Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в них народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.03.2013 року шлюб з відповідачем було розірвано. З моменту народження дитини відповідач абстрагувався від життя дитини, не бажав бачитись з нею. На теперішній час відповідач проживає на тимчасово окупованій території, не знає дитину з її народження, не надавав та не надає матеріальної допомоги, не цікавиться її життям, фізичним та моральним розвитком, не спілкується із сином у будь-який спосіб. До загибелі її чоловіка [PERSON] [INFO] , син був на його утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 04.08.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 01.12.2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті. В наданому клопотанні позивачка та в заяві її представник просили провести розгляд справи без їх участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, явку представника не забезпечив, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Треті особи явку своїх представників не забезпечили. При цьому, представник Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в наданій заяві просив розглядати справу без його участі. Враховуючи подане позивачкою клопотання про розгляд справи без її участі, неодноразову неявку відповідача, ненадання ним відзиву на позов, надання третьої особи висновку в порядку ст.19 СК України, суд у відповідності до положень ст.ст.ч.3 ст.211, ч.ч.1,3,4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України, визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи позовної заяви та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першо-основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 7 ст.7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до правових наслідків згідно зі ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача. Як зазначила позивачка, вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останні з 07.05.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.03.2013 року у цивільній справі №264/1432/13-ц, провадження №2/264/695/2013. Під час перебування у шлюбі позивачка народила дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 22.10.2016 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням №424 від 11.11.2025 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що під час вирішення цього питання було перевірено умови проживання дитини, встановлено, що остання разом із позивачкою та її малолітнім сином [PERSON] , [INFO] від шлюбу із [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, придатні для виховання та розвитку дитини. Згідно інформації КНП «Чорноморський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області [PERSON] , [INFO] спостерігається лікарем-педіатром з 2022 року. На прийомі завжди із мамою, яка піклується про його здоров`я та розвиток. Дитина навчається в Чорноморському ліцеї №3 з 2023 року. Мати піклується про сина, слідкує за його станом здоров`я, цікавиться успіхами сина в ліцеї, підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори. Відповідач має заборгованість по аліментам в сумі 42707 грн. 07 коп. Також службою у справах дітей було проведено опитування дитини, яка вважає своїм батьком вітчима [PERSON] , який загинув у 2022 році. Лише коли йому виповнилось 8 років, він дізнався від матері, що в нього є біологічний батько, якого він зовсім не пам`ятає, де він перебуває йому невідомо. Бажає, щоб його батька [PERSON] позбавили батьківських прав, оскільки він для нього є чужою людиною. Крім того, мати дитини надала нотаріально засвідчену заяву нотаріусом Таганрозького нотаріального округу Ростовської області від 01.11.2023 року про те, що батько [PERSON] згоден з позбавленням його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач з моменту народження дитини та по теперішній час не спілкується з дитиною ані особисто, ані через засоби зв`язку, не цікавиться життям дитини, її навчанням, інтересами, станом здоров`я; ухиляється від матеріального утримання дитини, зв`язок між ним та дитиною втрачено. Вказані обставини в своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує останніми, що має постійний характер та продовжується на протязі тривалого часу. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог і необхідність задоволення позову в цій частині. Стосовно заявлених позвиачкою вимог про зміну прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », суд враховує наступне. Статтею 145 СК України встановлено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 149 СК України передбачено, що дитина, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові. Дитина, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє по батькові за згодою батьків. У разі якщо над дитиною, яка досягла чотирнадцяти років, встановлено піклування, зміна прізвища та (або) власного імені, та (або) по батькові такої дитини здійснюється за згодою піклувальника. Дитина, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє по батькові за згодою одного з батьків, якщо другий з батьків помер, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, визнаний обмежено дієздатним, недієздатним, позбавлений батьківських прав стосовно цієї дитини або якщо відомості про батька (матір) дитини виключено з актового запису про її народження, або якщо відомості про чоловіка як батька дитини внесені до актового запису про її народження за заявою матері. У разі заперечення одного з батьків щодо зміни по батькові дитини спір щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків стосовно дитини та інші обставини, що засвідчують відповідність зміни по батькові інтересам дитини. Частиною 1 ст.166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. З матеріалів справи вбачається, що прізвище та побатькові дитини [PERSON] , [INFO] , при реєстарції народження було визначено у відповідності до ст.ст.145,147 СК України за згодою батьків за їх прізвищем та по батькові батька дитини - відповідача [PERSON] . Прізвища позивачки на момент народження дитини також було [PERSON] , обране при реєстрацію шлюбу з відповідачем. Також суд враховує, що оскільки відповідач вказаним рішенням позбавляється баткьівських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та внаслідок цього втрачає відповідні права що дитини, позивачка в подальшому за згоди дитини не позбавлена можливості в позасудовому порядку вирішити питання щодо зміни прізвища дитини відповідно до прізвища матері [PERSON] , обраного при реєстрації повторного шлюбу із [PERSON] . Крмі того, будь-яких осбтавин та доказів, які б свідили про наявність у цій частині спору з відповідачем та необхідності його вирішення в судовому порядку, позивачкою в позовній заяві та підч ас розгляду справи не наведено. В частині зміни по батькові дитини суд враховує, що на момент розгляду справи дитині виповнилось повних 14-ть років та остання в силу наведених вище положень ч.3 ст.149 СК України має право змінити по батькові за згодою матері (позивачки) без необхідності отримання згоди батька позбавленого батьківських прав в позасудовому порядку. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відстуність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зміни прізвища та по батькові дитини. У відповідності до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. В іншій частині понесені витрати по сплаті судового збору покласти на позивачку.

Outcome: partial