Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник за довіреністю Москаленко М.С., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у загальному розмірі 45255,00 грн, з яких: заборгованість за Кредитним договором № 40924-01/2024 у розмірі 20000,00 грн, заборгованість за Кредитним договором № 3149414412/450583 у розмірі 12955,00 грн, заборгованість за Кредитним договором № 20584-02/2024 у розмірі 13300,00 грн, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.01.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕДИТ» (далі попередній кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] було укладено Договір надання фінансового кредиту № 40924-01/2024, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати інші обовязки, передбачені договором. 24.07.2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГОУФІНГОУ» (далі попередній кредитор, ТОВ «ГОУФІНГОУ») та [PERSON] було укладено Договір надання фінансового кредиту № 3149414412/450583, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та виконати інші обовязки, передбачені договором. 19.02.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі - попередній кредитор, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 20584-02/2024, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обовязки, передбачені договором. Кожен з договорів укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створено в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток. Право вимоги до боржника [PERSON] за кредитними зобов`язаннями перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, незважаючи на повідомлення про відступлення права вимоги, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок позивача, ні на рахунок попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ»: за Кредитним договором № 40924-01/2024 в розмірі 20000 грн, з яких: 5000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15000 грн сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 3149414412/450583 в розмірі 11955 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8955 грн сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 20584-02/2024 в розмірі 13300 грн, з яких: 3800 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 9500 грн сума заборгованості за відсотками. Уповноваженим представником відповідача [PERSON] адвокатом Калініним С.К. до суду подано відзив на позовну заяву. Невизнання позову обґрунтовує тим, що матеріали справи не підтверджують укладення між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] , ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] кредитних договорів, погодження ними умов кредитування та надання відповідачу кредитів. Відповідач заперечує факт укладення договорів, отримання кредитів та розмір заборгованості, яка позивачем не підтверджена первинними бухгалтерськими документами. З наданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову їх укладення, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитних договорах, шлях та метод ідентифікації [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів при укладенні кредитних договорів. В матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що [PERSON] пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційних системах товариств при вході в особистий кабінет, в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію» через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив. Відповідач не визнає факт заповнення формуляру або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. При цьому, приєднані до матеріалів справи договору не містять підписів сторін договору. Доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] хх-хххх-0627 належить або використовувався відповідачем матеріали справи не містять. Заборгованість за Кредитним договором № 3149414412/450583 нарахована за межами строку кредитування. Матеріали справи не містять доказів зміни умов кредитування в цій частині. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення суми кредиту матеріали справи не містять. Кредитні договори укладено 26.01.2024 року та 19.02.2024 року, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому при укладенні договорів до спірних правовідносин мали б застосовуватись положення частини пятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та відсоткова ставка не могла перевищувати 1 % в день. У відзиві представник відповідача також просить стягнути на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зазначає, що позивач не володіє та не може володіти доказами отримання саме відповідачем одноразового ідентифікатора, який було надіслано на телефонний номер вказаний ним у договорі. Інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ІТС первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та позичальник, як власник особистого кабінету. У даному випадку діє презумпція дійсності правочину. Надання копії електронного договору, підписаного таким ідентифікатором, є достатнім доказом прийняття оферти відповідачем. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який були перераховані кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунках для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. В законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Неповідомлення боржника не тягне за собою відмову у позові новому кредитору. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісних кредиторів, які вказані у кредитних договорах, і таке виконання було б належним. Представник позивача також не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу відповідача, оскільки вважає їх неспівмірними. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду Згурівського районного суду Київської області від 01 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надати до суду інформацію, що містить банківську таємницю. У судове засідання учасники справи не зявились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача Москаленко М.С. у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення справи чи розгляд спраив у його відстуність не подав. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відстуність сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду. Провівши розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.01.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір надання фінансового кредиту № 40924-01/2024 (далі Кредитний договір № 40924-01/2024). Кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, що відтворення шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Зазначений номер мобільного телефону є фінансовим номером телефону відповідача, що підтверджується інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 153 (зворот)). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 24.05.2024. Відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього Договору. Пунктом 1.6 Кредитного договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-0627 (а.с.8-13 Кредитний договір з додатками). ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобовязання за Кредитним договором виконало повністю, перерахувавши кошти у сумі 5000,00 грн. на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується випискою по банківській картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 154-156). Належність платіжної картки № [NUMBER] відповідачу [PERSON] підтверджується інформацією банку-емітента картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 153(зворот)). Відповідач кредитні кошти отримав, відповідно до графіку платежів повернення кредиту, сплату відсотків не здійснив. 24.05.2024 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 24052024, у віповідності до умов якого ТОВ " АВАНС КРЕДИТ " передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " ЄАПБ" приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 40924-01/2024 у розмірі 20000,00 грн (а.с. 15-20 Договір факторингу з додатками). 24.07.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено Договір надання фінансового кредиту № 3149414412/450583 (далі Кредитний договір № 3149414412/450583). Кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.08.2021. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на доб. Тип процентної ставки фіксована. Пунктом 1.4 Кредитного договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.25-27 Кредитний договір з додатками). ТОВ «ГОУФІНГОУ» свої зобовязання за Кредитним договором виконало повністю, перерахувавши кошти у сумі 3000,00 грн. на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується випискою по банківській картці АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с. 147). Належність платіжної картки № [NUMBER] відповідачу [PERSON] підтверджується інформацією банку-емітента картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с. 146). Випискою Відповідач кредитні кошти отримав, відповідно до графіку платежів повернення кредиту, сплату відсотків не здійснив. 19.04.2022 року між ТОВ " ГОУФІНГОУ " та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 19042022-Г, у віповідності до умов якого ТОВ " ГОУФІНГОУ " передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " ЄАПБ" приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 3149414412/450583 у розмірі 11955,00 грн (а.с. 28-33 Договір факторингу з додатками). 19.02.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 20584-02/2024 (далі Кредитний договір № 20584-02/2024). Кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається строком на 100 днів. Дата погашення кредиту 24.05.2024. Відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього Договору. Пунктом 1.6 Кредитного договору передбачено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-0627 (а.с.38-43 Кредитний договір з додатками). ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобовязання за Кредитним договором виконало повністю, перерахувавши кошти у сумі 3800,00 грн. на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується випискою по банківській картці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 154-156). Відповідач кредитні кошти отримав, відповідно до графіку платежів повернення кредиту, сплату відсотків не здійснив. 28.05.2024 року між ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 28052024, у віповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП " передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " ЄАПБ" приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 28.05.2024 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 20584-02/2024 у розмірі 13300,00 грн (а.с. 45-49 Договір факторингу з додатками). Зазначені вище кредитні договори укладено в електронній формі в особистих кабінетах позичальника, що створені в інформаційно-комунікаційній системі товариств та доступні зокрема через сайти товариств та/або відповідний мобільний додаток. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів. Для укладення договорів відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредитів. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Кредитні договори укладені в електронній формі. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частинами 12,13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постанові у справі №243/6552/20 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В порядку ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Оцінюючи добуті в ході судового розгляду докази, суд вважає неспроможними аргументи сторони відповідача щодо не укладення кредитних договорів, виходячи з наступного. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 ЦПК України. Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Представник відповідача не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до особистого кабінету відповідача, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису. Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, останнім суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів отримання відповідачем листа на електронну пошту та/або смс-повідомлень, а також доказів здійснення входу до особистого кабінету, що свідчить про відсутність доказів укладення кредитного договору в електронному вигляді, також є безпідставними, адже факт укладення електронного договору підтверджується не повідомленнями про вхід, а самим електронним договором, підписаним електронним підписом із одноразовим ідентифікатором, що передбачено статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Надання копії електронного договору, підписаного таким ідентифікатором, є достатнім доказом прийняття оферти відповідачем. Проте, суд вважає спроможними аргументи представника відповідача щодо неправильності нарахування відсотків за кредитними договорам, з огляду на наступне. На підставі частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 цього Закону не може перевищувати 1%. В силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача . Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проаналізувавши умови кредитних договорів, суд встановив, що денна відсоткова ставка за Кредитним договором № 40924-01/2024, який був укладений 26.01.2024 року становить 2,50 %, денна відсоткова ставка за Кредитним договором № 20584-02/2024, який був укладений 19.02.2024 року становить 2,50 %. Тобто денна відсоткова ставка за цими кредитними договорами перевищує 1,00 %. Кредитні договори укладені після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, відтак денна відсоткова ставка не може перевищувати 1 % . Відтак, відсотки за Кредитним договором № 40924-01/2024 та Кредитним договором № 20584-02/2024 мають розраховуватись за формулою ВК = ЗРК*t ? 1%, де ВК відсотки за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. З огляду на це, відсотки за Кредитним договором № 40924-01/2024 будуть становити 6000,00 грн., а відсотки за Кредитним договором № 20584-02/2024 3800,00 грн. Саме такий розмір відсотків відповідає вимогам закону, є обгрунтованим та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В частині наявності підстав для нарахування та стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом заКредитним договором № 3149414412/450583, суд зазначає наступне. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом ст.1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року, Справа № 910/17048/17, Велика Палата зазначила: « Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Докази вчинення відповідачем дій щодо пролонгації строку кредитування за Кредитним договором № 3149414412/450583 суду не надані. Відповідач факт пролонгації строку кредитування заперечує. Підстави для стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом заКредитним договором № 3149414412/450583 відсутні. Відтак, з відповідача підлягають до стягнення відсотки в межах строку кредитування у розмірі 2205,00 грн. Решта суми відсотків, нарахованих первісним кредитором до стягнення не підлягає. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на не підтвердження належними доказами перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності заборгованості, з огляду на наступне. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Надані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки про рух коштів на карткових рахунках відповідача є первинними документами та належними доказами перерахування кредитних коштів відповідачу. Сторона відповідача свого розрахунку заборгованості суду не надала. Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість в загальному розмірі 23805,00 грн, яка складається з наступного: заборгованість за Кредитним договором № 40924-01/2024 у розмірі 11000,00 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6000,00 грн - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за Кредитним договором № 3149414412/450583 у розмірі 5205,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 2205,00 грн - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за Кредитним договором № 20584-02/2024 у розмірі 7600 (сім тисяч шістсот) гривень 00 коп., з яких: 3800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3800,00 - сума заборгованості за відсотками. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с. 1 платіжна інструкція). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (52,601922 %), у розмірі 1274,22 грн, решта судового збору залишається за позивачем. Відповідачем [PERSON] понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн (а.с. 86-100 підтвердження). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено (47,398078 %), у розмірі 3080,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial