Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 144 636,1 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що кредитний договір № 11113864000 від 02.02.2007 було укладено між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . У подальшому право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18.09.2019. Даний факт також підтверджено в судовому порядку: 25.03.2020 Оболонський районний суд м. Києва постановив ухвалу у справі № 756/11145/15-ц, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11113864000 від 02.02.2007 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тому відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду право вимоги за кредитним договором № 11113864000 від 02.02.2007 належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, і право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 02.02.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11113864000, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 13 430,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13% річних за користування кредитом строком повернення до 02.02.2014. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2015 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 11113864000 від 02.02.2007 у розмірі 468711,64 грн. 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни щодо перейменування до облікових та інших документів товариства. 18.09.2019 між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір № 1930/К, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11113864000 від 02.02.2017 відступлено до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Зазначені обставини встановлені ухвалою від 25.03.2020 року Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/11145/15-ц. Як зазначає позивач і не спростовано відповідачем, рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, а право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі судового рішення. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачами, порушено грошове зобов`язання, у зв`язку з чим з відповідачів в користь позивача підлягає сума трьох процентів річних за весь час прострочення. Суд зазначає, що у даному випадку стягнення трьох процентів річних є не подвійною мірою відповідальності відповідача, а особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, оскільки наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора у даному правовідношенні права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), на яку посилався представник позивача в позовній заяві. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустими є докази, одержані з дотриманням порядку, встановленого законом, досторівними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, судом враховано, що відповідачем не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не надано доказів повного або часткового виконання заочного рішення, не спростовано розмір заборгованості за ст. 625 ЦК України, не надано свого контррозрахунку заборгованості зі сплати 3% річних. Таким чином з [PERSON] за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 144 636,10 грн, що складається з: 102 490,57 грн - інфляційних втрат, 42 145,53 грн - 3% річних. У зв`язку з викладеним, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved