Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Запорізького національного університету про зобов`язання вчинити певні дії. Просить суд, визнати протиправною бездіяльність Запорізького національного університету щодо невиплати [PERSON] грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, що передбачена ч.5 ст.20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" від 30.09.2020 року № 931-IX протягом шести місяців після здійснення донації крові; зобов`язати Запорізький національний університет здійснити виплату [PERSON] грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, відповідно до ч.5 ст.20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" від 30.09.2020 року №931-IX протягом шести місяців після здійснення донації крові. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] як здобувач вищої освіти Запорізького національного університету направив до Запорізького національного університету заяву щодо виплати як студентові Запорізького національного університету грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії на підставі частини п`ятої статті 20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" як особі, яка двічі протягом року безоплатно здійснила донації крові в максимально допустимих розмірах 08.04.2024 та 02.09.2024. Зазначене підтверджується довідками та листом Комунального підприємства «Полтавська обласна станція переливання крові Полтавської обласної ради» від 12.09.2024 NoП-428/01.1-14/523. Однак, листом № 01/01-17/1550 від 14.10.2024 Запорізький національний університет - відповідач по справі, відмовив у виплаті такої допомоги виключно через відсутність фінансування Ст. 19 Закону № 931-IX передбачено, що держава гарантує захист прав донора крові та/або компонентів крові та захист його здоров`я, а також компенсує йому витрати, пов`язані з донорством, і заохочує добровільне безоплатне донорство. Донору в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, відшкодовується шкода, заподіяна його здоров`ю у зв`язку з виконанням донорської функції, з урахуванням додаткових витрат на лікування, посилене харчування та на інші заходи, спрямовані на його соціально-трудову та професійну реабілітацію. Так, за змістом статті 20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" здобувачам вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію крові у сумарній кількості, що дорівнює двом разовим максимально допустимим дозам, або плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, або тромбоцитів у двох разових донаціях методом аферезу, надається право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, а військовослужбовцям строкової служби та курсантам військових закладів освіти - право на одержання грошової надбавки у розмірі 25 відсотків призначеного їм грошового забезпечення протягом шести місяців після здійснення донації крові та/або компонентів крові у зазначених кількостях. Важливим є те, що ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. ЄСПЛ у справі «Бакалов проти України» та у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.17р. у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.18р. у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.18р. у справі №12-46гс18. Ухвалою судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2025 р. по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 02.07.2023 р. від представника відповідача Запорізького національного університету до суду надійшов відзив на позов в якому зазначено, що згідно наказу № 1615-с від 22.10.2022 року [PERSON] було зараховано до Запорізького національного університету на сові тній рівень магістр математичного факультету спеціальності прикладна фізика та наноматеріали заочної форми здобуття освіти. Наказом № 152-вс від 20.12.2022 року позивачу було надано академічну відпустку з 29.12.2023 року по 31.12.2024 року, з якої він вийшов 01.01.2025 року на підставі наказу «113-вс від 25.12.2024 року» позивачем було завершено навчання наказом № 421-с від 19.03.2025 року. Позивач 16.09.2024 року звернувся до Запорізького національного університету с заявою про виплату грошової допомоги як студент який зробив донацію крові. Листом № 01/01-17/1550 від 14.10.2024. року Запорізьким національним університетом була надіслана змістовна відмова Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові», здобувачам вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію крові у сумарній кількості, що дорівнює двом разовим максимально допустимим дозам, або плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, або тромбоцитів у двох разових донаціях методом аферезу, надається право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, а військовослужбовцям строкової служби та курсантам військових закладів освіти - право на одержання грошової надбавки у розмірі 25 відсотків призначеного їм грошового забезпечення протягом шести місяців після здійснення донації крові та/або компонентів крові у зазначених кількостях. Виплата такої грошової допомоги здійснюється за місцем навчання або проходження служби донора за рахунок коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові. Тобто, згідно з вищезазначеним виплата грошової допомоги за місцем навчання може бути здійснення за кошти місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові. Запорізькому національному університеті не надавалися кошти відповідних місцевих програм з розвитку донорської крові та компонентів крові, що відповідно виключає можливість виплати грошової допомоги позивачу Запорізьким національним університетом. Відповідно до абз.2 п.7.6.1 Положення «Про організацію освітнього процесу в Запорізькому національному університеті» дія договору про навчання між вступником та ЗНУ, а також між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати, укладені відповідно до Закону, зупиняється на строк надання академічної відпустки, п.16 Договору № 774/22-МЗ від 01.12.2022 року про навчання між Запорізьким національним університетом та фізичною особою також зазначає, що дія договору зупиняється у разі надання здобувачу академічної відпустки згідно із законодавством на весь строк такої відпустки. На момент подачі заяви позивачем він не знаходився у договірних відносинах с Запорізьким національним університетом, отже підстави для задоволення позовної вимоги відсутня. Аналізуючи вищезазначені норми у позивача під час академічної відпустки частково призупинилися права та обов`язки здобувача вищої освіти у зв`язку з призупинення виконання індивідуального навчального плану або індивідуального плану наукової роботи у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої програми. 08.07.2025 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у листі Державної служби якості освіти України у відповідь на запит позивача зазначається наступне: "Відповідно до пункту 20 частини першої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на академічну відпустку або перерву в навчанні із збереженням окремих прав здобувача вищої освіти. Відповідно до пункту 1 розділу V Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 07.02.2024 № 134 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2024 р. за № 509/41854, особи, яким надається академічна відпустка, не відраховуються з числа здобувачів вищої освіти. Відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів», здобувачам вищої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію крові у сумарній кількості, що дорівнює двом разовим максимально допустимим дозам, або плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, або тромбоцитів у двох разових донаціях методом аферезу, надається право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, а військовослужбовцям строкової служби та курсантам військових закладів освіти - право на одержання грошової надбавки у розмірі 25 відсотків призначеного їм грошового забезпечення протягом шести місяців після здійснення донації крові та/ або компонентів крові у зазначених кількостях. Виплата такої грошової допомоги здійснюється за місцем навчання або проходження служби донора за рахунок коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові. Зважаючи на вищезазначене, особи, яким надана академічна відпустка, залишаються здобувачами вищої освіти то, відповідно до частини п`ятої статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів», мають право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії." Таким чином, факт перебування позивача в академічній відпустці не скасовує його статусу здобувача вищої освіта та, відповідно, права на отримання спірної грошової допомоги як донора крові. Навіть, виходячи з логіки представника відповідача, позивач здійснив останню донацію крові, після якої набув право на отримання грошової допомоги 02.09.2025, а приступив до занять після академічної відпустки з 01.01.2025, тобто через 4 місяці. Натомість, грошова допомога має виплачуватися протягом шести місяців після здійснення донації крові та/або компонентів крові. Тобто, у будь-якому, разі, позивач мав право на отримання допомоги ще 2 місяці, фактично, навчаючись у Запорізькому національному університеті. Відповідач, на той час, мав у своєму розпорядженні і заяву позивача про виплату допомоги, і відповідні підтверджуючі документи, і банківські реквізити. А тому повинен був забезпечити нарахування та виплату грошової допомоги позивачу як донору крові на підставі статті 20 Закону України «Про безпеку та якість донорської крові та компонентів». Посилання ж представника відповідача на відсутність коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорскої крові та компонентів крові також не заслуговує на увагу, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження факту звернення відповідача до місцевих органів влади щодо отримання таких коштів. Крім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено право відповідача в односторонньому порядку відмовляти у виплаті грошової допомоги, право на яку передбачено Законом, у разі відсутності бюджетних коштів. Ухвалою суду від 06.10.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.01.2026 року. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно наказу № 1615-с від 22.10.2022 року [PERSON] було зараховано до Запорізького національного університету на освітній рівень магістр математичного факультету спеціальності прикладна фізика та наноматеріали заочної форми здобуття освіти. Наказом № 152-вс від 20.12.2022 року [PERSON] було надано академічну відпустку за сімейними обствинами з 29.12.2023 року по 31.12.2024 року, з якої він вийшов 01.01.2025 року на підставі наказу «113-вс від 25.12.2024 року» Навчання позивача було завершено відповідно до наказу № 421-с від 19.03.2025 року. (а.с.27). Медичним довідками та листом Комунального підприємства «Полтавська обласна станція переливання крові Полтавської обласної ради» від 12.09.2024 NoП-428/01.1-14/523 підтверджено, що [PERSON] 08.04.2024 р. та 02.09.2024 р. здійснив донацію донорської крові в максимально допустимому розмірі 450 мл. (а.с.4,5). Позивач 16.09.2024 року звернувся до Запорізького національного університету с заявою про виплату грошової допомоги як студент який зробив донацію крові. Листом № 01/01-17/1550 від 14.10.2024 р. Запорізьким національним університетом йому було відмовлено у виплаті з посиланням на відсутність коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства та компонентів крові. (а.с.3) Частинами 1-3 статті 19 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові" Державні гарантії прав донора крові та компонентів крові передбачено, що держава гарантує захист прав донора крові та/або компонентів крові та захист його здоров`я, а також компенсує йому витрати, пов`язані з донорством, і заохочує добровільне безоплатне донорство. Посадові особи закладів охорони здоров`я зобов`язані інформувати донора про його права і обов`язки та порядок здійснення донорської функції. Донору в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, відшкодовується шкода, заподіяна його здоров`ю у зв`язку з виконанням донорської функції, з урахуванням додаткових витрат на лікування, посилене харчування та на інші заходи, спрямовані на його соціально-трудову та професійну реабілітацію. Відповідно до ч.-ч. 1,5 статті 20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові", держава сприяє становленню, розвитку та популяризації добровільного безоплатного донорства, заохочує здійснення добровільних безоплатних донацій та забезпечує донорам компенсацію витрат, пов`язаних із донацією крові та/або компонентів крові. Здобувачам вищої, професійної та фахової передвищої освіти, які протягом року безоплатно здійснили донацію крові у сумарній кількості, що дорівнює двом разовим максимально допустимим дозам, або плазми крові в сумарній кількості, що дорівнює чотирьом разовим максимально допустимим дозам, заготовленим методом аферезу, або тромбоцитів у двох разових донаціях методом аферезу, надається право на одержання грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, а військовослужбовцям строкової служби та курсантам військових закладів освіти - право на одержання грошової надбавки у розмірі 25 відсотків призначеного їм грошового забезпечення протягом шести місяців після здійснення донації крові та/або компонентів крові у зазначених кількостях. Виплата такої грошової допомоги здійснюється за місцем навчання або проходження служби донора за рахунок коштів відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник Запорізького національного університету наполягав на тому, що [PERSON] , здійснюючи 08.04.2024 р. та 02.09.2024 р. донацію крові, перебував в академічній відпустці, внаслідок чого, його права та обов`язки як здобувача вищої освіти частково призупинились у зв`язку з призупиненням виконання індивідуального навчального плану або індивідуального плану наукової роботи. На вказане суд зауважує наступне. Відповідно до пункту 20 частини першої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на академічну відпустку або перерву в навчанні із збереженням окремих прав здобувача вищої освіти. Відповідно до пункту 1 розділу V Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 07.02.2024 № 134, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2024 р. за № 509/41854, особи, яким надається академічна відпустка, не відраховуються з числа здобувачів вищої освіти. Пунктом 3 розділу1 цього ж Положення визначено, що академічна відпустка - переривання здобувачем вищої освіти навчання з підстав і причин, визначених цим Положенням, що унеможливлюють виконання освітньої програми. На час академічної відпустки призупиняються права та обов`язки здобувача вищої освіти, виконання ним індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи). На час академічної відпустки особи, які належать до певних категорій, визначених законодавством, зберігають за собою окремі права здобувача вищої освіти відповідно до цього Положення. Відповідно до абз.2 п.7.6.1 Положення «Про організацію освітнього процесу в Запорізькому національному університеті» дія договору про навчання між вступником та ЗНУ, а також між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати, укладені відповідно до Закону, зупиняється на строк надання академічної відпустки. Згідно п.-п. 16,19 Договору про навчання № 774/22-МЗ від 01.12.2022 р., укладеному між Запорізьким національним університетом та [PERSON] , договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом усього періоду навчання або до дня повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Дія договору зупиняється у разі надання здобувачу академічної відпустки згідно із законодавством на весь строк такої відпустки. Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та положень договору про навчання № 774/22-МЗ від 01.12.2022 р. дає суду підстави для висновку про те, що факт перебування позивача в академічній відпустці не припиняє дії договору, не скасовує його статусу здобувача вищої освіта та, відповідно, права на отримання грошової допомоги як донора крові. Такий висновок суду повністю корелюється з пунктом 3 розділу 1 Положення, згідно з яким, на час академічної відпустки особи, які належать до певних категорій, визначених законодавством, зберігають за собою окремі права здобувача вищої освіти. Також, представник Запорізького національного університету підтримав позицію згідно з якою університету не надавалися кошти відповідних місцевих програм з розвитку донорської крові та компонентів крові, що відповідно виключає можливість виплати грошової допомоги позивачу. Відповідно ст. ст. 76, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем надано суду довідку від 01.07.2025 р. за підписом в.о. головного бухгалтера, згідно з якою в Запорізькому національному університеті відсутні кошти відповідних місцевих програм з розвитку донорства крові та компонентів крові. Позивачу було надано університетом письмову відповідь від 14.10.2024 р. з аналогічним змістом. (а.с.26) Суд зауважує, що місцеві програми розвитку донорства крові в Україні існують у формі регіональних цільових програм, що розробляються обласними адміністраціями відповідно до Стратегії розвитку добровільного безоплатного донорства крові та компонентів крові на період до 2028 року та затвердження операційного плану заходів з її реалізації у 2024-2026 роках, затвердженої Розпорядженням КМУ від 12 березня 2024 р. № 225-р. Відповідно до п. 4 Стратегії, обласні державні адміністрації (військові адміністрації) зобов`язані забезпечити виконання завдань і заходів операційного плану за рахунок та в межах коштів державного і місцевих бюджетів, затверджених на відповідний рік, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі коштів міжнародної технічної допомоги. Ані вказані письмові докази - довідка від 01.07.2025 р., відповідь від 14.10.2024 р., ані позиція представника відповідача, висловлена в судовому засіданні, жодним чином не пояснюють причин відсутності коштів. Зокрема, стороною відповідача не доведено суду, чи здійснювалась будь-яка комунікація між Запорізьким національним університетом та Запорізькою обласною державно адміністрацією з цього питання, чи були виділені кошти державного і місцевих бюджетів на потреби добровільного безоплатного донорства крові та компонентів крові на період до 2028 року. Фактично, позивач [PERSON] отримав від університету формальну відписку, яка імітує розгляд питання, але фактично не дає відповіді по суті. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Суд розцінює надані Запорізьким національним університетом письмові докази як недостатні, оскільки, вони у сукупності з поясненнями представника відповідача, не дають змогу дійти висновку про обґрунтованість відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 25 відсотків встановленої у закладі освіти стипендії, яка має бути виплачена в т.ч. за рахунок державних коштів. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved