Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1. 10 жовтня 2025 року адвокат Керея Юлія Борисівна, яка діє від імені та в інтересах позивачки [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельні ділянки. 2. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із двох земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами: 6125880900:01:004:0015 площею 1,3512га та 6125880900:01:005:0159 площею 0,2178га. За час свого життя, а саме 24 січня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким розпорядилась вказаними земельними ділянками та заповіла їх позивачці [PERSON] . На час відкриття спадщини разом з [PERSON] була зареєстрована її дочка [PERSON] . У шестимісячний термін після смерті спадкодавці позивачка не звернулась до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини. 21 жовтня 2024 року відповідачка, яка вважається такою, що прийняла спадщину із врахуванням приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, надала позивачці нотаріально посвідчену згоду на прийняття спадщини. Позивачка у вересні 2025 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому позивачка вважається такою, що пропустила строки прийняття спадщини у силу вимог ч. 2 ст. 1272 ЦК України. Коли позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадкове майно, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у заповіті вказано, що [PERSON] заповідає право на земельну частку (пай) у КСП «Вільне життя», право заповідачки на яку підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії ТР №0069365, а нотаріусу було пред`явлено Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 №703789 від 22.04.2002, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.09.2025. Для нотаріуса на час звернення із заявою про видачу свідоцтва на спадкове майно не було зрозумілим, чи земельна частка (пай), право на яку було посвідчено сертифікатом ТР №0069365, це та сама земельна ділянка на яку ще за життя спадкодавиця отримала державний акт Р2 №703789 від 22.04.2002. На основі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №703789 за замовленням позивачки було виготовлено технічну документацію з метою виділення меж земельних ділянок в натурі, присвоєння кадастрових номерів та внесення земельних ділянок до Державного земельного кадастру. Таким чином, земельним ділянкам, які вказані у державному акті на право приватної власності на землю серії Р2 №703789 присвоєні кадастрові номера 6125880900:01:004:0015 площею 1,3512га та 6125880900:01:005:0159 площею 0,2178га. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на земельні ділянки. 3. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого розгляду на 06 листопада 2025 року. 4. Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 02 грудня 2025 року. 5. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року судовий розгляд відкладено на 15 січня 2026 року. 6. Сторони в судове засідання не з`явились. 02 грудня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Кереї Ю.Б. на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилась, хоча судом вживались заходи щодо належного її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання на зареєстровану адресу проживання позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження у справі, ухвали про призначення справи до судового розгляду, ухвали про відкладення судового розгляду. Перше та друге поштове відправлення адресату вручено особисто, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Третій поштовий конверт із вкладенням повернувся на адресу суду з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про причини невручення, по причині відмови адресата. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи у її відсутності на адресу суду не скеровувала. Своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. 7. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 8. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. 9. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 10. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Шумського районного управління юстиції Тернопільської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Кути Шумського району Тернопільської області. 11. За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, заповівши право на земельну частку (пай) згідно із сертифікатом серії ТР №0069365 виданим на її ім`я, КСП «Вільне життя» Шумського району Тернопільської області 15.11.1996, [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим Бриківською сільською радою Шумського району Тернопільської області 24 січня 2000 року та зареєстрованим за №18. 12. Рішенням №7 від 01.11.2001 року 21 сесії 3 скликання Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області «Про заміну сертифікатів на право на земельну частку (пай) на Державні акти на право приватної власності на землю» прохання власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) про заміну сертифікатів на державні акти на право приватної власності на землю, згідно поданого списку задоволено. У списку громадян, яким проводиться заміна сертифікатів на державні акти на право приватної власності на землю в колишньому КСП «Вільне життя» Шумського району Тернопільської області, який є додатком до вищезгаданого рішення № 7, зазначена [PERSON] . Сертифікат на заміну серії ТР №0069365. 13. Рішенням №2 від 26.12.2001 року 22 сесії 3 скликання Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області «Про погодження Проекту поділу земельних ділянок (масивів) колективної власності КСП «Вільне життя» на земельні частки (паї) власникам сертифікатів с. Бриків на території Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області та передачу земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікатів» погоджено Проект поділу земельних ділянок (масивів) загальною площею 1439,53га на 744 частки (паї), з них ріллі 1231,12га, пасовищ 163,68га, проектних доріг 35,82га, прибережних смуг 8,91га на земельні частки (паї) згідно додатку №1 (експлікація площ земель по масивах). Після затвердження даного Проекту Шумською райдержадміністрацією, передати безоплатно власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) у приватну власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно додатку №2. Просити проектну організацію виготовити державні акти на право приватної власності на землю взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай). Земельні частки (паї) передані громадянам у приватну власність, використовувати за цільовим призначенням. У списку громадян, яким передаються земельні частки (паї) в приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бриківської сільської ради Шумського району, який є додатком №1 до вищезгаданого рішення, значиться [PERSON] . Загальна площа земельної ділянки 1,57га, в тому числі: 1,35га рілля, 0,22га пасовища. 14. У Листі № 29-19-0.212-4530/2-24 від 29.10.2024 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області міститься інформація про те, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Шумською районною державною адміністрацією по КСП «Вільне життя» на території Бриківської сільської ради, під реєстраційним №285 внесено запис про видачу 15.11.1996 [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069365, набутого на підставі розпорядження Шумської РДА від 15.11.1996 №341. Також міститься відмітка про видачу [PERSON] державного акта на право приватної власності на землю (серії Р2 №703789), яким посвідчено право [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,57га, з них 1,35га рілля, 0,22га кормові угіддя, розташовані на території Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області. Відомості про означені земельні ділянки в установленому порядку внесені до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастрові номера 6125880900:01:004:0015 площею 1,3512га, та 6125880900:01:005:0159 площею 0,2178га. 15. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №703789 від 22.04.2002 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення ХХІІ сесії 3 скликання Бриківської сільської ради народних депутатів від 26 грудня 2001 року №2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,57 гектарів в межах згідно із планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бриківської сільської ради. Дана земельна ділянка складається із двох ділянок: площею 0,22га та площею 1,35га. 16. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5100566812024 від 01.04.2024 підтверджується, що земельній ділянці площею 0,2178га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бриківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та власником якої є [PERSON] на підставі Державного акту від 22.04.2002 Р2 703789, присвоєно кадастровий номер 6125880900:01:005:0159. 17. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5600451822024 від 29.03.2024 підтверджується, що земельній ділянці площею 1,3512га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бриківської сільської ради Кременецького району Тернопільської області та власником якої є [PERSON] на підставі Державного акту від 22.04.2002 Р2 703789, присвоєно кадастровий номер 6125880900:01:004:0015. 18. Згідно із довідкою №77 від 19.02.2024, виданою Шумською міською радою Тернопільської області слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті були зареєстровані, проживали і вели спільне господарство: дочка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 19. Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області №609/82/21 від 01.03.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] змінено прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». 20. Своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 вересня 2025 року приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В. відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки вказаний у заповіті правовстановлюючий документ сертифікат серії ТО №0069365 відсутній. Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №141/2024. 21. Із оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №141/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 21 жовтня 2024 року до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. звернулась [PERSON] із заявою, котрою спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] вона прийняла та згідно статті 1272 ЦК України дає згоду на прийняття спадщини [PERSON] . Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №78817023 від 21.10.2024 вбачається, що 24.01.2000 Бриківською сільською радою Шумського району Тернопільської області посвідчено заповіт [PERSON] , номер в реєстрі 18, який є чинним. Крім того, 03 вересня 2025 року до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . ІV. Оцінка Суду. 22. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 23. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 24. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 25. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 26. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 27. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 28. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. 29. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 30. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 31. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). 32. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). 33. Права та обов`язки, які не входять до складу спадщини, передбачені положеннями статті 1219 ЦК України. Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. 34. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). 35. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 36. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 37. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 38. Частиною 1 статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. (ч. 2 ст. 1235 ЦК України). 39. Стаття 1236 ЦК України надає право заповідачу охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. 40. Стаття 1241 ЦК України визначає осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні працездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). 41. Статтями 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України визначається порядок та строки прийняття спадщини, а також наслідки пропуску таких строків. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як слідує з матеріалів справи, донька спадкодавці [PERSON] [PERSON] , яка на день смерті постійно проживала з нею в одному господарстві, та яка відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, 21 жовтня 2024 року звернулась до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. із заявою, котрою спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] прийняла та згідно статті 1272 ЦК України дає згоду на прийняття спадщини [PERSON] . [PERSON] , в свою чергу, 03 вересня 2025 року звернулась до приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 42. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини спадкоємцями. 43. Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 501/4300/19 висловив позицію стосовно тлумачення заповіту, а саме суд зазначає, що тлумачення заповіту може здійснюватись, як при розгляді справи з такими позовними вимогами так і при розгляді справи щодо спадкування без заявлення таких позовних вимог, що не буде виходом судами за межі позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно зробила заповідальне розпорядження викладене у заповіті від 24.01.2000, що посвідчений Бриківською сільською радою Шумського району, яким заповіла позивачці [PERSON] земельні ділянки загальною площею 1,57га, в тому числі: площею 1,3512га кадастровий номер 6125880900:01:004:0015 та площею 0,2178га кадастровий номер 6125880900:01:005:0159, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області, право власності на які посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 №703789 від 22.02.2002 і який було видано у заміну на сертифікат серії ТР №0069365 від 15.11.1996. 44. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 45. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження. В даний час у позивачки виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, а саме, на земельні ділянки, як спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] . Суд знаходить, що в даних правовідносинах виникнення права власності у позивача пов`язується з правом спадкування. 46. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 47. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 48. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 49. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити неможливо, а набуття позивачем права на земельні ділянки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 50. Позивачка в позовній заяві просила судові витрати залишити за нею.

Outcome: approved