Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

20 жовтня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 53051,81 гривень. Позовні вимоги оґрунтовані тим, що 17.11.2022 року між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №98739665000, за умовами якого АТ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредит у сумі 61951,07 гривень, строк кредиту до 17.11.2026, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних від суми залишку заборгованості за кредитом ( за користування кредитом понад встановлений строк кредитування - 7,00001% річних), а також комісію. Договір укладений в електронній формі та підписаний одноразовим ідентифікатором. АТ «УкрСиббанк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 61951,07 гривень, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у зв`язку з чим станом на 09.12.2025 року у ненї виникла заборгованість у розмірі 53051,81 гривень, з яких: 41900,57 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 11151,24 гривень - заборгованість за комісією. 09.12.2024 року між ТОВ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений Договір факторингу, у відповідності до якого ТОВ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло належні ТОВ «УкрСиббанк» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 17.11.2022 №98739665000. Станом на 09.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 53051,81 гривень, яка складається з тіла кредиту у розмірі 41900,57 гривень, заборгованість за комісією у розмірі 11151,24 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 53051,81 гривень та понесені судові витрати. 21.10.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам наданий строк для подання заяв по суті справи. 24.11.2025 року від представника відповідача - адвоката Дерев`янко І.О. надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що додатки до позовної заяви не містять будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідно до Договору факторингу №284 АТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» свої права вимоги саме за кредитним договором №98739665000, укладеному між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк». Позивачем не долучено до позову документів, підтверджуючих, що відповідач виявила своє волевиявлення на укладення кредиту, та яким чином відбувся підпис договору в електронній формі, та яким чином було ідентифіковано її електронний підпис. В матеріалах справи відсутній реєстр боржників, на який посилається позивач. Належним доказом у справі є первинний документ, а не наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, який він здійснив на власний розсуд, і який неможливо перевірити без первинних документів. Вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу вважає безпідставними, через відсутність належних доказів. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 02.12.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої сторони є вільними в укладанні договору, виборів контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог закону. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.57 розділу IVПоложення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в ргестрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Пунктом 62 Положення №75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову4 звітність» виписка є первинним документом, який підтверджує розмір та наявність заборгованості про що наголосив Верховний суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц. Отже, заборгованість відповідача підтверджується у сукупності умовами кредитного договору, виписками по рахунку та рахунком заборгованості, який зроблено на підставі даних документів. Беззаперечним фактом набуття права вимоги до відповідачки є Договір факторингу, актом приймання-передачі реєстру боржників від 09.12.2024 року та платіжною інструкцією, за яким ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перераховано на рахунок АТ «Укрсиьббанк» зазначені у п,4.2. договору факторингу суму грошових коштів. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляд справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка та її представник адвокат Дерев`янко І.О. у судове засідання не з`явилися, представник відповідачки подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України,суд розглядаєсправи напринципах змагальностіі диспозитивності,цивільні справине інакшеяк зазверненням особи, поданим відповіднодо цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 17.11.2022 між акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №98739665000, відповідно до якого відповідачці видано кредит у розмірі 61951,07 гривень для особистих потреб, шляхом перерахування в безготівковій формі на транзитний рахунок банку №UAUA5510050000029246000000105, що підтверджується випискою по особовому рахунку. Відповідно до п.3.5 договору позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до Графіка платежів, що викладений у Додатку №1 до договору, дата повернення кредиту не пізніше 17.11.2026 року. Відповідно до п. 3.7 договору ануїтентний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 17 числа (включно) кожного місяця. Відповідно до п.3.8 договору процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 0,00001% річних. Відповідно до п.3.9 договору за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін, встановлюється процентна ставка в розмірі 7,00001% річних), а також комісією. Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Договір укладено з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі. Сторони узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальником підписано договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами договору, Підписуючи цей Договір, Позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАПК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.ukrsibbank.com/ua/personal/eredits та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 р. (із усіма змінами і доповненнями). Банком всі умови договору були виконані в повному обсязі. 17.11.2022 року відповідачка була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту. Відповідач умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, який долучений до позову, станом на 09.12.2024 заборгованості відповідачки за кредитним договором становить - 53051,81 гривень, з яких: 41900,57 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 11151,24 гривень - заборгованість по комісії. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. З кредитного договору вбачається, що його укладено в електронній формі. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За змістом ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, спірний кредитний договір було укладено в електронній формі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). 09.12.2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №284, на підставі якого АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» приймає належні АТ «Укрсиббанк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між АТ «Укрсиббанк» і боржниками. Як вбачається з копії витягу з додатку до договору факторингу №284 від 09.12.2025, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки в сумі 53051,81 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» є правонаступником у зобов`язанні, що виникло за кредитним договором №98739665000 від 17.11.2022 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , в обсязі набутих прав. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 09.12.2024 обліковується заборгованість у розмірі 53051,81 гривень. З моменту отримання права вимоги за кредитним договором до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитним коштами, проте допустила заборгованість. Відповідно до Розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який не було спростовано відповідачем, станом на 09.12.2024 заборгованість останньої за кредитним договором становить 53051,81 гривень. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII, який діє з 10.06.2017, ( в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023-XII, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі №15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Тому вимоги щодо стягнення комісії у розмірі 11151,24 гривень не підлягають задоволенню. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 41900,57 гривень. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Приписами ч.1 ст.26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Так, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9200,00 гривень, на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору про надання правничої допомого, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжну інструкцію на суму 9200,00 гривень. Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved