Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.12.2021р. між Приватним підприємством сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3326. За умовами Договору, позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 301 380,00 грн., які перераховуються позивачем відповідачу до 31.12.2021 року. Позичка є безпроцентною, проценти не нараховуються (пункт 1 Договору). На виконання умов Договору позивачем на розрахунковий рахунок відповідача були перераховані обумовлені кошти у розмірі 301 380,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5097 від 16.12.2021 р. Відповідач зобов`язується повернути позивачу позичку у розмірі 301 380,00 грн. до 31.12.2024 р. У порушенням умов Договору відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення позичених коштів. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 301 380,00 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь приватного підприємства сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» (код ЄДРПОУ: 30877035) грошові кошти у розмірі 301 380,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача. До початку проведення судового засідання представник позивача, адвокат Бондаренко Я.О. надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю і просить суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення на сайті Судової влади, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву, суду не надавав. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 06.12.2021 р. між Приватним підприємством сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., реєстровий №3326, за умовами якого Приватне підприємство сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» передалр, а [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 301 380,00 грн., які перераховуються позивачем відповідачу до 31.12.2021 року. Відповідно до п.2 Договору позики, позичпальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п.1 цього Договору борг до 31.12.2024 року включно. Згідно Платіжної інструкції №5097 від 16.12.2021 року вбачається, що ПП СВФ «АГРО» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 301 380,00 грн., призначення платежу зазначено договір позики №3326 від 06.12.2021 р. При цьому, у визначену у договорі дату сума позики відповідачем повернута не була. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу судом не встановлено, в силу положень ч. 3 ст. 545 ЦК України. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики від 06.12.2021 року у розмірі 301380,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4519,62 грн.

Outcome: approved