Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Акціонерне товариство «Таскомбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.04.2024 між позивачем та [PERSON] було підписано заяву-договір на укладення договору про комплексне банківське обслуговування. Дану заяву-договір слід розуміти як кредитний договір № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024. На виконання умов даного договору відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який встановлено ліміт кредитування в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту, що складає 200 000, 00 гривень. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 50 000, 00 гривень строком на 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2025 становить 90 351, 86 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 40 351, 86 гривень заборгованість по процентах. Крім того, між позивачем та відповідачем 23.04.2024 було укладено заяву-договір № 999/25958186-VR про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. На виконання умов даного договору відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який встановлено суму кредитного ліміту 100 000, 00 гривень. Сторонами даного правочину погоджено, зокрема, строк користування кредитною лінією - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.09.2025 становить 95 327, 49 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 45 327, 49 гривень заборгованість по процентах. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача заборгованості станом на 01.09.2025: - за кредитним договором № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 у розмірі 90 351, 86 гривень; - за кредитним договором № 999/25958186-VR від 23.04.2024 у розмірі 95 327, 49 гривень. Також, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 23.10.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. На виконання вимог ч. 7 ст. 43 і абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем надано разом із позовом, поданим до суду в електронній формі, докази надсилання відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, листом з описом копії позовної заяви із доданими до неї документами (трекінг відправлення 0505385515256). (а.с. 8-9) За інформацією з офіційного вебсайту Укрпошти вбачається, що вищевказане поштове відправлення повернулося на адресу відправника із відміткою «за закінченням терміну зберігання». З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із копією ухвали суду від 23.10.2025 та судовими повістками, направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 124-127) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 23.10.2025 вважається врученою відповідачу. У строк, визначений судом ухвалою від 23.10.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. У судове засіданні представник позивача та відповідач повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки учасниками справи суду не повідомлено. Від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Водночас, в матеріалах справи містяться клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі і відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. Судом не встановлено, що нез`явлення представника позивача перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи вищевикладене, клопотання представника позивача та положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу судового засідання). Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.04.2024 [PERSON] , ознайомившись із Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і тарифами банку, подав заяву до АТ «Таскомбанк» на відкриття поточного рахунку у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, та оформлення на його ім`я платіжної картки Master Card World Contactless із встановленням кредитного ліміту на споживчі цілі на суму 200 000, 00 гривень зі строком користування 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк, шляхом кредитування поточного рахунку або на суму, вказану в мобільному за стосунку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. (а.с. 56-59зв.) Крім того, між позивачем та відповідачем 17.04.2024 було укладено договір на відкриття банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «zanachka» № ДВ-IZI/2719259. (а.с. 60-61зв.) Вищевказана заява-договір разом із Публічною пропозицією (офертою) АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в межах проєкту «izibank» і тарифами банку, що розміщені на cайті банку https://tascombank.ua, складають договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в мобільному застосунку izibank. Відповідач підписуючи вищевказану заяву-договір підтвердив, що надання та підписання ним платіжної інструкції в мобільному застосунку izibank, є наданням його згоди на виконання платіжної інструкції. Форма та порядок надання платіжної інструкції, а також порядок відкликання платіжної інструкції та згоди на виконання банком платіжної інструкції визначаються в ДКБО. Також відповідач погодився з тим, що невід`ємною частиною заяви-договору є «Згода та запевнення клієнта до договору», з підписанням якого в мобільному застосунку izibank договір набуває чинності. 17.04.2024 відповідачем було підписано Згоду та запевнення клієнта до договору. (а.с. 58-59зв.) Підписуючи вищевказану Згоду та запевнення, відповідач підтвердив, зокрема, що: до укладення договору ознайомлений з умовами договору, у тому числі Публічною пропозицією, ДКБО, Тарифами, правилами користування електронними платіжними засобами емітованими АТ «Таскомбанк», умовами відкриття та обслуговування рахунків, розміщення вкладу, отримання споживчого кредиту, надання та/або зміни умов надання банківських, платіжних та інших фінансових послуг Банку; зобов`язується проводити оплату банківських, платіжних послуг в строки та в розмірах передбачених тарифами Банку; згоден, що банк може змінювати умови ДКБО та/або тарифи, та повідомляти йому про зміни шляхом направлення відповідного повідомлення в мобільному застосунку, а також шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті банку та в підрозділах банку, що здійснюють обслуговування фізичних осіб; отримав другий примірник заяви-договору, цієї Згоди, тарифів, правил користування електронними платіжними засобами емітованими АТ «Таскомбанк» в мобільному застосунку та приєднується до ДКБО шляхом укладання договору в цілому і зобов`язується виконувати його умови; до укладення заяви-договору та договору, банк надав йому доступ, зокрема в електронній формі, в повному обсязі до інформації згідно вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про платіжні послуги», Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів»; до укладення заяви-договору та договору ознайомлений з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, з Правилами користування електронними платіжними засобом засобами емітованими АТ «Таскомбанк» , Таблицею обчислення загальної вартості кредитного ліміту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники також в мобільному застосунку. Відповідач погодився, що: пропозиція банку з надання/встановлення кредиту є відкличною, перегляд/зміна суми кредиту може бути здійснено протягом строку дії останнього, строк дії кредиту може бути змінено; встановлення кредитного ліміту є видом споживчого кредиту в формі кредитування поточного рахунку на максимальну суму коштів, в межах якої клієнт має право здійснювати операції за поточним рахунком при відсутності власних коштів за рахунок коштів банку та що банк має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження клієнта про таку вимогу, а також, що за кредитом відсутні супровідні послуги банку та/або послуги третіх осіб, які придбаває клієнт; повернення заборгованості за кредитним лімітом здійснюється шляхом готівкового або безготівкового поповнення рахунку не пізніше останнього робочого дня місяця, в якому були використані кредитні кошти з дотриманням вимог, цієї Згоди, чинних тарифів банку та ДКБО, які розміщені на сайті банку; процентна ставка за кредитом фіксована та не може бути змінена без згоди позичальника (клієнта). Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами та їх розмір визначено п. 11 вищевказаної Згоди та запевнень. Крім того, 23.04.2024 [PERSON] , ознайомившись із Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк», подав заяву до банку про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 999/25958186-VR і просив відкрити йому поточний рахунок у гривні № [NUMBER] для здійснення розрахунків без фізичного носія (віртуальну платіжну картку). (а.с. 77зв.-82) Як вбачається із вищевказаної заяви-договору, Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (разом із додатками), розміщена на сайті Банку https://tascombank.ua, Заява-договір, Тарифи АТ «Таскомбанк» складають єдиний документ - Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО). Підписавши вказану заяву-договір, відповідач підтвердив, зокрема, що: акцептує Публічну пропозицію і приєднується до умов ДКБО; дана заява-договір, а також Тарифи банку є невід`ємними частинами ДКБ; доручає Банку виконувати дебетовий переказ коштів (договірне списання), що буде здійснюватися з його рахунку; до укладення заяви-договору Банк надав йому Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Довідка); ознайомлений із правилами внесення змін до публічної та індивідуальної частини ДКБО та із правилами повідомлення його Банком про пропозиції щодо змін до ДКБО/Тарифів (розділ 12 ДКБО); погодження зазначені у розділі 12 ДКБО способи повідомлення його про ініційовані Банком зміни до публічної та/або індивідуальної частини ДКБО; погоджується дотримуватися умов ДКБО в частині правил зміни/розірвання Договору/Заяви-договору та підтверджує ознайомлення із цими умовами (розділ 12 ДКБО); погоджується, що терміни, визначення та поняття вживаються в цій Заяві-договорі у значеннях, наведених в ДКБО та у термінах, які визначені законодавством України; Банком йому була надана у спосіб, передбачений Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а ним отримана до укладення цієї Заяви-договору інформація, визначена ст. 7 згаданого Закону, в обсязі необхідному та достатньому для прийняття мною свідомого рішення про отримання від Банку фінансової послуги, передбаченої цією Заявою-договором, або про відмову від її отримання, а також підтверджує, що він ознайомився із наданою Банком інформацією, в тому числі інформацією про умови та порядок надання Банком зазначеної фінансової послуги, врахував власні можливості щодо виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку з її отриманням, та на момент укладання цієї Заяви-договору не має нез`ясованих питань щодо передбаченої ст. 7 зазначеного Закону інформації про Банк як надавача фінансової послуги та щодо умов її надання, і ця Заява-договір укладена на тих самих умовах, які були повідомлені Банком. Того ж дня, 23.04.2024, між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір до вищевказаної заяви-договору, підписанням якого відповідач підтвердив, зокрема, що він ознайомлений та розуміє суть фінансової послуги встановлення кредитного ліміту яка є видом споживчого кредиту у формі кредитування рахунку; ознайомлений та розуміє суть Сервісу з розстрочки платежів, можливість надання якого передбачена Тарифами за окремими послугами банку. (а.с. 82зв.-89) Підписання вищевказаного додаткового договору позичальник підтвердив, зокрема, що: Банк надав йому в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування»; він на момент укладання цього Додаткового договору до Заяви-договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту (в рамках встановлення кредитного ліміту за відповідним продуктом, в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту (у вигляді встановлення кредитного ліміту) з урахуванням реальної процентної ставки та загальними витратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормативними документами Національного банку України, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими Позичальник згодний; він ознайомлений щодо права відмови від встановленого кредитного ліміту та/або підключення Сервісу розстрочки платежів (за послугами, умовами яких передбачена можливість встановлення Розстрочки) без пояснення причин, протягом 14 календарних днів з дня встановлення/перегляду кредитного ліміту у тому числі в разі отримання мною грошових коштів з дотриманням порядку та на умовах передбачених статтею 15 Закону про споживче кредитування, письмово повідомивши Банк до закінчення строку, встановленого цим пунктом Договору та протягом 7 (семи) календарних днів з дати подання письмового повідомлення/заяви про відмову від Заяви-договору зобов`язується повернути Банку грошові кошти, одержані Позичальником згідно з Заявою-договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою Заявою-договором; він усвідомлює усі передбачені статтею 15 Закону про споживче кредитування наслідки реалізації права, встановленого цим пунктом Додаткового договору до Заяви-договору. Так, сторони вищевказаного додаткового договору узгодили, зокрема: загальну суму кредитного ліміту 100 000, 00 гривень; строк кредиту 12 місяців з автоматичною пролонгацією; розмір процентів за користування кредитом і несанкціонованим овердрафтом. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови вищевказаних договорів, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається із заяви-договору на укладення договору про комплексне банківське обслуговування в межах проєкту «izibank» від 17.04.2024 і заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 999/25958186-VR від 23.04.2024 та додаткового договору до неї від 23.04.2024, договори було підписано, зокрема відповідачем, електронними підписами. При укладенні вищевказаних договорів відповідач сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону тощо. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив ряд дій, спрямованих на укладення вказаних договорів. В свою чергу банком було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідача. Отже, судом встановлено, що вищевказані договори було укладено між позивачем та відповідачем в електронній формі, при укладенні яких його сторонами було погоджено усі істотні умови цих договорів. При цьому судом також встановлено, що укладення договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, ці правочини відповідно до закону вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредитів, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу було відкрито банком поточні рахунки у гривні, а саме: - на виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування з номером кредитного договору № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 - № [NUMBER] (№ карти [NUMBER] ); - на виконання умов договору про комплексне банківське обслуговування № 999/25958186-VR від 23.04.2024 - № [NUMBER] . Із розрахунків заборгованості здійснених позивачем вбачається, що станом на 01.09.2025 заборгованість становить: - за кредитним договором № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 у розмірі 90 351, 86 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 40 351, 86 гривень заборгованість по процентах; - за кредитним договором № 999/25958186-VR від 23.04.2024 у розмірі 95 327, 49 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 45 327, 49 гривень заборгованість по процентах. (а.с. 55зв., 76зв.) В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем, останнім, крім розрахунків заборгованостей, надано виписки по рахунках відповідача. (а.с. 13-46зв.) Судом прийнято до уваги, що розрахунки заборгованостей за договорами не є належними доказами видачі та отримання кредитів, оскільки не є первинними документами, а також не є безспірними доказами розміру заборгованостей, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованостей, які оцінюються судом у сукупності з іншими доказами. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, з огляду на вищевказані положення, виписки по рахунках, що містяться в матеріалах справи, є належними доказами щодо заборгованості відповідача, які досліджуються судом у сукупності з іншими доказами. Як вбачається із наданих банком розрахунків заборгованості, її розмір узгоджується із випискою по рахунках відповідача. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Відповідачем не спростовано факт отримання ним кредитів за договорами № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 і № 999/25958186-VR від 23.04.2024. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами договорів № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 і № 999/25958186-VR від 23.04.2024, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов договорів № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 і № 999/25958186-VR від 23.04.2024, внаслідок чого позивач пред`явив вимогу про повернення кредиту. З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв`язку із неналежним виконанням умов вищевказаних договорів звертався до відповідача із досудовими вимогами про погашення заборгованості. (а.с. 73зв.76, 103-105зв.) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачем без належного реагування. Судом перевірено здійснені позивачем розрахунки заборгованості та встановлено їх відповідність умовам вищевказаних договорів та вимогам законодавства України. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не спростовано належними й допустимими доказами факт отримання ним кредитних коштів, а також розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати процентів за користування такими коштами. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 23.10.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості станом на 01.09.2025: - за договором № 002/25844624-СК_SB від 17.04.2024 у розмірі 90 351, 86 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 40 351, 86 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; - за договором № 999/25958186-VR від 23.04.2024 у розмірі 95 327, 49 гривень, з яких: 50 000, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 45 327, 49 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2 422, 40 гривень (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією від 13.10.2025. (а.с. 54) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 422, 40 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved