Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Стислий виклад обставин правовідносин .Позиція сторін. 05 червня 2025 року представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (далі по тексту АТ «СЕНС БАНК») звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку положень ст. 625 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог посилається на той факт, що з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ СОЦІАЛЬНОГО РОЗВІТКУ «УКРСОЦБАНК» була стягнута заборгованість за кредитним договором укладеним 09 серпня 2007 року № 2007/670-2.06/142 ( далі по тексту Договір). Рішенням АТ ««УКРСОЦБАНК» від 15 жовтня 2019 року діяльність АТ була припинена шляхом приєднання до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК», яке визначено правонаступником щодо всього майна, обов`язків та прав. 12 серпня 2022 року рішенням загальних зборів акціонерів найменування АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК» змінено на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК». Відповідно до укладеного Договору відповідач отримав в користування на умовах що визначено Договором 50618 000.00 доларів США зі сплатою 12.25 % річних строком до 08 серпня 2014 року . Свої зобов`язання позивач виконав в повному обсязі надавши відповідачу обумовлену суму кредиту. В свою чергу відповідач в повному обсязі свої зобов`язання не виконав у зв`язку з чим заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2015 року з [PERSON] стягнуто заборгованість та судові витрати у розмірі 996326.58 грн. На теперішній час рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача визначені ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних у розмірі 94472.12 грн. та інфляційні витрати у розмірі 361 386.86 грн. за весь час не виконання рішення суду, враховуючи їх нарахування до 24 лютого 2022 року. Також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 470.00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зі змісту позовної заяви вбачається ,що просить проводити розгляд справи за своєї відсутності. Позовну заяву, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, поважної причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 05 червня 2025 року представник АТ «СЕНС БАНК» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в порядку положень ст. 625 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року позовна заява в порядку ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України передана за підсудністю до Чорноморського міського суду Одеської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями 22 липня 2025 року позовна заява передана в провадження судді Тордія Е.Н. Ухвалою суду від 25 липня 2025 року справа прийнята до провадження 29 жовтня 2025 року після отримання інформації про місце проживання та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Заперечень (заяв) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від сторін по справі не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, зі змісту позовної заяви вбачається, що просить проводити розгляд справи за своєї відсутності. Позовну заяву, просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку, до судового засідання не з`явився, поважної причини неявки Суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( а.с.49). Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду( а.с.53). Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису за приписами п. 11 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач повідомлялась про розгляд справи шляхом надіслання sms повідомлення на номер телефону вказаний як контактний [NUMBER] (а.с.50, 62,68,81). Повідомлення відповідача про розгляд справи 09 жовтня 2025 року відбувся на веб сайті судової влади 22 вересня 2025 року. Про розгляд справи 19 листопада 2025 року відбулось 10 жовтня 2025 року. Про розгляд 18 грудня 2025 року відбулось 20 листопада 2025 року. Про розгляд справи 12 січня 2026 року віддулось 19 грудня 2025 року, відповідно до положень ст. ст. 128, 131 Цивільного процесуального кодексу України ( а.с.66,71,84,86). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За положеннями ст. ст. 13, 43 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідчин ості її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згідно рішення Іллічіського міського суду Одеської області від 03 березня 2015 року [PERSON] та АКБСР «УРСОЦБАНК» уклали кредитний договір № 2007/670-2.06/142 за яким останній отримав 50618.00 доларів США зі сплатою 12.25 % річних строком до 08 серпня 2014 року( а.с.16). Враховуючи не виконання взятих зобов`язань з [PERSON] стягнуто 996326.58 грн. заборгованості за Договором та судові витрати у розмірі 3654.00 грн. Рішення набуло законної сили та передано на виконання ( а.с.21) До теперішнього часу рішення суду не виконано в повному обсязі. Згідно розрахунку наданому позивачу сума заборгованості за ставкою 3% становить 94472.12. грн. сума інфляційних витрат становить 361387.86 грн. (а.с.34). Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведенням належним чином. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність За приписами ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження № 14591цс18). У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірне не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 Цивільного кодексу України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2015 року у цивільній справі 501/12715/14 провадження 2/501/312/15 задоволені позовні вимоги ПАТ «УКРСОЦБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, даним судовим рішенням підтверджено наявність грошового зобов`язання [PERSON] перед банком у розмірі 996326.58 грн. та його порушення, тобто зобов`язання відповідача не припинилося, тому передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України три проценти річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23 (провадження №61-11727св24). Суд враховує вищенаведені висновки Верховного Суду про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як вбачається з рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2015 року у цивільній справі 501/12715/14 провадження 2/501/312/15 у відповідача існує грошове зобов`язання, доказів виконання якого відповідачами надано не було, тому суд констатує, що позивач має право на стягнення з відповідачів в солідарному порядку 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту і наявності судового рішення, яке не виконано, встановлена постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 (провадження № 61-14506св20), від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22 (провадження № 61-9430св23), від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження №61-11958св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23 (провадження № 61-11727св24), від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Висновки суду. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач не скористався своїми процесуальними правами на подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позовних вимог, Суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Судові витрати. Згідно положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати стягуються за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved