Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі Позивач, ТОВ «ЮНІТ КАПІЛАТ») звернулося з позовом до [PERSON] (далі Відповідачка, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021 у розмірі 49288,44 грн та судових витрат, а саме судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В якості правових підстав звернення до суду Позивач зазначає, зокрема, норми статей 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). У судове засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, розгляд справи просить провести без участі представника Позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала. 14.01.2026 суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив, що 17.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] уклали кредитний договір №273089409 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка у мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, ознайомилася з правилами надання грошових коштів у позику. Після чого Відповідачка заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору №273089409 від 17.11.2021 кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 13600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Згідно з пунктом 1.7. кредитного договору №273089409 від 17.11.2021 кредитна лінія надається строком на 29 (двадцять дев`ять) календарних днів від дати отримання кредиту, а саме 16.12.2021. Підпунктом 1.9.1 пункту 1.9 вказаного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються виключно на період строку визначеного пунктом 1.7 за користування кредитом щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Копією платіжного доручення №92edbe74-5580-4253-b8a6-fffle97d5a30 від 17.11.2021 підтверджено, що Відповідачка отримала кредит в розмірі 13600,00 грн на банківську карту № [NUMBER] . Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на виконання вимог ухвали від 04.08.2025 підтвердило, що на імя [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] та направило виписку по рахунку № [NUMBER] за період 17.11.2021-22.11.2021, яка містить зарахування на суму 13600,00 грн. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01, строком дії до 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. 31.12.2020 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, якою продовжили строк договору до 31.12.2021. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2022. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2023. 31.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2024. Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №169 від 18.01.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на суму 34698,36 грн (13600,00 грн заборгованість по основному боргу та 21098,36 грн заборгованість по відсоткам). 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01. Предметом вказаного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 49288,44 грн (13600,00 грн заборгованість по основному боргу та 35688,44 грн заборгованість по відсоткам). 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021 у розмірі 49288,44 грн (13600,00 грн заборгованість по основному боргу та 35688,44 грн заборгованість по відсоткам). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач надав докази, які підтверджують існування між Сторонами договірних відносин. Докази виконання Відповідачкою умов кредитного договору суду відсутні. Суд встановив, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 в сумі більшій ніж отримало від первісного кредитора. Суд, досліджуючи докази по справі, які обґрунтовують суму кредитної заборгованості, дійшов висновку про її невідповідність умовам укладеного з Відповідачкою договору договором № 273089409 від 17.11.2021. Так, строк кредитування становить 29 днів, а саме до 16.12.2021, що визначено пунктом 1.7 договору. Належних доказів того, що сторони кредитного договору вчинили дії, які свідчать про пролонгацію кредиту, не додано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, тобто після 16.12.2021, є безпідставним. При визначені суми заборгованості суд врахував відсоткову ставку 1,98% за кожний день користування кредитом, де сума заборгованості становить 13600+(13600*1,98%) *29 днів = 21409,12 грн. Враховуючи, що фактично отримані Відповідачкою кошти в добровільному порядку Позивачу не повернуті, розмір заборгованості не спростовано, Позивач правомірно вимагає повернення фактично наданої Відповідачці суми кредитних коштів, а відтак стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором № 273089409 від 17.11.2021 у розмірі 21409,12 грн, в іншій частині позовних вимог суд відмовляє, як у необґрунтованій та недоведеній наданими суду доказами. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини першої-четвертої 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. На підтвердження понесених Позивачем витрат на правову допомогу, представник позивача подав до суду: Договір надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025; додаткову угоду №25770539560 від 05.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025. Зазначена справа для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Неспівмірність суми гонорару визначається з критерію складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо. Оцінюючи надані Позивачем докази для підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що надані Позивачу послуги професійної правничої допомоги, зазначені в акті-прийому передачі наданих послуг від 25.06.2025, не відповідають принципу реальності (дійсності) та необхідності, з огляду на таке. Зокрема, такі послуги як «2. Вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є [PERSON] , за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021» та «3. Підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] », а також «4 Підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021 на рахунок позичальника, яким є [PERSON] » не є самостійними послугами професійної правничої допомоги, , оскільки є складовими іншої послуги «2. Складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до позичальника, яким є [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №273089409 від 17.11.2021». Такий висновок суду ґрунтується на тому, що надання якісної послуги професійної правничої допомоги щодо підготовки та складання позовної заяви неможливе без вчинення адвокатом дій щодо вивчення матеріалів справи спірних правовідносин, а також без забезпечення додання до позовної заяви її копії й копій усіх доданих документів відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб відповідно до частини першої статті 177 ЦПК України. На переконання суду, вказані дії є невід`ємними елементами (етапами) процесу підготовки та подання позовної заяви та повністю поглинаються в процесі надання саме цієї послуги професійної правничої допомоги (пункт 1 акту приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2025). На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для відшкодування Позивачу за рахунок Відповідачки витрат на професійну правничу допомогу за послуги, передбачені пунктами 2, 3, 4 акту приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2025. Суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, враховує обсяг наданих послуг адвокатом Тараненком А.І. складність та категорію справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), яка за своєю категорією в розумінні пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, а також враховує, що у провадженні адвоката перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, що передбачено додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими. Оскільки суд відмовляє у позові частково та разом з цим, враховуючи принципи співмірності, розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved