Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Адвокат Андрущенко Михайло Валерійович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова», звернувся до суду із заявою, сформованою у системі «Електронний суд», про ухвалення додаткового рішення у справі № 711/10022/25. Подану заяву мотивує тим, що 26.11.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено судове рішення у справі № 711/10022/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким не вирішено питання про розподіл судових витрат на надання позивачу - ТОВ «Іннова-Нова» - професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.Також інформує суд, що у вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «Іннова-Нова». На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова-Нова» судові витрати на надання ТОВ «Іннова-Нова» професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5000 грн. 00 коп. Представник заявника у судове засідання не з`явився, у заяві про ухвалення додаткового рішення суду просив розгляд справи проводити без їхньої участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи. Правом подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не скористалась. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тож, з огляду на вказане, питання про постановлення додаткового рішення у даній цивільній справі розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та заяви про ухвалення додаткового рішення суду, суд приходить до такого. Відповідно до положень пункту 1, 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З матеріалів справи встановлено, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.11.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, з відповідачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 8234970525 від 19.05.2025 у розмірі 25600,00 грн. та 2422,40 грн. судового збору, а всього 28022,40 грн. Оскільки за наслідками розгляду справи по суті позовні вимоги були задоволені судом в повному обсязі, то витрати позивача на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Тож позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги у розмірі 5 000 грн. Під час вирішення питання щодо розміру компенсації витрат на правову допомогу суд враховує практику Верховного суду. Так, Верховний Суд у своїй постанові, винесеній у справі № 810/3806/18 від 17.09.2019 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. До заяви про ухвалення додаткового рішення суду позивачем (заявником) на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу додано: договір про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06.05.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та адвокатом Андрущенком М.В., заявку № 2338618803 про надання послуг від 12.08.2025, акт № 2338618803 приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2025 до договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025, платіжну інструкцію № 11 від 29.12.2025 на суму 5 000,00 грн., а також ордер серії АН № 1685995 від 08.05.2025. Водночас, з матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення № 05-09/2025 Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» від 05.09.2025 змінено найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю з «Іннова Фінанс» та «Іннова-Нова», що також підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Крім того, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті ж самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, відповідно до заявки № 2338618803 про надання послуг від 12.08.2025, яка підписана сторонами ТОВ «Іннова Нова» та адвокатом Андрущенком М.В. та про яку зазначалося вище, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати такі послуги за договором про надання правничої допомоги № 06-05/2025: складання правової документації процесуального характеру: позовної заяви, за необхідності: заяв, відповіді на відзив, клопотань, заперечень, тощо; супровід процесу розгляду справ у суді з питань, пов`язаних із правами та інтересами замовника, в будь-якому форматі судочинства, у т.ч. але не виключно із використанням ресурсу «Електронний суд». Сторони погодили, що ціна указаних вище послуг адвоката складає 5000 грн. Таким чином, враховуючи, що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена позивачем сума таких витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, та співмірною з ціною позову, складністю справи, виконаними адвокатом роботами та часом, витраченим на виконання таких робіт. Тож,

Outcome: approved