Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

18 серпня 2025 року через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» [PERSON] в особі свого представника адвоката Кісілевича О.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу, який зареєстровано між сторонами 12 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №186. Представник позивача вказав, що від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначив, що сімейне життя у сторін не склалося через розбіжності у характерах, часті сварки, різні погляди на сімейні цінності та обов`язки, у зв`язку з чим сторони з кінця 2023 року проживають окремо. З вказаного часу відносини між сторонами припинені та їхній шлюб носить формальний характер. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить її інтересам (а.с.1-7). Крім того, у додатковій заяві, поданій 29 вересня 2025 року представником позивача [PERSON] адвокатом Кісілевичем О.М. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», останній прохав стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача (а.с.33). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб без їх виклику та вперше було призначено розгляд справи по суті на 03 грудня 2025 року о 09 год. 30 хв. (а.с.46,55), який було відкладено на 13 січня 2026 року о 14 год. 00 хв. у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача [PERSON] про дату, час та місце судового засідання (а.с.60). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кісілевич О.М. про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, кожен окремо (а.с.61,62), клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавали. Разом з тим, за змістом позовної заяви та додаткових заяв, поданих представником позивача - адвокатом Кісілевичем О.М. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» 02 грудня 2025 року та 13 січня 2026 року, вбачається, що [PERSON] підтримує позовні вимоги в повному обсязі, бажання зберегти шлюб не має та заперечує проти надання строку для примирення (а.с.1-7,56-58,66-69). Відповідачу [PERSON] копія ухвали про відкриття провадження від 30 жовтня 2025 року та копія позовної заяви, а також повідомленняпро дату, час і місце розгляду справи було направлено за його зареєстрованим місцем проживання (а.с.35,47), однак поштові конверти повернуто на адресу суду не врученими адресату із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.51-52,63-64). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 та у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 грудня 2023 року №591/4832/22 (провадження №61-10261св23), довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відтак, виходячи з викладеного, відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, відповідач заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Згідно ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з положень ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також з урахуванням неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Суд, з`ясувавши позицію позивача [PERSON] , викладену її представником адвокатом Кісілевичем О.М. в позовній заяві, та у додаткових заявах, поданих останнім до суду 02 грудня 2025 року та 13 січня 2026 року,дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 12 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12 грудня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №185 (а.с.19,44). Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.20,21-24,45). З письмових пояснень представника позивача адвоката Кісілевича О.М. та матеріалів справи вбачається, що сімейне життя у сторін не склалося через розбіжності у характерах, часті сварки, різні погляди на сімейні цінності та обов`язки, у зв`язку з чим з кінця 2023 року подружжя проживає окремо. З вказаного часу відносини між сторонами припинені та їхній шлюб носить формальний характер. При цьому, позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.1-6,9-13,14-18,56-58,66-69). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] правом подати відзив на позовну заяву не скористався, будь-яких заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечував. Таким чином, на переконання суду, відповідач [PERSON] вищезазначені обставини у справі не оспорював, фактично їх визнав, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Кісілевича О.М. за змістом позову та додаткових заяв, поданих останнім до суду, прохала позов задовольнити, письмово заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с.1-7,56-58,66-69). Відповідач [PERSON] клопотань про надання подружжю строку для примирення не заявляв. За таких обставин суд вважає, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини. Спору про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та поділ спільного майна подружжя на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, позивач [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу не змінила своє дошлюбне прізвище (а.с.19,44). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено, суд в порядку ст.141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесених нею судових витрат в сумі 1211 грн. 20 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред`явленні позову до суду (а.с.26,33).

Outcome: approved