSON] та адвокатом Бодачевським Р.В. (а.с.22-); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 13.11.2025 (а.с.23); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката (а.с.21); розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.25); квитанція до прибуткового касового ордеру №б/н від 13.11.2025 про оплату за надання правничої допомоги за договором в сумі 6000 грн (а.с.24). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) сторонами витрат на професійну правничу допомогу. Матеріали даної справи не містять заперечення відповідача [PERSON] щодо зменшення витрат на правову допомогу. Розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому суд вважає їх обгрунтованими. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, розмір витрат на правничу допомогу адвоката підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам в сумі 3 000 грн (6000 грн. х 50%).

Outcome: partial