Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

у вересні 2025 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаним позовом, мотивованим тим, що він є військовослужбовцем ЗСУ та проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] . Він з дружиною мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, його дружину [PERSON] за рішенням Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 22.05.2025 року було призначено піклувальником її рідної молодшої сестри [PERSON] , [INFO] , так як її батьків було позбавлено батьківських прав. Позивач, як чоловік піклувальниці взяв на себе зобов`язання щодо утримання [PERSON] , при цьому батьки дитини не беруть участі у її вихованні, не цікавляться її життям та не надають жодної матеріальної допомоги, тоді як позивач забезпечує належні умови проживання та розвитку дітей. Позивач з дружиною відповідально ставляться до виховання і утримання неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , а матеріальне забезпечення сім`ї покладено на [PERSON] , а тому він стверджує, що на повному його утриманні перебуває троє дітей. Позивач отримав відповідне посвідчення батьків багатодітної сім`ї та вважає, що набув право на звільнення з військової служби, але при зверненні з рапортом до командира ВЧ отримав відповідь про відсутність в наданих документах рішення суду про встановлення факту перебування [PERSON] на його утриманні, у зв`язку з чим позивач звертається з даним позовом до суду. За вказаних обставин, [PERSON] просить визнати, що на його утриманні перебувають неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 06.10.2025 року суд відкрив провадження у цивільній справі за цим позовом за правилами загального позовного провадження, одночасно залучив до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: військову частину [NUMBER] , Міністерство оборони України, Машівську селищну раду Полтавської області, Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та призначив підготовче засідання (а.с.30). 26.11.2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив дану справу до судового розгляду по суті (а.с.81). 08.10.2025 року від представника третьої особи Машівської селищної ради Полтавського району Полтавської області - Бережної Ж.А. надійшли пояснення, у яких вона повідомила, що зважаючи на обставини справи, обґрунтування викладене у позові та те, що Машівська селищна рада залучена до розгляду справи у зв`язку з тим, що вона видала [PERSON] та [PERSON] посвідчення багатодітної сім`ї, але вказує на те, що вказане посвідчення видане Управлінням соціального захисту населення Полтавської РДА, а тому вважають, що Машівська селищна рада неналежна третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача у даній справі (а.с.33,34). 03.11.2025 року від представника третьої особи ВЧ [NUMBER] - [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких він повідомив, що ВЧ [NUMBER] є підрозділом Сухопутних військ ЗСУ, тобто є військовою частиною у складі військового формування ЗСУ. Підрозділи цієї ВЧ з червня-липня 2023 року по сьогоднішній день приймають активну участь в бойових діях з підрозділами російської федерації. Старший солдат [PERSON] проходив військову службу за призовом під час мобілізації у ВЧ [NUMBER] та приймав участь у бойових діях та здійснених заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України виконуючи бойові завдання в зоні бойових дій, але 15.07.2025 року він самовільно залишив військову частину та на момент написання цих пояснень не повернувся, у зв`язку з чим був знятий з усіх видів забезпечення та виведений у розпорядження командира ВЧ [NUMBER] . Враховуючи матеріали справи вбачається, що позивач намагається встановити факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18-ти років та у випадку прийняття рішення судом на користь позивача він матиме право на звільнення із військової служби (у випадку повернення на військову службу через батальйони резерву). Також звернуто увагу на те, що позивач вже звертався до ВЧ із рапортом про його звільнення з військової служби на підставі пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», але отримав письмову відмову. За вказаних обставин представник третьої особи вважає, що в діях позивача може вбачатися його намагання уникнути виконання свого конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, шляхом звільнення з військової служби. Разом з цим зазначив, що враховуючи бойовий досвід позивача, неповний комплект кадрів в ЗСУ, періодичні втрати особового складу, звільнення військовослужбовця може негативно відобразитися на боєздатності окремих підрозділів ЗСУ та створити небезпечний прецедент (а.с.47-49). 20.11.2025 року від представника третьої особи Міністерства оборони України - [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких він просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі та зазначає, що заявник 1993 року народження і є військовослужбовцем, а встановлення даного факту надасть йому підстави для звільнення з військової служби. Представник Міноборони України просить суд під час розгляду справи врахувати правову позицію Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №495/2284/23, оскільки вважає, що дане рішення є схожим до даної справи та має аналогічний зміст правовідносин. Також зазначено, що встановлення даного факту у цій справі надасть підстави для визнання за ним певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а саме підтвердження свого статусу для отримання підстав для звільнення під час дії воєнного стану. Вважає, що з урахуванням висновків Верховного Суду зазначена заява не підлягає задоволенню. Крім цього звертає увагу на те, що мати не позбавлена свого обов`язку щодо утримання власних дітей (а.с.66,67). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі та позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.71,72). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та обставини, зазначені позивачем, визнала в повному обсязі, пояснивши, що вона не працює, є опікуном рідної сестри, якій виповнилося 15 років, на даний час її чоловік - [PERSON] дійсно самовільно залишив військову службу. Представники третіх осіб направили клопотання про розгляд справи без їх участі та надали пояснення, в яких представники третіх осіб 1,2 проти задоволення позову заперечують (а.с.39-41,47-49,66-68,77,78). Суд, заслухавши відповідача та з`ясувавши правову позицію позивача та третіх осіб, дослідивши надані письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, згідно з копією військового квитка серії [NUMBER] від 01.11.2011 позивач [PERSON] є військовослужбовцем та проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема у ВЧ [NUMBER] (а.с.6-8). Як убачається з наданого представником третьої особи ВЧ [NUMBER] Витягу з наказу командира цієї ВЧ 28.07.2025 року №214 вирішено увільнити із займаної посади військовослужбовця, старшого солдата [PERSON] , у зв`язку з самовільним залишенням частини та призначений у розпорядження командира військової частини [NUMBER] (а.с.51 на зв.). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 26.11.2013 року та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.11.2013 року та копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 04.09.2014 та серія [NUMBER] від 17.08.2016 року (а.с.8,10). 22.05.2025 року рішенням Виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №161 було встановлено піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] та призначено піклувальником над нею її рідну сестру - [PERSON] , які зареєстровані за однією адресою: по [ADDRESS] (а.с.12 на зв., 13 на зв., 14). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.07.2014 року [PERSON] народилася [INFO] (а.с.11). Згідно з актом про встановлення факту місця проживання (не проживання) громадян на території Михайлівської сільської ради Полтавського району Полтавської області який складено за участю депутата Михайлівської сільської ради Мастюха В.І. та свідків-сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , його дружина [PERSON] , діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Позивач є членом багатодітної сім`ї, про що свідчить відповідне посвідчення серія [NUMBER] від 20.06.2025 (а.с.14,15). За інформацією довідок №483,484 та 485 виданих Управлінням соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації від 20.06.2025 року відомо, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мають статус дітей багатодітної сім`ї (а.с.15 на зв,16,17). У відповідь на рапорт [PERSON] - позивача по справі, адресованого командиру роти ВЧ [NUMBER] , з проханням звільнити його з ЗСУ на підставі пп. г п.2 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», було відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для його звільнення з військової служби відповідно до пп.г, п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст.26 Закону, оскільки ним не підтверджений факт, що він є піклувальником [PERSON] і вона перебуває на його утриманні, а тому повідомлено про відсутність підстав для звільнення за вказаною нормою (а.с.17-21). У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Позивач просить встановити факт перебування на його самостійному утриманні трьох неповнолітніх дітей. Метою встановлення факту заявник визначив захист прав та інтересів дітей, а також своїх прав та інтересів як батька, що займається вихованням та утриманням дітей, встановлення цього факту потрібно заявникові для зняття з військового обліку на Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX були внесені зміни до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме статтю 23 доповнено новим пунктом 4 частини 1, яким передбачено, що жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, мають право на відстрочку від призову під час мобілізації. Ідентичні положення викладені також у статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Згідно зі ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має зокрема право і на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності, що передбачено у пп.1,2 ч.1 ст.247 Сімейного кодексу України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.69 Цивільного кодексу України визначено, що піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Відповідно до ч.1 ст.249 Сімейного кодексу України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Нормами частини першої статті 267 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні брати, сестри зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Частина перша ст.269 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок інших осіб утримувати дитину, зокрема особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини. Отже, оскільки доведення факту одноосібного утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, а такі обставини відсутні, відповідачка, яка є піклувальницею своєї рідної неповнолітньої сестри, зобов`язана утримувати дитину, участь позивача у вихованні дитини не свідчить про здійснення її утримання позивачем самостійно, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України). Суд уважає, що позивач у цій справі намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини, з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed