Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Козійчук Олександр Іванович, звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою до Нетішинської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначається, що позивачу та її батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що була отримана в порядку приватизації та 13.10.1995 зареєстрована у Нетішинському БТІ у реєстровій книзі під № 714. [INFO] батько позивача [PERSON] помер і після його смерті [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання у встановлений законом строк відповідної заяви приватному нотаріусу Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Франовській Л.С., у той час як її мати [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї доньки [PERSON] . Однак, як з?ясувалося, за час життя спадкодавця [PERSON] право спільної сумісної власності на вказану квартиру не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який запрацював із 2013 року. Державну реєстрацію вказаної квартири було проведено КП НМР «БТІ» в порядку приватизації житлового фонду, що належав ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». КП НМР «БТІ» натепер припинено і останнім не передавалися документи на спірну квартиру Фонду комунального майна міста Нетішина, проте з отриманих від останнього документів приватизаційної справи вбачається, що 22.08.1995 [PERSON] як наймач квартири звернувся із заявою до органу приватизації Хмельницької АЕС про передачу у власність найманої ним квартири, і ця заява також була підписана повнолітніми членами його сім?ї, а саме позивачем та її матір`ю [PERSON] . До вказаної заяви долучалася довідка про склад сім?ї наймача від 25.08.1995, відповідно до якої у спірній квартирі вони проживали втрьох. Розпорядженням органу приватизації Хмельницької АЕС від 09.10.1995 заяву [PERSON] було задоволено та передано у спільну сумісну власність позивача та її батьків спірну квартиру, і на підставі цього розпорядження 13.10.1995 було видано свідоцтво про право власності на це житлове приміщення. Із моменту введення будинку [ADDRESS] в експлуатацію у спірній квартирі були зареєстровані лише позивач із батьками, і на момент смерті [PERSON] був зареєстрований саме там. Отже, з моменту приватизації та реєстрації спірної квартири в Нетішинському БТІ фактичне володіння та користування квартирою не змінювались, що виключає можливість її відчуження на користь інших осіб. Однак у своєму листі від 15.09.2025 нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї у Фонді комунального майна міста Нетішина, що необхідні для підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] . Попри це позивач звернулася до державного реєстратора Реєстраційного відділу виконавчого комітету Нетішинської міської ради із заявою про реєстрацію спірної квартири, проте листом від 22.09.2025 їй було повідомлено, що за запитом від Фонду комунального майна міста Нетішин (зберігача справ Нетішинського БТІ) було отримано відповідь про відсутність інформації щодо права власності та свідоцтва про право власності на цю квартиру, у зв?язку з чим державний реєстратор не має можливості зареєструвати право власності. З огляду на викладені обставини позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 21.11.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, а також з ініціативи суду витребувано у приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Франовської Л.С. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 25/2025, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 45-46). 11.12.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 70). Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними ним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Нетішинської міської ради, в якій також зазначив, що відповідач при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22.08.1995 батько позивача [PERSON] звернувся до керівника органу приватизації «Хмельницької атомної електростанції» з проханням оформити передання у приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідна заява була також підписана повнолітніми членами сім?ї наймача його дружиною (матір`ю позивача) [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 24, 25, 60). 09.10.1995 Виконавчим комітетом Нетішинської міської ради як органом приватизації було видано розпорядження, відповідно до якого було задоволено прохання (заяву) наймача [PERSON] від 19.05.2014 щодо приватизації вказаної квартири. Цим розпорядженням було доручено Житлово-комунальному господарству «Хмельницької атомної електростанції» оформити свідоцтво про право власності на житло у десятиденний строк (а.с. 26-27). 13.10.1995 Виконавчим комітетом Нетішинської міської ради було видано [PERSON] та членам його сім?ї [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого 13.10.1995 право спільної сумісної власності позивача та її батьків на цю квартиру було зареєстровано у Нетішинському БТІ та записано у реєстрову книгу під № 714. Також Виконавчим комітетом Нетішинської міської ради було оформлено технічний паспорт на цю квартиру (а.с. 14-15, 16-19). [INFO] батько позивача [PERSON] помер (а.с. 20, 57). Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Судом також встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги у шестимісячний строк із дня відкриття спадщини, а саме 01.05.2025 прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Франовській Л.С., якою на підставі цієї заяви було заведено спадкову справу № 25/2025. У той же час мати позивача [PERSON] у встановлений законом строк, а саме 01.05.2025 подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці за законом чи заповітом, які прийняли спадщину, відсутні (а.с. 21, 33, 56, 58, 60, 61, 63, 64, 65 66). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Франовської Л.С. у своєму листі від 15.02.2025 на адресу позивача повідомив останню, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , проте видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлому, не вбачається можливим у зв?язку з відсутністю правовстановлюючих документів у Фонді комунального майна міста Нетішин Хмельницької області, що необхідні для підтвердження права власності спадкодавця [PERSON] (а.с. 34). Отже, судом встановлено, що перешкодою для видачі нотаріусом позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка у своєму листі фактично відмовила у вчиненні відповідної нотаріальної дії, є відсутність у Фонді комунального майна міста Нетішин Хмельницької області правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на частку вказаної квартири. Так, Фонд комунального майна міста Нетішина Нетішинської міської ради у своєму листі від 08.08.2025 вказує, що згідно з актом приймання-передачі архівних документів житлових та нежитлових приміщень Комунального підприємства Нетішинської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» Фонду комунального майна міста Нетішина документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] не передавалися, а отже відповідна інвентаризаційна справа відсутня (ас. 23). Із відомостей, що містяться в архівній поквартирній карточці за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою було зареєстровано всього три особи [PERSON] (наймач), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (донька) (а.с. 31, 32). Рішенням № 80958291 від 22.09.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Нетішинської міської ради було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у реєстрації права власності об?єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , оскільки з відповіді на запит реєстратора Фонду комунального майна міста Нетішин (зберігач справ Нетішинського БТІ) від 22.09.2025 вбачається, що інформація щодо права власності та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру відсутні, проте право власності зареєстровано в Нетішинському БТІ із записом у реєстрову книгу № 714 від 13.10.1995 за [PERSON] , що не дає змоги встановити факт про зареєстроване право власності за [PERSON] та [PERSON] , набуте до 01.01.2013 (а.с. 35). При цьому у реєстровій книзі № 714 Нетішинського БТІ, яке було припинено 21.09.2020, міститься запис від 13.10.1995 про реєстрацію свідоцтва про право власності, виданого ХАЕС цього ж дня [PERSON] (а.с. 22, 28, 29-30). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 3.1, 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Державна реєстрація права власності на час набуття права власності в порядку приватизації позивачем та її батьками спірної квартири (13.10.1995) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13.12.1995 та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2022 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 157/6445 від 18.02.2002 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент набуття права власності. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 та від 06.11.2019 у справі № 559/375/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 481/1284/21. Розділ IV Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР визначав порядок реєстрації права власності на будинок або домоволодіння, відповідно до якого таку реєстрацію здійснювало бюро технічної інвентаризації, яке на підставі перевірених документів і свого висновку вносило відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляло на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (п. 23). Отже, записи у реєстрових книгах на час набуття позивачем та її батьками спірної квартири у спільну сумісну власність підтверджували право приватної власності. Із досліджених доказів судом встановлено, що позивачем надано свідоцтво про право власності на спірну квартиру з відміткою на ньому про здійснення відповідного запису Нетішинським БТІ про право власності у реєстровій книзі № 714, що доводить факт правомірного набуття у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] цієї квартири, і що також підтверджується витягом із відповідної реєстрової книги, яка дійсно містить такий запис. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, вирішуючи питання визначення частки спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , позаяк зазначене нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності трьом особам, у даному випадку слід виходити з того, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на цю квартиру становила 1/3. За таких обставин, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача не може бути проведена на загальних підставах, які зазначені у Законі України «Про нотаріат», суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , а саме на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог в іншій частині вони не підлягають задоволенню, позаяк судом було встановлено, що за час життя [PERSON] належала 1/3 частки спірної квартири (у той час як інші 2/3 частки належать [PERSON] та [PERSON] ), а отже саме ця частка житлового приміщення може перейти у власність спадкоємця в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: partial