Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить: 1) стягнути із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження [INFO] ) на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за договором №4712492 від 05.06.2024 у розмірі 125250,00 грн; 2) стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 05.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4712492 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Лінеура Україна», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.01.2025 між ТОВ «Лінеура Україна`та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-02/25 від 24.01.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4712492 складає 125250,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №4712492 від 05.06.2024 року становить: заборгованість за сумою кредиту - 25000,00 грн, заборгованість по відсотках - 87750,00 грн, пеня, штраф - 12500,00 грн, комісія - 0,00 грн. Загальна заборгованість - 125250,00 грн. Вказане зумовило звернення позивача до суду із відповідним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20.11.2025 позовну заяву ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. 24.11.2025 від [PERSON] до суду надійшов письмовий відзив, у якому він зазначив, що факт отримання коштів не заперечує, однак не погоджується з розміром заборгованості, який заявлений позивачем 125250 грн, вважає його необґрунтованим, завищеним та таким, що суперечить нормам законодавства. Вказав, що позивач не надав копії оригінального кредитного договору МФО, повного розрахунку, історії платежів, умов нарахування. Без цих документів неможливо встановити обґрунтованість суми боргу. Також [PERSON] не був повідомлений про уступку права вимоги. Сума нарахувань (понад 100 тисяч грн) є явно неспівмірною з розміром отриманої суми 21000 грн, що порушує принцип справедливості (ст. 3, 509, 627 ЦК України). Відповідно до ст. 551 ЦК України, суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, якщо вони є надмірними та несправедливими. Суми штрафів та пені не можуть використовуватись як спосіб покарання та не мають призводити до необґрунтованого збагачення кредитора. Тому просить суд зменшити нарахування до реальної, справедливої суми тобто до тіла кредиту та законних відсотків. Зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору, які встановлюють надмірні та несправедливі санкції (штрафи, пені, завищені відсотки), є нікчемними (недійсними) та підлягають виключенню судом. Враховуючи викладене, просить застосувати до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) спеціальну позовну давність тривалістю один рік, відповідно до ст. 258 та ст. 267 ЦК України; визнати недійсними (нікчемними) умови кредитного договору щодо нарахування процентів, штрафів та пені, які є несправедливими та надмірними; зменшити заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості, застосувавши положення ст. 551 ЦК України, та стягнути з відповідача лише суму, яка відповідає фактичному тілу кредиту та розумним законним відсоткам; відмовити у задоволенні решти позовних вимог. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.12.2025 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» докази повідомлення відповідача про переуступку прав вимоги та детальний розрахунок заборгованості за договором № 4712492 від 05.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , який би охоплював історію платежів, дати нарахувань, їх базу та розмір. У судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами справи. Вказав, що його правова позиція викладена у поданому ним відзиві. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 05.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4712492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення Договору здійснюється Сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в т.ч. шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету (п.1.1 Договору). Відповідно п.п. 1.2-1.3 Договору Товариство надає клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 25000,00 грн. Строк кредитування 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Відповідно до п. 1.4.1. стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.6.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 156250,00 грн; 1.6.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 150625,00 грн (п. 1.6 Договору) Відповідно до п. 2.1 Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно із п. 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту. У розділі договору «Реквізити та підписи сторін» вказано реквізити позичальника [PERSON] (картка № [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , номер паспорту, адресу, номери телефону). Договір підписано електронним підписом «93047». Окрім того, відповідач за допомогою електронного підпису підписав Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4712492 від 05.06.2024, яким є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту, у якому також зазначені основні умови кредитування. Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.01.2025 №1-2401 підтверджується факт перерахування вказаним товариством грошових коштів на платіжну картку клієнта: 05.06.2024 о 20:17 год. на суму 25000,00 грн, маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 417023520. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 4712492 від 05.06.2024, наданим ТОВ «Лінеура Україна», станом на 24.01.2025 [PERSON] має заборгованість у розмірі 125250,00 грн, у т.ч. за основною сумою боргу 25000,00 грн, за процентами 87750,00 грн, штрафні санкції 12500,00 грн. З 05.06.2024 до 29.06.2024 (включно) відсотки нараховувались за зниженою процентною ставкою 0,60 %, з 30.06.2024 по 24.01.2025 (включно) відсотки нараховувалися за стандартною процентною ставкою 1,50%. Відповідачем погашень заборгованості не здійснювалося. 24.01.2025 між ТОВ «Лінеура» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-02/25, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) відступає Фактору права вимоги, а фактор (ТОВ «Свеа Фінанс») набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Права вимоги переходять до Фактора з моменту надходження грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 4.1 Договору, на рахунок клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Копією платіжної інструкції №9901 підтверджується оплата за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 01.02-02/25 від 24.01.2025. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-02/25 від 24.01.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4712492 складає 125250,00 грн, з яких: 25000,00 грн сума основного боргу, 87750,00 сума нарахованих процентів, 12500,00 грн сума штрафних санкцій. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ «Свеа Фінанс» до суду за захистом своїх прав. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін уформулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Відповідно до постанови НБУ від 20.12.2023 №172, цифровий власноручний підпис (далі ЦВП) - електронний підпис, що є власноручним підписом фізичної особи, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою. Укладення окремого договору щодо використання клієнтом установи КЕП, ЦВП, УЕП з кваліфікованим сертифікатом, кваліфікованої електронної печатки, електронної печатки з кваліфікованим сертифікатом не вимагається за умови дотримання вимог цього Положення. У статті 3 ЗаконуУкраїни "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укластиелектронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону УкраїниПро електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними длядоговорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З викладеного вище вбачається, що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4712492 ро надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.06.2024 у електронній формі, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у користування відповідач не оспорює. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, сторона відповідача погоджується із заборгованістю за тілом кредиту. Так, з огляду на те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25000,00 грн підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 87750,00 грн суд зазначає наступне. Суд зауважує, що пунктом 1.4.1 Договору визначена стандартна процента ставка, яка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, тобто (350 днів). Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеним ТОВ «Лінеура Україна», Товариством нараховувалисявідстоки [PERSON] в межах стандратної процентної ставки (1,50 %), встановленої договором. Разом з тим, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законом України «Про споживче кредитування» визначено загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. За визначенням п.1-1, п.1-2 ст.1 цього Закону договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка набрала чинності 24.12.2023 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який також набрав чинності 24.12.2023, передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки кредитний договір між сторонами було укладено 05.06.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та п.17 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати : в період з 24.12.2023 по 22.04.2024 2,5% від суми кредиту, з 23.04.2024 по 20.08.2024 1,5% від суми кредиту, з 21.08.2024 1%. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Оскільки кредитний договір укладено 05.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище ніж 1,00% після 20.08.2024 є нікчемними в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та не можуть бути застосовані. Отже, за період з 21.08.2024 по 24.01.2025 (включно) ТОВ «Лінеура Україна» неправомірно нараховувало позичальнику відсотки в розмірі денної процентної ставки (1,50%). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача за період з 05.06.2024 по 20.08.2024 (включно) підлягає стягненню заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 28875,00 грн (відсотки кредитором нараховані правильно), у період з 21.08.2024 по 24.01.2025 (включно) у розмірі 39250,00 грн (25000,00 грн х 1% х 157 днів). Тобто, разом заборговність за відсотками, яка підлягає стягненю з відповідача, становить 68125,00 грн. Посилання на ст.551 ЦК України, згідно з якими (ч.3) Ррзмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд відхиляє, оскільки вказана сума не є неустойкою (ані штрафом, ані пенею) в розумінні ст.549 ЦК України, та не підлягає зменшенню на підставі наведеної норми. З огляду на положення договору та Закону України «Про споживче кредитування», доводи відповідача про не співмірність нарахованих відсотків розміру отриманого кредиту не впливають на суму відсотків, яка підлягає стягненню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за пенею в розмірі 12500,00 грн, суд зазначає наступне. За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Враховуючи вищевикладене, підстави для стягнення неустойки у вигляді пені відсутні, а тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] пені у розмірі 12500,00 грн задоволенню не підлягають. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 74,35%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1801,05 грн (2422,40 грн*74,35/100) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial