Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

19 вересня 2024 року представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго», Земляна Олена Миколаївна, звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2994/0/15-24 від 10.10.2024 року, територіальну підсудність справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області було змінено шляхом її передачі до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська на Шевченківський районний суд міста Дніпра. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03 червня 2025 року позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. 04 серпня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра, через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника [PERSON] , адвоката Косовської Антоніни Олександрівни, про перегляд заочного рішення суду. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] як сторона у цивільному процесі, під час розгляду справи у суді першої інстанції в судовому засіданні участі не приймала, оскільки від суду, в порушення вимог статей 128, 129, 130 ЦПК України, судові повістки про місце, день і час слухання справи, не отримувала. Більш того, [PERSON] не отримувала також і позовну заяву разом із додатками до неї. Поштове відділення, яке зобов`язане обслуговувати будинок [PERSON] працює вкрай погано через відсутність персоналу. Її жодного разу не повідомляли, що на її адресу направлялись будь-які поштові листи. При цьому, м. Костянтинівка Донецької області є зоною, наближеною до бойових дій де є постійні загрози обстрілів. Більшість населення евакуювались ще з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України. [PERSON] , через необізнаність про слухання справи, була позбавлений права на подання суду заяви про застосування строків позовної давності в порядку вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, що було б підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача. Обґрунтовуючи заочне рішення суд першої інстанції виходив з того, що у мене перед Позивачем за період з 01.10.2018р. по 31.07.2024р. утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 51 513,23 грн. та абонентське обслуговування за період з 01.10.2018р. по 31.07.2024р. у розмірі 915,56 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (аркуш справи № 73). Звертаючись до суду Представник позивача скрив від суду той факт, що ним було пропущено строк позовної давності. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за договором позовна давність за вимогами про сплату за надані комунальні послуги, повинна обчислюватися відповідно до вимог пункту 11 Договору, а саме з моменту настання строку сплати (до 20 числа місяця слідуючого за розрахунковим). Представник відповідача акцентує увагу суду, що з позовом Позивач звернувся до суду 19 вересня 2024 року. Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав він знав ще починаючи з листопада 2018 року, однак з позовом звернувся лише у вересні 2024 року, що є підставою для відмови у позові. При цьому позивач, не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про пропуск позовної давності з поважних причин та просив його поновити. Також не надані документи, які б підтверджували правильність і безспірність розрахунків. Замість обґрунтованих розрахунків представник Позивача долучає незрозумілий розрахунок, здійснений «Центр продажу послуг та клієнтського обслуговування» (код ЄДРПОУ 43806026), який взагалі не є учасником справи, і на якій правовій підставі здійснив розрахунок невідомо, як і невідомо про наявність повноважень в особи, яка підписала такі розрахунки і здійснила його. При цьому, розрахунок заборгованості вказані послуги взагалі не зрозумілий, відсутні обов`язкові показники і виміри теплової енергії, наданої [PERSON] . В дійсності, Позивач, умисно скрив той факт, що у зазначений ним періоди Відповідач взагалі не отримував послуг з теплової енергії у таких обсягах і на суми, які зазначені у позові. Позивач, зловживаючи своїм монопольним правом, надав суду незрозумілі та завищені, необґрунтовані рахунки. Більш того, ніяких рахунків на оплату не виставляв. Вказану квартиру [ADDRESS] [PERSON] разом із своєї сестрою, відповідачкою по справі, успадкували після смерті батьків у 2012 році. Вказана квартира була у доброму стані, проте, там ніхто не проживав. У грудні 2022 року внаслідок запуску у будинку центрального опалення у квартирі Відповідачів відбувся порив пристроїв опалення (батарей), що підтверджується відповідними Актами КП «СЕЗ» від 27.12.2022р. та січня 2023 року. З Акту КП «СЕЗ» від 27.12.2022р. вбачається, що комісією проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено факт залиття квартири внаслідок запуску у будинку центрального опалення і внаслідок цього пориву пристроїв опалення. Батареї було відсічено, стояки центрального опалення закриті. Вказаний акт підписано майстром, слюсарем, [PERSON] та затверджено головним інженером КП «СЕЗ» (фото-копія Акту додається). Актом КП «СЕЗ» від січня 2023 року підтверджується, що прибори опалення відсічення, розставлені крани по стояку, які перекриті на 5-ому поверсі у квартирі [ADDRESS] , яка належить Відповідачкам, та на 1-ому поверсі по цьому ж стояку, оскільки в цих квартирах ніхто не мешкає. Вказаний акт підписано майстром, слюсарем, [PERSON] та затверджено головним інженером КП «СЕЗ» (фото-копія Акту додається). Фото-таблиця відрізаних приборів опалення (батарей) у кімнатах квартири [ADDRESS] також долучається до вказаної заяви. Факт того, що у квартирі ще з 20.07.2011р. ніхто не проживає і жодної особи не зареєстровано підтверджується Довідкою від 27.01.2023р. Головним є те, що Позивач по справі обізнаний про вищенаведені обставини, проте умисно скрив їх від суду. Факт його обізнаності підтверджується заявою [PERSON] на адресу Позивача від 10.02.2023р., до якої долучено Акт від 27.12.2022р., Акт від січня 2023 року, Довідку про відсутність зареєстрованих осіб від 27.01.2023р. та фото-таблиця відрізаних приборів опалення у кімнатах квартири [ADDRESS] . З урахуванням вищезазначеного, представник відповідача [PERSON] просила заочне рішення скасувати, та при перегляді справи відмовити у задоволені позовних вимог позивача. 29 серпня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра, через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі від представника ОКП «Донецьктеплокомуненерго», відповідно до яких Відносно питання про «скриття» факту пропуску позовної давності Позивачем, пояснюємо наступне. Відповідач вказує на що заявлена до стягнення сума заборгованості розрахована понад строком загальної позовної давності, що встановлена ст. 257 Цивільного кодексу України. По даному питанню, пояснюємо наступне. У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачами своїх обов`язків щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію та наявністю боргу перед Позивачем, Відповідачі своїми діями завдали шкоди інтересам Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», що призвело до неможливості Позивача спланувати свої розрахунки перед постачальниками газу та електроенергії. Оскільки Боржники ухиляються від задоволення заснованих на законі вимог, це змусило Позивача звернутися до суду з вимогами про стягнення з боржника боргу за теплову енергію, інфляційних втрат та 3% річних у судовому порядку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах щодо цивільних спорів, віднесених до юрисдикції загальних судів, гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, окрім загального конституційного права на судовий захист, процесуальне законодавство передбачає та встановлює можливість звернення до Суду особи, котра вважає свої права та інтереси порушеними. Відповідно до п. 1 ст.19, та ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII) спори, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України в порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження. Позивач звернувся до суду саме у позовному провадженні за захистом своїх майнових прав, які були порушені Відповідачем внаслідок неоплати ним послуг з теплопостачання. Розгляд справи у позовному провадженні передбачає, письмове викладення учасниками судового процесу своїх вимог, заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи. Позивачем у позовній заяві викладено свої вимоги щодо стягнення заборгованості з Відповідача з моменту її виникнення, бо неотримання оплати за надані Відповідачу послуги призводило підприємство до тривалих фінансових збитків на протязі усього періоду такої несплати, тобто з моменту створення заборгованості на особовому рахунку Відповідача. Інтереси Позивача враховували повне задоволення позовних вимог, а саме стягнення повної суми заборгованості за послуги з теплопостачання з урахуванням інфляційних збитків та 3% річних, що були нараховані Позивачем відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідачка повідомляє, що у грудні 2022р. при підключенні її будинку до централізованого опалення, у неї в квартирі відбувся порив пристроїв опалення (батарей), про що складено акти КП „СЕЗ від 27.12.2022р. та у січні 2023р. З огляду на даний аргумент, повідомляю наступне. Відповідач є власником квартири, то вона повинна була відновити систему опалення (радіатори , стояки системи теплопостачання тощо) за власний рахунок. Відповідач зобов`язана за свій рахунок привести це комунікації до попереднього стану. НЕ балансоутримувач та НЕ Позивач. А саме Відповідач. Щодо нарахування плати за користування тепловою енергією, повідомляємо, що Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.06.2016р. № 1101 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31.03.2015р. № 1171», для населення встановлено наступні тарифи: 1) Послуга з централізованого опалення з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії: 1 Гкал складає тариф 1433,30 грн. (з ПДВ); 2) Послуга з централізованого опалення без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії: 1 м2 складає тариф 36,11 грн. (з ПДВ). З 01.07.2016р. до жовтня 2020р. Позивач використовує у своїй роботі тарифи, що зазначені вище, які встановлені Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг України. З жовтня 2020р. тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для населення затвердженні Розпорядженням голови Донецької ОДА, керівника обласної ВЦА від 29.07.2020 №805/5-20, яке розміщено на офіційному сайті Донецької ОДА. А саме: - тариф на послуги з постачання теплової енергії без індивідуальних теплових пунктів становить 1930,10 грн./Гкал, - тариф на послуги з постачання теплової енергії з індивідуальними тепловими пунктами 2017,97 грн./Гкал. З 01.10.2022р. згідно п. 2 Розпорядження голови облдержадміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 27.09.2022 р. № 444/5-22 «Про встановлення обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для всіх категорій споживачів», протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, до всіх категорій споживачів Позивача застосовуються тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води на рівні тарифів, що застосовувалися до цих споживачів станом на 24 лютого 2022 р. (тобто згідно розпорядження від 29.07.2020 №805/5-20). Плата за абонентське обслуговування (граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України) входить до плати виконавцю комунальної послуги за договором. Щодо питання про отримання/неотримання Відповідачкою послуги пояснюємо, у Позивача відсутні законні підстави для відключення квартири від ЦО, відсутні документи, які підтверджують законність відключення квартири від ЦО. Відповідач цей факт не заперечує. Але, Позивач вважає, що Відповідач після того, як отримала квартиру у власність, повинна була регулярно і за свій рахунок здійснювати обслуговування приладів опалення та після цього вчинити дії щодо ЗАКОННОГО відключення квартири від ЦО. Відповідач це не зробила. На підставі вищезазначеного представник позивача просить відмовити у задоволені заяви відповідача, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року заочне рішення від 03 червня 2025 року було скасовано та призначено справі до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу проживання відповідача, конверти з якими повернулися до суду, оголошеннями на офіційному суду сайті, та повістками для представника в особистому кабінеті. Жодних заяв або клопотань про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті суду. Жодних заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. По-перше, щодо ствердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Так представником відповідача [PERSON] було заявлено про пропуск строку позовної давності представником позивача при первісному зверненні до суд із позовною заявою. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.10.2018 року по 31.07.2024 року, яку було надано представником позивача, відповідачі здійснювали платежі за постачання теплової енергії з листопада 2018 року по жовтень 2019 року. Вказаний факт не оспорюється відповідачами, а тому початок перебігу строку позовної давності починається з листопада 2019 року місяця з якого перестали здійснюватися платежі по сплаті за теплову енергію. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», було введено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин було відмінено. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на усій території України було введено воєнний стан, який було продовжено на момент розгляду справи. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 28.08.2025 року, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. В подальшому вказаний пункт було вилучено із Цивільного кодексу України на підставі ЗУ «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» № 4434-IX від 14.05.2025 року, який набув чинності 04.09.2025 року. А тому, враховуюче вищезазначене, суд не вбачає пропущення строків позовної давності з боку позивача під час первісного звернення із позовною заявою, через те що перебіг строку почався з листопада 2019 року та був зупинений на підставі введення карантину на усій території України, а потім через введення військового стану. Продовження перебігу строку позовної давності відбулося лише з 04.09.2025 року. На момент звернення позивача із позовом до суду та винесення судом заочного рішення, строки позовної давності не сплинули, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги представника відповідача у застосуванні строку давності для подання позовної заяви та відмови позивачу у розгляді справи для вирішення спірних правовідносин. Додатково суд зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.10.2018 року по 31.07.2025 року, на підставі яких було визначено дати здійснення відповідачами оплати за теплову енергію, суд визнає як письмовий доказ на підставі п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, та вважає їх належними та допустимими, незважаючи на заперечення представника відповідача, так як вони були сформовані та підписані директором ОКП «Донецьктеплокомуненерго «Центр продажу послуг та клієнтського обслуговування», яке є відокремленим підрозділом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», що визначено статутом останнього в розділі 3 «Організаційна структура підприємства» у пункті 3.1.2. По-друге, щодо заборгованості за теплову енергію, суд зазначає наступне. Представником позивача під час звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за теплову енергію, на підтвердження наявної заборгованості було надано наступні докази. Копію Договору приєднання до надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго». Копію Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Копію довідки про Відомості щодо споживачів послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . В довідці зазначено, що на квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] , також іншім споживачем вказано: [PERSON] . Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 385343121 від 03.07.2024 року, відповідно до якої в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про квартиру за адресою: [ADDRESS] . Власниками квартири вказано [PERSON] , яка володіє квартирою на праві спільної часткової власності у розмірі 1/9 частки; та [PERSON] , яка володіє квартирою на праві спільної часткової власності у розмірі 8/9 частки. Копію таблиці з детальним розрахунком здійснення нарахування плати за теплову енергію, а також здійснення оплати за неї мешканцями квартири за адресою: [ADDRESS] . Розрахунок заборгованості громадянки [PERSON] перед Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» за надану теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за період з 01.10.2018 року до 31.07.2024 року, відповідно до якого заборгованість за теплову енергію становить 50513,23 гривні, а заборгованість з абонентської плати становить 915,56 гривень. Розрахунок суми індексу інфляції та 3% річних за період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року за надану теплову енергії за адресою: [ADDRESS] . Вказані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які діяли на момент початку виникнення заборгованості (далі Правила №630), Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії»(далі Правила №830) тощо. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 наведеного вище Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до ст.ст. 19, 19-1 ЗУ «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV (далі Закон №2633-ІV) споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту (отриману) теплову енергію. Відповідно до ст. 9 Закону №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 18 Правил №630 визначено порядок обліку та оплати послуг. Так, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц визначене, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Із наявних матеріалів справи та письмових пояснень сторін, суд вбачає, що представник відповідача у своїй заяві про перегляд заочного рішення лише акцентував увагу на тому, що квартира за адресою: [ADDRESS] було відключено від опалення 27 грудня 2022 року в наслідок прориву пристроїв опалення через запуск опалення. Щодо іншої заборгованості за період з жовтня 2018 року по грудень 2022 року представник відповідача жодним чином не заперечує проти неї, а лише просив застосувати строки позовної давності. Однак, судом у рішенні вже було вирішено питання про строки позовної давності, та відмовлено у їх застосуванні, а тому суд вважає що утворена заборгованість за визначений період фактично визнана відповідачем [PERSON] та її представником. Щодо заборгованості після прориву системи опалення у квартирі, судом встановлено наступне. Представником відповідача під час подання заяви про перегляд заочного рішення було надано наступні докази про відключення квартири від опалення. Акт комісії в складі представників «Служби єдиного замовника Костянтинівської міської ради» від 27 грудня 2022 року, який був складений в присутності мешканки квартири [ADDRESS] [PERSON] , відповідно до якого, у зазначеній квартирі прорвало прибори опалення які були у неналежному стані. Робітниками «СЕЗ» батареї було відрізано від центрального опалення. Акт від 01.01.2023 року складений комісією КП «СЕЗ» про те, що в квартирі [ADDRESS] прибори опалення відсічені, поставлено крани. У мешканців квартири [ADDRESS] немає фінансів для заміни приборів опалення і встановлення центрального опалення. Довідку від 23.01.2023 року, яка була видана [PERSON] про те, що в квартирі [ADDRESS] з 20.07.2011 року ніхто не мешкає. Копію заяви [PERSON] від 10.02.2023 року до Директора ВПОКП «ДТКЕ «ЦПП та ЦО», я вкій вона просила зняти нарахування та зробити перерахунок з початку опалювального сезону 2022-2023 року у зв`язку із тим, що квартира знаходиться в аварійному стані. Однак, у п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків і гуртожитків відповідно до постанови КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року зазначено, що Власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян. Згідно п. 1.4.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2006 року, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. В розділі ІІІ Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води у Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, встановлено наступне. 1. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. 2. Інформація про перелік багатоквартирних будинків, у яких не менше ніж половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, розміщується на офіційних веб-сайтах органів місцевого самоврядування, виконавців відповідних комунальних послуг. 3. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. 4. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії. 5. Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника. 6. Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проєктної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. 7. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проєкту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. 8. Відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП. Усі витрати, пов`язані з відокремленням (відключенням) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, здійснюються за рахунок власника. Враховуюче вищезазначене, суд вбачає, що квартиру [ADDRESS] було відключено від центрального опалення через прорив систем теплопостачання. Вказана подія, на думку суду, не передбачає автоматичну відмову відповідача від отримання послуг з центрального опалення будинку або розірвання договору про надання цих послуг. На думку суду, відповідачу [PERSON] після того як було відключено квартиру від центрального опалення через прорив системи, слід було звернутися із відповідною заявою про відключення квартири від центрального опалення до відповідного органу самоврядування (місцевої ради) для того, щоб у разі не проживання людей у вказаній квартирі, не здійснювалось нарахування заборгованості та було зафіксоване відключення відповідної квартири. Сам факт відсічення труб за допомогою яких до квартири потрапляло центральне опалення не є заміною встановленою законодавством процедурою відключення квартири від центрального опалення, а тому не може бути прийнятий судом як доказ того, що квартира була відключена опалення та в наслідок чого нарахування за постачання таких послуг є незаконним. Суд зазначає, що на момент виникнення прориву систем опалення, та на день розгляду справи, законодавством України не встановлено іншої процедури відключення житлового приміщення від центрального опалення крім офіційного звернення до органу місцевого самоврядування для вирішення вказаного питання, а тому відповідачам слід було або здійснити належний ремонт у квартирі для відновлення постачання центрального опалення, або звернутися до місцевої ради із відповідною заявою та документами для здійснення заходів для офіційного відключення квартири від центрального опалення. Єдиним винятком, коли плата за комунальні послуги не стягується встановлена у постанові КМУ № 206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», однак доказів того, що відповідачі є внутрішньо переміщеними особами, виїхали з міста Костянтинівки та повідомили про це позивача матеріали справи не містять. Враховуюче усе вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є повністю законними та обґрунтованими, а відповідачами не було надано жодних переконливих доказів на підтвердження факту того, що нарахування заборгованості за теплову енергію було здійснено з порушенням діючого законодавства. А тому з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за теплову енергію та абонентське обслуговування. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до п. 4 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви були понесені витрати пов`язані з розглядом справи, які складаються з: поштових витрат, пов`язані з поштовим відправленням кореспонденції 45,00 грн., про що свідчить фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 11 вересня 2024 року на загальну суму 315 грн. та загальною кількістю відправлених пакетів документів 7 штук (315,00 грн. : 7 = 45,29 грн.). Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з формуванням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно по 22,50 грн. з кожного, та витрати, пов`язані з поштовим відправленням відповідачам документів у справі по 22,50 грн. з кожного. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачену суму судового збору в рівних частках в сумі по 1211,20 грн. з кожного.

Outcome: approved