Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким представниця позивача Супрун Є.В. просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 43451,29 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Стислий виклад позиції позивача. Між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] , 08.06.2019 року на підставі кредитного договору № 2001329631001 (надалі кредитний договір) видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000 грн., який пізніше було збільшено до 26800 гривень. Водночас [PERSON] протягом тривалого часу не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, у результаті чого станом на 04.02.2025 року розмір її заборгованості становить 43451,29 гривень, з яких 26798,71 гривень заборгованість за кредитом, 16652,58 гривень заборгованість за відсотками. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] надала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» в частині стягнення з неї відсотків за користування кредитом, оскільки вони є непропорційними, економічно необґрунтованими та такими, що значно перевищують її реальний дохід. Також, відповідачка просила стягнення боргу провести виключно в межах тіла кредиту або в розмірі, який не створить для неї надмірного фінансового навантаження та надати їй можливість реструктуризації боргу (розстрочки/кредитних канікул) за кредитним договором, враховуючи її низький та нестабільний дохід, витрати на оренду житла та комунальні платежі. Процесуальні дії у справі. 15.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] , 08.06.2019 року на підставі кредитного договору № 2001329631001, видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000 грн., який пізніше було збільшено до 26800 гривень. Дані обставини підтверджуються копією заяви № 2001329631001 від 08.06.2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору, викладених у паспорті кредиту, Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, на 04.02.2025 року розмір заборгованості відповідача становить 43451,29 гривень, з яких 26798,71 гривень заборгованість за кредитом, 16652,58 гривень заборгованість за відсотками. Вказаний розмір заборгованості підтверджується випискою по рахунку відповідача. Також в матеріалах справи міститься письмова вимога (повідомлення), згідно якого по договору № 2001329631001, рахунок IBAN [NUMBER] , сума до сплати складає 43451,29 гривень. В той самий час, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено судом, відповідачу на підставі кредитного договору було видано кредит у виді встановленого кредитного ліміту, однак він не виконує свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Частина перша статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Суд зазначає, що невизнання відповідачем процентів у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не може слугувати законною підставою для відмови заявлених позовних вимог в цій частині, адже відповідач підписуючи договір кредиту № 2001329631001 від 08.06.2019 року погодилась з його умовами, в тому числі і з процентної ставкою. У свою чергу, згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відтак, суд відхиляє наведені доводи відповідача, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Щодо доводів відповідача про розстрочення рішення суду внаслідок її скрутного матеріального становища, суд звертає увагу відповідача на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Тобто подання такої заяви можливе після постановлення судом відповідного рішення. Окрім того, частиною 3 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Згідно ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством. Фактично підстави наведені відповідачем ґрунтуються на твердженнях про наявність у неї скрутного матеріального становища та не підкріплені належними, допустимими та достатніми доказами. При розгляді заяв щодо розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення; наявність підстави для розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника. Згідно висновку Верховного Суду, висловленому в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 2-1230/11/ провадження № 61-33465 св18, відповідно до якої системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Окремо, в контексті доводів сторони стосовно розстрочки виконання зобов`язання, суд звертає увагу на те, що навіть у випадку набрання рішенням про стягнення заборгованості законної сили, відповідач вправі звернутись до стягувача з клопотанням не пред`являти до примусового виконання відповідний виконавчий документ, а узгодити порядок добровільного виконання рішення суду. На підставі викладеного, надавши оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved