Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», в інтересах якого діє представник Кириченко О.М., звернулося в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість за кредитним договором № 2024801741 від 14.07.2019 в розмірі 18994,54 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 14 липня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2024801741, згідно з умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник зобов`язується його повернути, сплатити проценти за користування ним, інші платежі, визначені даним кредитним договором. Однак, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та позивачем, ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір факторингу № 24/03/23, згідно якого первісний кредитор відступив на користь позивача права вимоги за кредитним договором № 2024801741 від 14.07.2019. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 18994,54 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 9710,00 грн, заборгованість за відсотками 9284,54 грн. 28 листопада 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» Кириченко О.М. не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 липня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2024801741_CARD. Відповідно до цієї заяви-анкети визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листом, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. На дату укладення договору з держателем розмір процентної ставки становить 5 % в місяць. На дату укладення договору з держателем розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що перед укладенням договору ознайомився з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту. 14 липня 2019 року [PERSON] також підписано довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, згоду-дозвіл на обробку персональних даних, заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії/зміну розміру кредитної лінії, анкету-заяву на отримання кредиту/описувальний лист. За даними Паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит): тип кредиту кредитна лінія, до продукту Кредитна карта Мані на Кармані Легка; тип картки MasterCard Gold; сума/ліміт кредиту 6965,00 грн із можливістю збільшення відповідно до кредитного договору; строк кредитування 36 місяців із правом пролонгації; мета отримання кредиту споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту безготівковий, шляхом встановлення кредитної лінії на поточний (картковий) рахунок споживача, у строк, визначений кредитним договором; процентна ставка 0,01 % річних, яка діє протягом пільгового періоду до 55 днів; процентна ставка 5 % щомісячно, що діє після закінчення пільгового періоду. Відповідно до розписки АТ «ОТП Банк» вказано, що клієнт підтвердив отримання картки емітованої на його ім`я підпис на картці INSTANT CARD [NUMBER] , термін дії якої 04/22. З наданих позивачем доказів, зокрема, виписки з рахунку приватного клієнта № 2024801741_СARD, сформованої 06.06.2025 АТ «ОТП Банк» за розрахунковий період з 14.07.2019 по 24.03.2023 вбачається, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» було укладено Договір факторингу №24/03/23, відповідно до умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі Портфеля заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників, зокрема за Договором № 2024801741, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] на загальний розмір заборгованості в сумі 18994,54 грн, з яких: загальна сума боргу 9710,00 грн, загальна сума боргу по відсотках 9284,54 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З розрахунку заборгованості, сформованого АТ «ОТП Банк» вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 2024801741_CARD від 14.07.2019 станом на 24.03.2023 становить 18994,54 грн Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу "цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову і стягнення в його користь із відповідача заборгованості за кредитним договором. Факт користування відповідачем кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, [PERSON] про втрату картки не заявляв, із заявами щодо несанкціонованого використання коштів до Банку не звертався, упродовж вказаного періоду користувався кредитними коштами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та доказів на спростування доводів позивача не надав. Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2024801741 від 14.07.2019 у розмірі 18994,54 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. З аналізу ч. 3 ст. 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21. Водночас у ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: approved