Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

ТОВ "Сучасний Факторинг"звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 07.08.2021 між [PERSON] та ТОВ "Сучасний Факторинг" укладено Кредитний договір у формі заяви-приєднання до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» № 10211068042, згідно з умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 13457,56 грн. Відповідно до Публічної пропозиції на укладення Кредитного договору по продукту «Кредит на товар» Товариством з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» було оголошено Публічну пропозицію (оферту) на укладання Кредитного договору по продукту «Кредит на товар». Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 18 календарних місяців, платності 4,5 % від загальної початкової суми кредиту, комісія за управління (обслуговування) кредиту 538,30 гривень. Відсоткова ставка складає 0,01%. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 85,91 % річних від загальної суми кредиту. Заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою діяльністю «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором № 10211068042 від 07.08.2021 станом на 13.10.2025 включно становить 10302,16 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту становить: 3 154,51 грн, загальна заборгованість за сумою комісії становить: 7 147,65 грн. Отримано оплат в сумі: 13 331,50 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» заборгованість за Кредитним договором № 10211068042 від 07.08.2021 в розмірі 10 302,16 грн та понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами заяв по суті справи. Вказану ухвалу 13.11.2025 направлено [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення, 21.11.2025 вручено особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 40). Відповідач у встановлені судом строки правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом на підставі отриманих в судовому засіданні пояснень відповідача та досліджених доказів, які містяться в матеріалах справи. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучено заяву-приєднання №10211068042 до Кредитного договору по продукту «Кредит на товар», графік платежів (додаток №1), Паспорт споживчого кредиту по продукту «Кредит на товар», лист-зобов`язання (а.с.17, 18, 18 зворот-19, 20). Так, 07.08.2021 [PERSON] уклав з ТОВ "Сучасний Факторинг" у простій письмовій формі кредитний договір № 10211068042, підписавши його власноруч (а.с.17-18). Згідно розділу 1. Договір укладається шляхом приєднання до його умов Позичальника, в порядку передбаченому Публічною пропозицією та набуває чинності після здійснення дій, визначених в пп.1.4.1 Публічної пропозиції. П. 1.3. передбачає, що з метою приєднання до Договору, Позичальник зобов`язаний за особистої присутності через Кредитного посередника надати Кредитору інформацію та документи необхідні для проведення його ідентифікації та верифікації, оцінки кредитоспроможності, та заповнені і підписані власноручним підписом: - Заяву приєднання до Договору (далі Заява приєднання), згідно форми, що є Додатком №1 до цієї Публічної пропозиції; - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), згідно форми, що є додатком №2 до цієї Публічної пропозиції. Згідно Паспорту споживчого кредиту по продукту «Кредит на товар», що оформлюється за особистої присутності споживача, Сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються Позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 18 календарних місяців, платності 4,5 % від загальної початкової суми кредиту, комісія за управління (обслуговування) кредиту 538,30 гривень. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 85,91 % річних від загальної суми кредиту. З моменту вчинення Позичальником дій, передбачених п.1.3. Публічної пропозиції, вважається, що Позичальник в повній мірі та безумовно приєднався до умов Договору. Публічна пропозиція, Заява приєднання та Графік платежів, підписані та подані Позичальником відповідно до умов Публічної пропозиції складають укладений між Кредитором та Позичальником Договір (п.1.4). Згідно розділу 2. Кредитор надає Позичальнику кредит у гривні у сумі та на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, комісії, інші супутні платежі та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту, що надається за Договором кредит. Відповідно до розділу 3 кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, повернення та платності. Моментом (днем) надання/отримання кредиту вважається момент (день) перерахування Кредитором суми кредиту за реквізитами, вказаними в Заяві-приєднанні. Розділ 5 Публічної пропозиції передбачає, що Кредитор має право: вимагати своєчасного здійснення періодичних платежів відповідно до Договору; отримувати від Позичальника платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом, процентами, штрафами та іншими платежами, передбаченими Договором; вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць; у випадку неналежного виконання або невиконання Позичальником умов Договору Кредитор має право самостійно або із залученням третіх осіб здійснювати всі необхідні заходи щодо погашення заборгованості, в тому числі здійснювати телефонні дзвінки, надсилати текстові, голосові та інші повідомлення через засоби телекомунікації. Крім того, сторони погодили додаток №1 до кредитного договору № 10211068042 від 07.08.2021 - графік платежів. Цього ж дня, на виконання умов договору відповідачем підписано лист зобов`язання, у якому зазначено перелік товарів, які придбаваються за рахунок кредитних коштів, а саме: Edler, вартістю 13 919, 89 грн, страхові послуги - 1537,67грн, загальною вартістю 15457,56 грн. Сума внеску клієнта складає 2000 грн (а.с.20). ТОВ "Сучасний Факторинг" свої зобов`язання за договором виконало, оплативши товари, придбані відповідачем, що стверджується рахунком на оплату № ПМЦ-0005764 від 07.08.2021 (а.с.20 зворот). Відповідач умови договору в повному обсязі не виконував, у зв`язку із чим його заборгованість перед позивачем за кредитним договором №10211068042 від 07.08.2021 станом на 07.10.2025 (включно) складає 10302,16 грн: загальна заборгованість за тілом кредиту становить 3154,51 грн, заборгованість за сумою комісії/відсотків становить: 7147,65 грн. заборгованість за сумою комісії за обслуговування становить: 0,00 грн. Отримано оплати на суму: 13331,50 грн, що стверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором (а.с.16). Дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідає вимогам цивільного законодавства, що висуваються до договорів такого типу. Позивачем виконано свої зобов`язання за умовами кредитного договору, що підтверджується долученими до позовної заяви доказами. Як вбачається з розрахунку заборгованості проценти кредитодавцем було нараховано в межах строку дії договору. В цей період позичальником частково виконано умови договору та сплачено частину заборгованості в розмірі 13331,50 грн, однак, сплачених позичальником коштів виявилось недостатньо для повного виконання умов договору, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, оскільки він проведений відповідно до умов кредитного договору в межах погодженого сторонами строку кредитування з урахуванням внесених відповідачем платежів. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Розподіл процесуальних витрат. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень, розмір яких підтверджено платіжною інструкцією від 20.10.2025 №1015059, договором про надання правової допомоги від 20.06.2025 №20/06-СФ, актом прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2025, платіжною інструкцією від 17.10.2025 №106035 (а.с. 7-9,12, 13, 14). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, судові витрати, які поніс позивач, підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved