Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

17 грудня 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 12 січня 2022 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98585595000, відповідно до умов якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 27033 гривень 89 копійок. Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі не пізніше 12 січня 2023 року. 21 червня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» був укладений Договір факторингу № 248, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 98585595000 від 12 січня 2022 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк»та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал». Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 31494 гривні 47 копійок. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту. Отже, з урахуванням викладеного позивач простить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість кредитним договором № 98585595000 від 12 січня 2022 року у розмірі 31494 гривні 47 копійок. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін(а.с. 45). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 51). Водночас у прохальній частині позовної заяви просив суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлена йому судова повістка про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 52). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 02-20/1447 від 18 грудня 2025 року убачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 12 січня 2022 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98585595000 (далі Договір) (зв.а.с. 8 а.с. 16). Відповідно до пунктів 3.1. 3.3. 3.6. розділу 3 Договору сума кредиту за договором становить 27033 гривні 89 копійок. Кредит надається позичальнику для особистих потреб на придбання товару. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів, відповідно до Графіку платежів (Додаток 1 до цього договору, що є невід`ємною його частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 12 січня 2023 року. АТ «УкрСиббанк» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти, в порядку та сумі передбаченими умовами кредитного договору, що підтверджується копією виписки за кредитним договором № 98585595000 від 12 січня 2022 року за період з 12 січня 2022 року по 21 червня 2023 року (а.с. 20-21). 21 червня 2023 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» був укладений Договір факторингу № 248, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 98585595000 від 12 січня 2022 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк»та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал»(зв.а.с. 22 а.с. 25). Згідно акту приймання-передачі права вимоги від 21 червня 2023 року, клієнт передає (відступає) фактору права вимоги, а фактор приймає права вимоги в обсязі та на умовах визначених договором та реєстром боржників від 21 червня 2023 року, що є додатком до договору факторингу № 248 від 21 червня 2023 року (а.с. 26). На підтвердження повної оплати за договором факторингу позивачем надано суду платіжну інструкцію № 71781 від 21 червня 2023 року (зв.а.с. 26). Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 248 від 21 червня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 98585595000 від 12 січня 2022 року в сумі 31494 грн 47 коп, з яких: 27033 грн 89 коп заборгованість за тілом кредиту; 4460 грн 58 коп заборгованість за комісією (зв.а.с. 25). Відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кошти, відсотки та комісія за його користування не повертаються. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно із статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом установлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання коштів. Статтею 525 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кошти, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, [PERSON] має перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98585595000 від 12 січня 2022 року в сумі 31494 грн 47 коп, з яких: 27033 грн 89 коп заборгованість за тілом кредиту, 4460 грн 58 коп заборгованість за комісією. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98585595000 від 12 січня 2022 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 22). З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із частиною 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 38660 від 09 грудня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 гривень 40 копійок (а.с. 6). Отже, з урахуванням задоволення позову, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України та частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 копійок. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн, суд дійшов такого висновку. На підтвердження витрат правничої допомоги представником позивача надано: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал » та адвокатським об`єднанням «Апологет», в якому вартість послуг за один позов складає 8000 грн (зв.а.с. 29); копію акта наданих послуг № 190 від 08 грудня 2025 року щодо боржника [PERSON] та детальний опис наданих послуг нього на суму 8000 гривень, згідно яких на вказану суму надано наступні послуги: усна консультація клієнта (0 год 30 хв), ознайомлення з матеріалами справи (02 год 00 хв), погодження правової позиції клієнта (0 год 30 хв), складання позовної заяви (03 год 30 хв), подання позовної заяви (зв.а.с. 30, а.с. 31), копію ордера на надання правничої допомоги адвокатом Усенко М.І. АО «Апологет (зв.а.с. 31). Відповідно до пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з частинами 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отож суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений: у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас щодо співмірності витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21) міститься висновок, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, фактично виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд вважає обґрунтованим та доведеним доказами заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у сумі 8000 гривень, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved