Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від листопада 2022 року, згідно якого на користь [PERSON] заповідано все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, посвідчений головою виконавчого комітету Стебнівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що її батько [PERSON] , 01 червня 2016 року склав заповіт, яким заповів усе належне йому на праві приватної власності майно, незалежно від його місцезнаходження та складу, на користь своєї дочки [PERSON] , у тому числі дві земельні частки (паї) площею по 2,84 га кожна. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 квітня 2023 року. Після смерті батька позивачка звернулася до державного нотаріуса Звенигородської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй стало відомо, що в листопаді 2022 року [PERSON] склав інший заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON] . Позивачка вважає, що заповіт, складений у листопаді 2022 року, не відповідає вимогам чинного законодавства та не відображає дійсної волі спадкодавця, оскільки підпис у заповіті не належить [PERSON] , а сам заповіт був складений за відсутності вільного волевиявлення спадкодавця. Позивачка вказує на те, що [PERSON] тривалий час проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] . 01 червня 2016 року він також видав на користь позивачки доручення на отримання компенсації за земельні частки (паї), а 09 вересня 2016 року довіреність на представництво його інтересів. В липні 2021 року [PERSON] виїхав до свого сина [PERSON] , де проживав за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Стебне. Позивачка стверджує, що у період проживання у [PERSON] спадкодавець скаржився на неналежне ставлення, обмеження у доступі до їжі, конфлікти та фізичне насильство, у зв`язку з чим 03 вересня 2022 року викликалась поліція. У вересні 2022 року [PERSON] висловлював намір переїхати до Звенигородського будинку-інтернату для осіб похилого віку. Позивачка зазначає, що спадкодавець мав похилий вік (78 років), страждав на вікові когнітивні розлади, переніс інсульт у 2015 році та перебував на лікуванні у невролога і психіатра, що, на її думку, ставить під сумнів його здатність усвідомлювати значення своїх дій під час складення заповіту у листопаді 2022 року. Крім того, позивачка вказує, що заповіт було посвідчено головою виконавчого комітету Стебнівської сільської ради поза приміщенням органу місцевого самоврядування, без належного обґрунтування неможливості прибуття спадкодавця, а також без повідомлення органу, у якому зберігався попередній заповіт, що, на її думку, є порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивачка наполягає, що підпис і напис у спірному заповіті істотно відрізняються від підписів спадкодавця у його попередніх правочинах, що може бути підтверджено почеркознавчою експертизою, та свідчить про можливу підробку. З огляду на викладене, позивачка вважає, що заповіт [PERSON] від листопада 2022 року складено з порушенням вимог статей 203, 215, 1234, 1247, 1248 Цивільного кодексу України, не відповідає внутрішній волі спадкодавця та порушує її права як спадкоємця першої черги, у зв`язку з чим просить суд визнати зазначений заповіт недійсним. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року справу передано для розгляду судді Сакун Д.І. Ухвалою суду від 19.10.2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання для розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження. Ухвалами суду від 21.11.2023 року, 19.12.2023 року та 11.01.2024 року задоволено клопотання адвоката Терещенка Р.В. про витребування додаткових доказів. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.01.2024 року призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 27.06.2024 року до суду надійшов висновок експерта №1132/06/2024 від 21.06.2024 року. Ухвалою суду від 02.07.2024 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.12.2024 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Згідно з розпорядженням керівника апарату Звенигородського районного суду Черкаської області № 119 від 18 березня 2025 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення ВРП від 15.01.2025 року, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №694/2410/23, провадження №2/694/239/25. В ході повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 року головуючим у справі визначено суддю Кравченко Т.М. Ухвалою суду від 26.03.2025 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити судовий розгляд в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання на 29.04.2025 року. Ухвалою суду від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи на 07.07.2025 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Терещенко Р.В. позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач вважає, що підпис у заповіті не належить спадкодавцю [PERSON] , він не міг скласти цей заповіт, а якщо і склав, то його примусили це зробити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Трохименко Н.О позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач пояснив, що батько самостійно склав заповіт на нього. Спочатку батько жив у позивача [PERSON] , але вона вигнала його з дому. Йому подзвонили з поліції і поросили забрати батька. Два останні роки перед смертю батько жив з ним. Він доглядав його та лікував. Батько був зареєстрований в с. Гусакове, але фактично проживав в с. Стебне. Він не був присутнім при складанні заповіту [PERSON] . Стверджує, що спадкодавець був при здоровому глузді, однак не бачив на одне око. Сестра [PERSON] викликала поліцію за місцем його проживання з приводу того, що він нібито ображає батька, однак по приїзду жодних порушень поліція не виявляла. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат Лічман О.М. підтримали позов та просили його задовольнити. [PERSON] пояснила, що батько скаржився їй на те, що відповідач [PERSON] ображав його. Вважає, що у батька не було волі на складання заповіту на користь відповідача. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Стебнівська сільська рада Звенигородського району Черкаської області, державний нотаріус Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко Лариса Василівна, Вільховецька сільська рада Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не з`явились. Надали суду заяви, про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис про смерть за № 206 від 14.04.2023 р. (а.с.18). Згідно з довідкою № 93 від 24.04.2023 року, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області за підписом старости Вільховецького старостинського округу, [PERSON] не проживав, але був зареєстрований до дня смерті [INFO] в селі Гусакове Звенигородського району Черкаської області. Проживав одиноко (а.с.119 зворот). Із довідки № 99/01-3-15 від 05.05.2023 року, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області за підписом старости Стебнівського старостинського округу вбачається, що [PERSON] дійсно проживав без реєстрації до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Проживав разом із сином [PERSON] , [INFO] (а.с.120). Після смерті [PERSON] , [INFO] , була заведена спадкова справа № 70586453, номер у нотаріуса 140/2023, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 72299878 (а.с.118 зворот). 29.04.2023 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.116 зворот.). 05.05.2023 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON] , [INFO] (а.с.116). 19.05.2023 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.115). 24.05.2023 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.115 зворот). 01.06.2016 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області Лисенко М.І., яким заповів своїй дочці [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (а.с. 17). 12.10.2021 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою села Стебне Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області Піддубним В.П., яким заповів [PERSON] , [INFO] , усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право (а.с.127). Відповідно до висновку експерта №1132/06/2024 від 21.06.2024 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №694/2410/23 (провадження №2/694/29/24)підпис від імені [PERSON] та рукописний запис прізвища та ініціалів [PERSON] , що містяться у рядку «ПІДПИС» у заповіті від імені [PERSON] від 12.10.2021, посвідченому старостою села Стебне Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області Піддубним В.П., зареєстрованому в реєстрі за №40, а також підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» у рядку з номером нотаріальної дії «40» на аркуші 5 журналу реєстрації нотаріальних дій по селу Стебне виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, що розпочатий 21.01.2021, виконані [PERSON] під дією на процес письма збиваючих факторів природного характеру, а саме - у незвичайному стані виконавця, імовірніше за все, пов?язаному із захворюванням, що впливало на його письмово-рухові функції, погіршенням стану його здоров`я на момент виконання досліджуваних почергових об`єктів та обмеженням зорового контролю за процесом письма (а.с. 208-217). Позивач [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, складений її батьком [PERSON] на користь її брата [PERSON] , посилаючись на те, що заповіт не був підписаний спадкодавцем, а якщо і був ним підписаний, то волевиявлення заповідача не було вільним. Вказує на те, що у неї є великі сумніви щодо наявності у [PERSON] вільного волевиявлення та розуміння ним своїх дій. Також позивач припускає, що нотаріальні дії були здійснені під тиском [PERSON] . Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Отже, заповіт є одностороннім правочином, оскільки для його скаладання достатньо волевиявлення однієї сторони - заповідача. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з вимогами ст. 215 ЦУ України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Стаття 1247 ЦК встановлює загальні вимоги до форми заповіту. Згідно з цією нормою заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з вимогами ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Стаття 1255 ЦК України встановлює, що нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] було складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, а також підписано заповідачем. Заповіт було посвідчено уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, що відповідає вимогам ст. 1251 ЦК України, та зареєстровано в Спадковому реєстрі. Повноваження старости села Стебне щодо посвідчення заповітів підтверджуються рішенням Звенигородської міської ради від 16 грудня 2020 року № 2-23/VIII «Про покладання обов?язків на старосту села Стебне Звенигородської міської ради», відповідно до якого старосту села Стебне Звенигородської міської ради Піддубного Василя Петровича, як посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважено на вчинення нотаріальних дій, передбачених пунктами 1-5 частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат», здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання (перебування) осіб, надання довідок та довідок-характеристик фізичним і юридичним особам, проведення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних, виконання заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації, вчинення дій з державної реєстрації актів цивільного стану, а також ведення діловодства, обліку і звітності з передачею документів до архіву (а.с.91). З метою перевірки доводів позивача про те, що заповіт був підписаний іншою особою, а не [PERSON] судом за клопотанням позивача була призначена почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку експерта №1132/06/2024 від 21.06.2024 року підпис від імені [PERSON] та рукописний запис прізвища та ініціалів [PERSON] , що містяться у рядку «ПІДПИС» у заповіті від імені [PERSON] від 12.10.2021, посвідченому старостою села Стебне Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області Піддубним В.П., зареєстрованому в реєстрі за №40, а також підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» у рядку з номером нотаріальної дії «40» на аркуші 5 журналу реєстрації нотаріальних дій по селу Стебне виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області, що розпочатий 21.01.2021, виконані [PERSON] під дією на процес письма збиваючих факторів природного характеру, а саме - у незвичайному стані виконавця, імовірніше за все, пов?язаному із захворюванням, що впливало на його письмово-рухові функції, погіршенням стану його здоров`я на момент виконання досліджуваних почергових об`єктів та обмеженням зорового контролю за процесом письма. Вказаний висновок експерта суд вважає належним та допустимим доказом того, що заповіт був підписаний особисто спадкодавцем [PERSON] , оскільки він є обґрунтованим та узгоджується з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Також судом було перевірено доводи позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] щодо відсутності вільного волевиявлення спадкодавця на складання заповіту та складання його під тиском. Так, за клопотанням позивача було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] та у них є дві дочки і один син. Спочатку [PERSON] жив у дочки [PERSON] в с. Вільховець. Потім син [PERSON] забрав батька до себе погостювати і він у нього залишився проживати. [PERSON] не пускав її до чоловіка, а тому вона поїхала з дочкою [PERSON] і забрала [PERSON] . Він став жити в дочки [PERSON] , яка доглядала його п`ять років. Потім син [PERSON] знову забрав батька до себе і нікого не пускав до нього. [PERSON] дзвонив до неї і просив забрати до себе, бо син ображає його, забирає гроші. Вона не могла його забрати до себе, бо їй було важко за ним доглядати. Також зазначила, що перед смертю [PERSON] погано бачив. За клопотанням відповідача суд допитав свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом [PERSON] . Бачив його батька в дворі і в будинку, коли заходив в гості. В двір до [PERSON] заходив вільно, хвіртка була відкрита. Батько [PERSON] ходив з допомогою ходунків, бо мав проблеми з ногою. При цьому він бачив та впізнавав людей. Батько [PERSON] не жалівся йому на свого сина та не виявляв бажання переїхати до дочок. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] в с. Стебне, де проживає щороку в період з березня до листопада. Бачила батька [PERSON] в дворі, як він сидів на лавці чи ходив по двору на ходунках. У батька відповідача була хвора нога, однак він міг виходити за двір. Свідок [PERSON] пояснила, що проживала однією сім`єю. З [PERSON] в період з 2019 по 2024 роки. Спочатку батько [PERSON] - [PERSON] жив у своєї дочки [PERSON] та подзвонив до сина, щоб той приїхав в гості. Коли вони приїхали до [PERSON] , батько став просити, щоб вони його забрали. Для цього їм довелось викликати поліцію та вони забрали батька до себе. Це було приблизно в 2020-2021 році. Стосунки у [PERSON] з батьком були нормальні. Він доглядав його та лікував за потреби. [PERSON] давав їм гроші на свої потреби і вони купували йому, що він просив. [PERSON] бачив нормально в окулярах. Вони возили [PERSON] до його дружини в село, він хотів залишитись у неї, але вона не захотіла цього. У [PERSON] був свій телефон та він дзвонив до голови села Стебне, щоб той приїхав до нього. Коли приїздив голова села, то вона чула їхню розмову з [PERSON] , а саме що [PERSON] хотів скласти заповіт на сина [PERSON] , бо він у нього проживає. Також судом досліджено відповідь на адвокатський запит адвоката Н. Трохименко, надану Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області, з якої вбачається, що згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції України громадянка [PERSON] неодноразово зверталася до Звенигородського РВП із заявами. Вказані повідомлення зареєстровані в ІТС ІПНП за № 8901 від 17.08.2021 року, № 6408 від 30.06.2022 року та № 8918 від 05.09.2022 року. За результатами проведення перевірок за вказаними заявами працівниками Звенигородського РВП встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення (а.с.64). Так, з рапорту старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу поліції відділення поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області С.О. Харченка вбачається, що 30.06.2022 року заявниця [PERSON] повідомила про те, що її батько зателефонував їй та повідомив, що його син застосовує до нього фізичне насильство, систематично відбирає у нього грошові кошти та не випускає з будинку. За результатами відпрацювання вказаного виклику та під час прибуття працівників поліції на місце події факт домашнього насильства не підтвердився. Під час спілкування з батьком заявниці останній повідомив, що відносно нього жодних протиправних дій не вчинялося, допомоги працівників поліції він не потребує, у зв`язку з чим під час перевірки порушень виявлено не було (а.с.67-68). Із рапорту старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу поліції відділення поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області Р.В. Грущинського вбачається, що 05.09.2022 року заявниця [PERSON] повідомила про те, що її батько [PERSON] з 19.08.2022 року не виходить на зв`язок, а догляд за ним здійснює брат заявниці [PERSON] . Також заявниця повідомила, що брат інколи ображає батька, у зв`язку з чим просила перевірити вказану інформацію. За результатами відпрацювання зазначеного повідомлення та під час прибуття працівників поліції на місце події було опитано батька заявниці [PERSON] , який пояснив, що відносно нього жодних неправомірних дій не вчинялося та будь-якої загрози його життю чи здоров`ю не існує. Відсутність зв`язку він пояснив тим, що його мобільний телефон перебуває на ремонті. Зазначена інформація була доведена до відома заявниці. У зв`язку з відсутністю ознак будь-якого правопорушення вказане повідомлення додаткового розгляду не потребує (а.с.73). З даних рапорту старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу поліції відділення поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області С.О. Снісар вбачається, що 17.08.2021 року заявниця [PERSON] повідомила про те, що її батько [PERSON] тривалий час не виходить на зв`язок, телефону не має та просить наряд перевірити надану інформацію. За результатами відпрацювання зазначеного повідомлення та під час прибуття працівників поліції на місце події було встановлено, що [PERSON] знаходиться за місцем проживання свого сина [PERSON] , загрози життю і здоров`ю останнього не має. Зазначена інформація була доведена до відома заявниці. У зв`язку з відсутністю ознак будь-якого правопорушення вказане повідомлення додаткового розгляду не потребує (а.с.76). Також судом було досліджено звукозапис телефонної розмови [PERSON] з [PERSON] , з якого встановлено, що батько жалівся доньці на те, що син ображає його та забирає пенсію. При цьому [PERSON] повідомила [PERSON] , що не має змоги забрати його до себе та порадила іти в будинок для престарілих. Жодних розмов щодо складання заповіту на аудіо записі не зафіксовано. Постанова Верховного Суду від 03.12.2025 року у справі № 299/352/20 містить правовий висновок про те, що заповіт визнається недійсним, якщо встановлено, що він не підписаний власноручно заповідачем, а виконаний іншою особою, при цьому відсутній посвідчувальний напис про причини неможливості особистого підписання. Відповідно правового висновку, що міститься в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №161/17119/16-ц, тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 89 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності,суд приходить до висновку, що заповіт [PERSON] від 22.11.2021 року підписаний ним власноручно та оформлений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. При цьому, позивачем [PERSON] не надано достатніх та достовірних доказів, що підтверджують її доводи про те, що в момент вчинення заповіту [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. З клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення неспроможності спадкодавця [PERSON] в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними позивач не зверталась. Враховуючи викладені обставини, суд не вбачає підстав для визнання заповіту [PERSON] від 22.11.2021 року недійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Відповідач [PERSON] із заявою про розподіл судових витрат не звертався. На підставі ст. ст. 203, 215, 225, 1216, 1217, 1233, 1234, 1247, 1248, 1251, 1254,1257 ЦК України,

Outcome: dismissed