Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

20 листопада 2025 року, ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 0634363777 від 04.09.2019 року в розмірі 92 443,75 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.09.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту в електронній формі, шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн з обов`язком повернення кредиту та сплати процентів у строки і на умовах, визначених договором. Позивач зазначає, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Також у позовній заяві зазначено, що право вимоги за кредитним договором було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому на користь ТОВ «Коллект Центр», у зв`язку з чим останній набув статусу нового кредитора та право звернення до суду з даним позовом. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 92443.75 , з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7000.00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 85443.75 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 25.11.2025 року справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзиву на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір надання позики, у тому числі на умовах фінансового кредиту № 0634363777, шляхом акцепту відповідачем публічної оферти та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за програмою «MoneyBOOM». Договір укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується матеріалами справи. Згідно з умовами договору та Правил, кредитні правовідносини мали рамковий характер, а надання кредитних коштів здійснювалося шляхом надання окремих траншів у межах встановленого кредитного ліміту. Кожен транш є самостійним грошовим зобов`язанням у межах договору, а його істотні умови зокрема розмір, строк користування та відсоткова ставка визначалися індивідуальною пропозицією (офертою), що акцептувалася відповідачем у встановленому договором порядку. Відповідно до індивідуальної пропозиції (оферти) щодо надання третього траншу кредиту від 19 грудня 2019 року, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, зі строком користування 30 календарних днів та відсотковою ставкою 0,875 % за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти були фактично перераховані відповідачу 20 грудня 2019 року. Крім того, умовами договору передбачено, що строк дії договору становить три роки, протягом яких сторони перебувають у договірних правовідносинах, а кредитодавець має право надавати позичальнику нові транші кредиту. Вказаний строк визначає період існування договірних правовідносин, але не звільняє позичальника від обов`язку виконання кожного окремого грошового зобов`язання у строки, встановлені відповідною офертою. Умовами договору та Правил передбачено обов`язок позичальника своєчасно повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі та строки, визначені умовами договору та відповідної індивідуальної пропозиції. Невиконання або неналежне виконання таких обов`язків є порушенням зобов`язання у розумінні статей 526, 610 Цивільного кодексу України. Як убачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Судом встановлено, що протягом дії договору відповідач частково виконував свої зобов`язання, здійснював окремі платежі, а також первісним кредитором здійснювалися операції з часткового списання (зменшення) заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості. Зазначені обставини свідчать про врахування кредитодавцем фактичних взаєморозрахунків між сторонами та зменшення загального розміру заборгованості відповідача. Згідно з матеріалами справи, первісна загальна заборгованість відповідача за договором становила 126 376,25 грн, однак з урахуванням часткових погашень та списань позивач заявив до стягнення зменшену суму заборгованості у розмірі 92 443 (дев`яносто дві тисячі чотириста сорок три) гривні 75 копійок, яка складається з: 7 000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 85 443,75 грн заборгованість за нарахованими процентами. Штрафні санкції, пеня, інфляційні втрати та три проценти річних позивачем у межах даного позову не заявлялися. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про всі здійснені нарахування, платежі та списання, що дає можливість суду встановити остаточний розмір заборгованості з урахуванням часткового виконання зобов`язань відповідачем. Відповідачем доказів погашення заборгованості в більшому обсязі або заперечень щодо правильності такого розрахунку суду не надано. Судом також встановлено, що право вимоги за договором надання позики № 0634363777 було відступлено первісним кредитором на користь інших осіб у порядку факторингу. Так, 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого право вимоги за спірним кредитним договором перейшло до нового кредитора. У подальшому, 10 січня 2023 року, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, на підставі якого право вимоги за договором № 0634363777 остаточно перейшло до позивача. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги. Доказів недійсності договорів факторингу або обмеження обсягу переданих прав матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ТОВ «Коллект Центр» є належним кредитором у спірних правовідносинах та має право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи умови договору, факт надання кредитних коштів, часткове виконання зобов`язань відповідачем, здійснення списань заборгованості, а також належний перехід права вимоги до позивача, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем заборгованість у розмірі 92 443,75 грн є обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи. Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором або доказів погашення заборгованості суду не надав, розрахунок заборгованості не спростував, у зв`язку з чим суд визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості обґрунтованими. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачка слід стягнути в користь позивача судові витрати. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, тариф та перелік наданих послуг, заявку на надання юридичних послуг№ 700 від 01.10.2025 року, витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 року. Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 25 000 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial