Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 59840 грн 00 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.04.2025 року між сторонами укладено кредитний договір №23.04.2023-100001076. Згідно вказаного кредитного договору відповідач отримала у кредит у розмірі 22000 грн 00 коп., процентна ставка «Стандарт» фіксована у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежу, процентна ставка «Економ» фіксована у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». На виконання умов кредитного договору позивач перерахував відповідачу за реквізитами електронного платіжного засобу споживача 5169-36ХХ-ХХХХ-5652. Уклавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти від кредитодавця, позичальник не виконала свої зобов`язання: кредитні кошти повністю не повернула та не сплатила усі нараховані проценти за користування кредитом протягом, визначеного в договорі строку. Заборгованість відповідача станом на дату подання позову складає 59840 грн, з яких: тіло кредиту 22000 грн; процентів 26180 грн; додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) 3300; неустойка 8360 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, у тому числі проценти за кредитним договором, позивач просить заявлені вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.12.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує позовні вимоги. Зокрема вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні кошти за вказаним договором були отримані відповідачем та відсутні документи, які б підтверджували перерахування позивачем кредитних коштів у розмірі 22000 грн. Також, відсутні первинні документи. Вказує, що надана позивачем довідка ТОВ «УПР» (вих. 1-1411 від 14.11.2025 р.) та довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є вільним викладенням тексту і одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Також, вказує про відсутність детального розрахунку щодо нарахування відсотків в розмірі 26180 грн. Вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікченими відповідно до ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування» та підстави включати комісії до суми заборгованості відсутні. Щодо неустойки у сумі 8360 грн вказує, що таку нараховано в період дії в Україні воєнного стану, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України звільняє відповідача від сплати такої неустойки. Відтак, враховуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з позивача витрати на надання професійної правничої допомоги. 22.12.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої, останній заперечує доводи представника відповідача викладеними у відзиві. Зокрема вказує, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 23.04.2025р., що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу та позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Зазначає, що вказуючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Вказує, що оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 6 820,00 грн. від 14.05.2025 року. При цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги, було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит». До загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Вказує, що кредитний договір з відповідачем був укладений 23.04.2025 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. У позовній заяві представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції, оголошеннями та довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету. Правом подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності не скористались. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являлась у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. При цьому, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] , яка зареєструвалась в Інформаційній системі на вебсайті Товариства, було укладено договір №23.04.2025-100001076 (кредитної лінії), шляхом обміну електронними повідомленнями та документами, які підписані від імені кредитодавця його представником [PERSON] із застосуванням КЕП, а зі сторони позичальника відповідачем [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора Е427, що був надісланий їй на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником в інформаційному повідомленні про себе. Кредитний договір складають наступні електронні документи: Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) оферта, яка розміщена на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» та окремо була направлена в особистий кабінет позичальника разом із Заявкою кредитного договору №23.04.2025-100001076, сформованою після ідентифікації позичальника, а також відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №23.04.2025-100001076. Позичальник [PERSON] пройшла ідентифікацію шляхом використання кредитодавцем системи BankID Національного банку України, абонентом якої є ТОВ «Споживчий центр», та на підставі відомостей, наданих позичальником відбулось однозначне встановлення цієї фізичної особи. Порядок укладання кредитного договору та загальні умови кредитування викладені у Пропозицій про укладення кредитного договору (оферта) від 23.04.2025. Згідно п. 2.1 Договору електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 10.1 цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем в інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації в інформаційній системі Кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року(ів). Пунктом 4.1 Договору (оферти) Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5169-36XX-XXXX-5652. Відповідно до п. 3.1, п. 3.3 Договору За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на наступних умовах: Дата надання/видачі кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Тип кредиту: кредитна лінія; Вид фінансової послуги: надання коштів та банківських металів у кредит; Строк, на який надається Кредит: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Дата повернення (виплати) кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору Основні (істотні) умови кредитування викладені в Заявці кредитного договору №23.04.2025-100001076 та у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які також підписані відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (Е427) та є невід`ємними частинами кредитного договору. Згідно умов Кредитного договору №23.04.2025-100001076, що викладені в Заявці та у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику [PERSON] кредит на суму 22000,00 грн. строком на 168 днів. Дата повернення кредиту 07.10.2025 Процентна ставка фіксована у розмірі 1 % за один день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 5% від суми Кредиту та дорівнює 1100 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - "Комісія за обслуговування", "Комісія") - 1100 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. (п. 2,3,4,6,7,8,9 Кредитного договору №23.04.2025-100001076 від 23.04.2025). Згідно з п.16 договору (Заявки) ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 3920.58%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 55660 грн. 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 33660 грн. 00 коп. Пунктом 7.6 Пропозиції про укладення договору (оферти) та пунктом 17 Заявки та Відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору передбачена неустойка в розмірі 330 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Також, пунктом 9.1 кредитного договору (оферти) у взаємозв`язку з п. 18 Заявки позичальника передбачені проценти за прострочення виконання основного грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) в розмірі 547.5 %, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). У відомостях про позичальника [PERSON] , які вказані в Заявці на отримання кредиту (кредитної лінії) та у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання кредитних коштів: 5169-36XX-XXXX-5652. Також, у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №23.04.2025-100001076 міститься твердження, що [PERSON] однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 23.04.2025-100001076 від 23.04.2025, з якими він попередньо уважно ознайомився. Акцептовані Позичальником умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті, а також вказуються нижче та підписала даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код: Е427), надісланим смс-повідомленням на номер телефону [NUMBER] , зазначений в Інформаційному повідомленні позичальника. Згідно відповіді ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ ПЛАТЕЖІ» Вих. №1-1411 від 14.11.2025, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23.04.2025 12:45:29 на суму 22000,00 (двадцять дві тисячі гривень 00 копійок) грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 719815594, призначення платежу: Видача за договором кредиту №23.04.2025-100001076. Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №23.04.2025-100001076 відносно позичальника [PERSON] містить підсумкові значення заборгованості відповідача за кредитним договором, яка виникла у період з 23.04.2025 по 07.10.2025 (168 днів кредитування), а саме: загальна сума заборгованості визначена в сумі 11626,23 грн, до якої включено: 22000 грн - основний борг; 26180 грн проценти; 3300 грн - комісія за обслуговування; 8360 грн - неустойка. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833) є фінансовою установою, вид економічної діяльності: 64.92 інші види кредитування (основний). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.3. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.12 ст. 11 згаданого Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, яким серед іншого може бути електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір. Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит, порядок повернення кредиту та сплати процентів. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування, розірвання договору тощо. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), який укладено в електронній формі та підписаний електронними підписами сторін. Положення статті 46 Закону України «Про платіжні послуги» регламентує, що надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників; надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією ідентифікує особу. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення. Зважаючи на вказане положення Закону, у разі, якщо б під час виконання платіжної операції по перерахунку кредитних коштів відповідачці, відомості про неї, як про належного отримувача за реквізитами платіжної картки не підтвердились, то операція із зарахування коштів взагалі не відбулася б. Перерахування коштів підтверджується відповіддю ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ ПЛАТЕЖІ» Вих. №1-1411 від 14.11.2025, про успішне перераховано кошти на платіжну картку відповідача на суму 22000,00. Водночас, представник відповідача та відповідач на підтвердження своїх доводів наведених у відзиві не надали виписку з банківського рахунку, яка б підтвердила чи простувала такі обставини, хоча очевидним є те, що відповідач вправі самостійно отримати у будь-якій банківській установі відомості щодо руху коштів по її рахунку. Відтак, суд відхиляє твердження представника відповідача про відсутність доказів щодо перерахування коштів. Суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Заперечуючи суму процентів заявлених позивачем, представник відповідача не надає власний розрахунок. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, провадження №61-19992св18, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Крім цього, також варто звернути увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року , №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року. Окрім цього, в позовній заяві представник позивача вказує про визнання боргу відповідачем, зокрема проведення часткової сплати по вищезазначеному кредитному договору на суму 6 820,00 грн. від 14.05.2025 року, що засвідчується наданою позивачем випискою з картки субконто контрагенти. Хоча і в матеріалах справи відсутні докази такої сплати, разом з тим представник відповідача щодо даної обставини не висловився. У постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 Верховний Суд зазначає, щодо дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Щодо нарахування комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 кредитного договору №23.04.2025-100001076 від 23.04.2025 (Заявки), комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1100 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч. 1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім цього, згідно ч. 5 Паспорту споживчого кредиту комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання Кредиту) - 1100 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів. У постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц суд зробив висновок: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів»(будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Отже, кредитний договір, укладений між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр», в частині, що передбачає сплату позичальником плати за надання та обслуговування кредиту є недійсним, а договір кредиту №23.04.2025-100001076 від 23.04.2025, укладений між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» у цій частині є нікчемним, що встановлено законом. Таким чином, товариство не може вимагати від [PERSON] заборгованість в частині простроченої плати за надання та обслуговування кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення неустойки в розмірі 8360,00 грн, то суд встановив, що згідно п. 17 Договору (Заявки на кредит) передбачена неустойка в розмірі 330,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивач не надає суду розрахунку неустойки та ніяк не обґрунтовує цей розмір у змісті позову. Водночас, для суду є очевидним, що суму неустойки позивач визначив, з урахуванням обмежень, встановлених ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», тобто вона не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Пунктом 6 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Оскільки кредитний договір, який є предметом цього позову, був укладений 16.04.2025, тобто поза межами строку, вказаному в п. 6 Розділу IV (Прикінцеві та Перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування», суд не застосовує визначені у цьому пункті обмеження щодо відповідальності споживача. Разом з цим, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вище викладене, неустойка в розмірі 8360,00 грн стягненню не підлягає. Під час розгляду справи, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористалась кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконала не у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Таким чином, виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови договору і з останньої на користь банку слід стягнути заборгованість частково. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову позивачем визначена сумою стягнення 59840 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 48180 грн, що становить 80,51 % від ціни позову, то з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача суд присуджує 1950,38 судового збору (2422,40 грн х 80,51 %). Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Представник відповідача заявив стягнення з позивача на користь відповідача судові витрати на надання професійної правничої допомоги по справі у розмірі 4500 грн., розмір якої підтверджується договором про надання правничої допомоги №26/11-25 від 26.11.2025 року, актом до договору від 10.12.2025 року, прибутковим касовим ордером та квитанцією до нього та ордером на надання правничої допомоги №1651205 від 29.11.2025. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково витрати на професійну правничу допомогу у даному конкретному випадку підлягають до пропорційного розподілу, з врахуванням наведеного розміру та обсягу задоволених вимог, що становить ((8360+3300)/59840*4500) = 876 грн 83 коп.

Outcome: partial