Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Ніколаєва Галина Григорівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони по справі є батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 26 травня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/4303/17. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з матір`ю. 22 лютого 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області згідно судового наказу по справі №369/1417/18 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] на користь матері позивача по справі. 24 квітня 2018 року Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 56241384. 25 серпня 2025 року старшій доньці сторін [PERSON] виповнилося 18 років та стягнення аліментів на підставі раніше винесеного судового наказу припинилося. Разом з тим, Вероніка продовжує навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана на денній формі навчання за спеціальністю «Економіка» на факультеті економіки та управління. Згідно з договором про надання платної освітньої послуги від 13 серпня 2024 року за №2411781043, вартість навчання на семестр становила 19 200,00 грн. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання визначалася у розмірі 153 600,00 грн. Разом з тим, у 2025 році розмір оплати за семестр було збільшено у зв`язку з інфляційними процесами та переглядом вартості навчання закладом освіти, і фактично Позивачем уже сплачено за семестр навчання 21 312,00 грн. Таким чином, витрати на освіту є змінними та поступово зростають, що підтверджує реальність і тривалість фінансового навантаження на Позивача. Відповідно до довідки №316 від 19 вересня 2025 року донька [PERSON] дійсно навчається на 2 курсі денного відділення університету. Донька не працює, доходів не отримує. Відповідно до відповіді на запит №: 280320584 від 14 липня 2025 року, Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) до Державної податкової служби України відповідач отримує стабільний дохід з ТОВ Страхової компанії «Вусо» та ТОВ «Мобайл Софт». У першому кварталі 2025 року з ТОВ Страхової компанії «Вусо» відповідач отримав 9 614,94 грн., а з ТОВ «Мобайл Софт» - 32 000 грн. Отже, оскільки спільна донька сторін потребує матеріальної допомоги на час свого навчання, а її батько, на думку позивача, може надавати дитині таку матеріальну допомогу, позивач звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця з моменту звернення до суду з цим позовом до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-х років. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2017 року у справі № 369/4303/17. [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2007 року Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис від 08 вересня 2007 року № 30). Батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копій Витягів з реєстру територіальної громади № 2025/014052440 від 24 вересня 2025 року та № 2025/013422274 від 13 вересня 2025 року, [PERSON] та [PERSON] , відповідно, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . З 13 серпня 2024 року [PERSON] , [INFO] , є студенткою Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана, денної форми здобуття освіти, за спеціальністю: економіка, освітньою програмою: економіка підприємства, ступенем вищої освіти: бакалавр, факультету економіки та управління. Строк надання освітньої послуги (навчання): 3 роки 10 місяців. Вказане підтверджується копією договору № 2411781043 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 13 серпня 2024 року. Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 13 серпня 2024 року загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 153 600,00 грн., щосеместрово 19 200,00 грн. Згідно довідки декана факультету економіки та управління Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана О.В. Вострякова, [PERSON] є студентом 2 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, факультету економіки та управління Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. Форма навчання: очна (денна). Дата початку навчання 01 вересня 2024 року, дата закінчення навчання 30 червня 2028 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 ЦПК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (постанова ВС від 13.04.2021, справа № 308/4214/18; провадження № 61-16005св20). Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто. Згідно із ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Отже, чинним законодавством встановлено лише мінімальну межу розміру аліментів для утримання неповнолітніх дітей. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища батьків повнолітньої дитини та враховує, що донька сторін навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, а тому має право на отримання матеріальної допомоги від батьків. У даній справі судом встановлено, що повнолітня донька сторін [PERSON] , не досягла 23 років, не працевлаштована. Суд вважає, що відповідач має матеріальну можливість надавати кошти на утримання своєї повнолітньої доньки та зобов`язаний їх надавати, оскільки вона цього потребує у зв`язку з навчанням. Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів того, що він не в змозі надавати своїй донці матеріальну допомогу, відсутні відомості стосовно перебування на утриманні у відповідача інших дітей та непрацездатних членів сім`ї, інші відомості, що мають значення для справи, суд вважає за можливе заявлені вимоги про стягнення аліментів задовольнити. З урахуванням положень статей 191, 199 Сімейного кодексу України суд присуджує аліменти від дня пред`явлення позову 24 вересня 2025 року і до припинення донькою сторін навчання 30 червня 2028 року, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 1 211,20 грн. підлягають стягненню в дохід держави з відповідача, оскільки позивач, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved