Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 01 грудня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] включно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою у справі перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з батьком. За весь час як постійного так і окремого проживання Відповідач не має наміру надавати кошти у сім`ю та на утримання дитини у достатньому для її віку розмірі. В свою чергу, Відповідач є особою працездатного віку, тому вона має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] . Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї дитини, аліменти не сплачує, що і стало приводом для звернення позивачем до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 03.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 грудня 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеса надійшла заява від представника позивача адвоката Коновалова Д.Ю. про відкладення судового засідання на іншу дату. 15 січня 2026 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Коновалова Д.Ю. про зупинення провадження у справі до розгляду апеляційної скарги позивача в іншій справі. Судом дане клопотання залишено без задоволення, продовжено судовий розгляд справи. У судовому засіданні 15.01.2026 року представник позивача адвокат Коновалова Д.Ю. наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання, призначене на 15 січня 2026 року, відповідач не з`явився, повідомлений належним чином про день та час слухання справи, про причини своєї не явки суду не повідомив, відзиву не надавав. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.12.2012 року), батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітня дитина [PERSON] навчається у 7-Б класі в Одеській гімназії № 11 Одеської міської ради. На сьогоднішній день сторони припинили стосунки, дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, такий рівень одна вона не може забезпечити, мати є працездатною особою. IV. Норми права, які застосував суд Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути на користь позивача з відповідачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), що буде відповідати інтересам дітей та зможе забезпечити їх належний фізичний та духовний розвиток. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. на користь позивача, оскільки він здійснив таку сплату. За таких обставин,

Outcome: approved