Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором та судові витрати. На обґрунтування позову зазначено, що 02 лютого 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 132407162 на суму 9100 грн., який був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора SSMB-9755 і надісланим на номер його мобільного телефону. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого, у подальшому, укладались додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 19 березня 2024 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали реєстр прав вимоги № 276, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року. 19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01. 19 грудня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року підписали реєстр прав вимоги № 2, за яким «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року. 08 липня 2025 року «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у сумі 37082,50 грн., з яких 9100 грн. заборгованість по тілу кредиту; 27982,50 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором та просить стягнути заборгованість, що по ньому утворилась. 23 вересня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 02 лютого 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 132407162, який був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора SSBM-9755, надісланим на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] , та відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9100 грн., які були перераховані його картку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), та зобов`язався повернути кредитні кошти і сплачувати відсотки за користування кредитом. Ці обставини підтверджуються копією договору (а.с. 16-26), паспортом споживчого кредиту (а.с. 14-15), копією заявки на отримання грошових коштів в кредит (а.с. 27), копією довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 28), копією платіжного доручення про перерахування коштів (а.с. 29), довідкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 31), листом АТ "Сенс Банк" за вих. № 15432-БТ-32.3/2025 від 05 листопада 2025 року (а.с. 84), випискою за карткою № [NUMBER] ( [NUMBER] ), емітованою на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 85). Відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року, у зв`язку з чим у нього, станом на 19 березня 2024 року, утворилась заборгованість перед ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» у розмірі 18200 грн, з яких: 9100 грн. заборгованість по тілу кредиту; 9100 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 67). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до якого, у подальшому, укладались додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 19 березня 2024 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали реєстр прав вимоги № 276, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року в сумі 18200 грн. Ці обставини підтверджуються копією договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатковими угодами до нього, витягом з реєстру прав вимоги № 276 від 19 березня 2024 року, протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, актом звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (а.с. 32-47). Внаслідок ухилення відповідача від виконання зобов`язання за договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року, станом на 19 грудня 2024 року, утворилась заборгованість перед ТОВ «Таліон Плюс» у розмірі 37082,50 грн, з яких: 9100 грн. заборгованість по тілу кредиту; 27982,50 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 68). 19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до якого «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року в сумі 37082,50 грн., що підтверджується договором факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року з додатками, витягом з реєстру прав вимоги, платіжними інструкціями щодо сплати фінансування по реєстру прав вимоги за договором факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року (а.с. 48-56). 08 липня 2025 року «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року у розмірі 37082,50 грн., що підтверджується копією договору факторингу з додатками, витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі реєстру боржників, платіжними інструкціями щодо сплати фінансування по реєстру прав вимоги за договором факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року.(а.с. 57-66). Станом на 31 липня 2025 року заборгованість відповідача за договором № 132407162 від 02 лютого 2024 року становить 37082,50 грн, з яких: 9100 грн. заборгованість по тілу кредиту; 27982,50 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 69). Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч.2-4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 тощо. Отже, як вбачається з кредитного договору, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений кредитний договір та договори факторингу відповідають вимогам закону, зобов`язання по кредитному договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 7000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пунктів 1,2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved