Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Заявник звернувся з заявою про усиновлення, зазначивши, що з 25.01.2024 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Його дружина має сина [PERSON] , [INFO] , батько якого [PERSON] помер [INFO] . Зі своєю сім`єю вони проживають за його адресою проживання. Також разом з ними проживає повнолітня донька його дружини [PERSON] , [INFO] . Просив постановити рішення про усиновлення ним дитини [PERSON] , [INFO] , зміну прізвища та по батькові дитини, внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав. Пояснив, що бажає усиновити дитину своєї дружини, щоб він зростав у повній родині, для чого створив усі необхідні умови. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області заперечила проти задоволення заяви, посилаючись на те, що між дитиною та заявником не дотримана передбачена законом різниця у віці. Представник Коростенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України направила заперечення, в яких повідомила, що [PERSON] , [INFO] , не може усиновити дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки на момент народження дитини йому було 14 років. Залучена до участі у справі як заінтересована особа мати дитини [PERSON] заяву підтримала, пояснила, що заявник приймає активну часть у вихованні та забезпеченні її сина, вона бажає, щоб син зростав у повній сім`ї та не мав статусу напівсироти. Малолітній [PERSON] підтвердив свою згоду на його усиновлення заявником. Ураховуючи позицію сторін та проаналізувавши її в сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [PERSON] з 25.01.2024 року перебуває в шлюбі з [PERSON] . В його родині проживає та виховується син дружини [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] помер [INFO] . Матір`ю надано нотаріально посвідчену згоду на усиновлення свого сина заявником, підтвердила згоду на усиновлення і дитина. Заявник є чоловіком матері дитини, дитина проживає разом з ним тривалий час, перебуває на його утриманні та вихованні. Службою у справах дітей заявника на його звернення щодо можливості усиновлення малолітнього [PERSON] було повідомлено про неможливість усиновлення, оскільки це буде суперечити вимогам ст.211 СК України щодо законодавчо визначеної мінімальної різниці у віці між усиновлювачем та усиновлюваним. Відповідно до ст.207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.211 СК України усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. Різниця у віці між заявником та малолітнім [PERSON] становить 14 років 6 місяців, можливість зменшення вказаної визначеної законодаством різниці не передбачена, тому він не може бути його усиновлювачем. Ураховуючи, що ст.211 СК України чітко та означно визначено таку умову для усиновлення, як різниця у віці та її мінімальна межа, можливість зменшення якої судом не передбачено, то незастосування такої норми права, не зважаючи на суттєвість відхилення, призведе до порушення принципу обов`язковості закону як фундаментального принципу верховенства права, який вимагає, щоб правові норми були чіткими, доступними та передбачуваними, аби особи могли розуміти свої права й обов`язки, планувати свої дії та бути впевненими у стабільності правового порядку, не боячись довільних змін чи застосування закону, що призводить до юридичної невизначеності. При цьому, посилання заявника та порушення прав дитини, у разі відмови у праві на усиновлення, не відповідає дійсності, оскільки дитина, яка має статус сироти (напівсироти), користується певними пільгами, а маючи статус пасинка - також наділена і правами, передбаченими ст.260, 268 СК України щодо участі в її вихованні вітчима та його обов`язку у наданні матеріального забезпечення. Ураховуючи, що встановлено обставину, за якої заявник не являється особою, яка відповідно до ст.212 СК України може бути усиновлювачем, заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed