Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

20 листопада 2025 року, ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 399248-КС-001 від 17.09.2021 року в розмірі 15 157,47 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог зазначає, що 17.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 399248-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, підписаний відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку, реквізити якої були вказані відповідачем під час оформлення заявки на отримання кредиту. Разом з тим, відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30 жовтня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 15 157,47 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією. Ухвалою суду від 25.11.2025 року призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 399248-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт укладення кредитного договору підтверджується: примірником договору про надання кредиту, офертою та акцептом оферти, візуальною формою послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі, анкетою клієнта, правилами надання коштів у позику. З наведених доказів вбачається, що відповідач особисто пройшов процедуру ідентифікації в системі кредитодавця, подав заявку на отримання кредиту, зазначив номер банківської картки, після чого отримав одноразовий ідентифікатор, який був ним використаний для акцепту оферти. Суд вважає ці докази належними та допустимими, оскільки вони безпосередньо підтверджують волевиявлення відповідача на укладення договору та відповідають вимогам законодавства щодо електронної форми правочинів. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів на банківську картку, реквізити якої були зазначені відповідачем під час укладення договору. Доказів того, що вказана картка не належала відповідачу або що кошти ним не отримувалися, суду не подано. А також, вказане перерахування коштів підтверджується наданою банком випискою про рух коштів на вказаній карті, котра належить [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, допустив прострочення виконання грошового зобов`язання та здійснив лише часткову оплату за договором на загальну суму 2 500,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Здійснення часткової оплати суд розцінює як конклюдентні дії, що свідчать про визнання відповідачем факту існування договірних зобов`язань та отримання кредитних коштів. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, відповідно до яких договір не може вважатися неукладеним після його повного або часткового виконання сторонами. Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 30 жовтня 2025 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15 157,47 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 870,34 грн., заборгованості за процентами 9 007,06 грн, заборгованості за комісією 280,07 грн. Згідно поданого розрахунок заборгованості, проценти та комісія нараховані в межах строку дії кредитного договору, а після його закінчення додаткові нарахування не здійснювалися, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо правомірності включення комісії за надання кредиту до складу заборгованості, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» комісії кредитодавця, пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту, належать до загальних витрат за споживчим кредитом і можуть бути передбачені умовами договору. Умови щодо нарахування комісії прямо передбачені кредитним договором та правилами надання кредиту, з якими відповідач погодився під час укладення договору. Відповідач відзиву на позов не подав, доказів погашення заборгованості або заперечень щодо її розміру суду не надав, чим не скористався своїм процесуальним правом на спростування доводів позивача. Згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Згідно ст.ст.526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України ). Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилялася від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості з відповідача підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved