Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

29.07.2025 Концерн «МТМ» звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. У позові зазначено, що за період з 01.10.2016 по 31.05.2025 Концерн «МТМ» надав послуги централізованого опалення, гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , але споживачі оплату послуг не здійснювали, у зв`язку з чим станом на 31.05.2025 у відповідачів [PERSON] , [PERSON] утворилася загальна заборгованість на суму 31999,88 грн. Відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та водопостачання за вказаний період в сумі 31999,88 грн, та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. 31.07.2025 року Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Нікітіної Ю.С. надійшло клопотання, у якому вона просить перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2025 було задоволено клопотання представника відповідача та здійснено перехід зі спрощеного порядку розгляду справи на загальний з призначенням підготовчого судового засідання. 21.10.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Нікітіної Ю.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що пунктом 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК закріплено, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до ст. 177 ЦПК України Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До позовної заяви додані Позивачем наступні документи: Копія довіреності представника (для суду).Докази направлення позовної заяви з додатками на адресу Відповідачів - опис вкладення у конверт (для суду).Копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Довідка щодо заборгованості Відповідачів. Розрахунок основного боргу. Копія типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 02.10.2021. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити ДІЙСНІ обставини справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу ДІЙТИ висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вимоги до оформлення документів визначені: ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ ДЕРЖАВНА УНІФІКОВАНА СИСТЕМА ДОКУМЕНТАЦІЇ Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163:2020 (ПРИЙНЯТО ТА НАДАНО ЧИННОСТІ: наказ Державного підприємства «Український науководослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01 липня 2020 р. № 144 з 2021-09-01. Цей стандарт розроблено згідно з правилами, установленими в національній стандартизації України НА ЗАМІНУ ДСТУ 4163-2003), - далі ДСТУ 4163:2020. Відповідно до п.1.1. ДСТУ 4163:2020 сферою його застосування є: Цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи незалежно від носія інформації (далі документи), зокрема на: організаційні (положення, статути, посадові інструкції, штатні розписи тощо); розпорядчі (постанови, рішення, накази, розпорядження); інформаційно-аналітичні (акти, довідки, доповідні записки, пояснювальні записки, службові листи тощо) документи, створювані в результаті діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, підприємств, організацій та інших юридичних осіб (далі юридична особа) незалежно від їхнього функціонально-цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності. Пункт 1.2. ДСТУ 4163:2020 установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту та місця розташування реквізитів у документах; вимоги до бланків та оформлення документів; вимоги до виготовлення документів. Згідно з п.п. 5.9-5.11. документи, у тому числі але не виключно, до яких відноситься Довідка в обов`язковому порядку повинні містити: назву документа; дату документу; реєстраційний індекс документа. Позивачем до Позову додано Довідку про розрахунок заборгованості, яка не відповідає вимогам до оформлення документів, які закріплені ДСТУ 4163:2020. Зазначена довідка підписана фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» Оленою БУРМІСТРОВОЮ. Розрахунок суми позову також підписаний фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» Оленою БУРМІСТРОВОЮ. Але матеріали справи № 337/3881/25 не містять доказів, що [PERSON] є працівником Позивача на посаді фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» з наявними повноваженнями щодо підготовки та видання Довідки про розрахунок заборгованості; здійснення розрахунку. Отже Довідка про розрахунок заборгованості, розрахунок суми позову не є доказами в силу приписів ст.ст. 76-80 ЦПК України, на підставі яких можливо встановити наявність заборгованості Відповідачів, період заборгованості та їїрозмір, яка заявлена до стягненняПозивачем. ТИПОВИМ ІНДИВІДУАЛЬНИМ ДОГОВОРОМ про надання послуги з постачання теплової енергії від 02.10.2021, (далі - Договір)який доданий Позивачем до матеріалів, визначені умови та порядок обліку послуг з постачання теплової енергії. Пунктом 33 Договору встановлено, що Виконавець (Позивач) формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Аналогічні положення містяться у п. 34 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830: «34. Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором...». Рахунок, відповідно до ст. 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання повинен містити: найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; адресна інформація, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг; період, за який здійснюється нарахування; загальна сума до сплати; поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач); обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, а також показання відповідних вузлів обліку (у разі відсутності вузлів обліку теплової енергії - приладів - розподілювачів теплової енергії), на основі яких цей обсяг визначено, застосоване розрахункове або середнє споживання; діючі ціни та тарифи на комунальні послуги; стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення); середній обсяг споживання та середній розмір плати за комунальну послугу іншими споживачами відповідної категорії (у тому числі в розрізі класів будівель), яким комунальну послугу надає цей виконавець, визначені за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; рекомендації щодо можливих заходів з підвищення енергоефективності будівель, інформація про державні цільові та інші програми підвищення енергоефективності, контактна інформація та порядок одержання додаткової інформації. Також Позивач на стор 6 позовної заяви зазначає, зокрема: «Згідно пункту 31 Правил надання послуги з поста чання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ від 21 серпня 2019 р. N0 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії». Але в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують: формування та надання рахунків споживачу (Відповідачу) на виконання умов Договору та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії або водопостачання» від 22.06.2017 № 2119-УІІІ (набув чинності 02.08.2017); обсяг спожитої Відповідачами теплової енергії, а також показання відповідних вузлів обліку у заявлений Позивачем період на підставі первинних документів бухгалтерського обліку; ціни та тарифи на відповідну послугу у певний період: з 01.10.2016 по травень 2025. Таким чином, Відповідач [PERSON] вважає, що Позивачем не доведено первинними документами обсяг послуги, що поставлена та розподілена Відповідачу [PERSON] . Також звертаю увагу Суду заявлений Позивачем до стягнення період починається з 01 жовтня 2016 року, що виходить за межи строку позовної давності, яка визначена ст. 257 Цивільного кодексу України. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та стягнути з відповідача витрати на привничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 24.10.2025 від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що Позивачем до Позову додано Довідку про розрахунок заборгованості, яка не відповідає вимогам до оформлення документів, які закріплені ДСТУ 4163:2020. Зазначена довідка підписана фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» [PERSON] . Розрахунок суми позову також підписаний фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» Оленою БУРМІСТРОВОЮ. Але матеріали справи № 337/3881/25 не містять доказів, що [PERSON] є працівником Позивача на посаді фахівцем із збуту теплової енергії відділу договірної роботи Концерну «Міські теплові мережі» з наявними повноваженнями щодо підготовки та видання Довідки про розрахунок заборгованості; здійснення розрахунку. Також звертаю увагу Суду заявлений Позивачем до стягнення період починається з 01 жовтня 2016 року, що виходить за межи строку позовної давності, яка визначена ст. 257 Цивільного кодексу України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимов в повному обсязі. 03.11.2025 від представника позивача Концерну «МТМ» - Шульженко З.О. до суду надійшла заява (відповідь на відзив), яка мотивована тим, що В силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року, № 830 Позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Виставлені рахунки Відповідачу відповідають вимогам пп. 1,2,3,4,5,8 ч. 3 ст. 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", а саме: містять найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; адресну інформацію, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг; період, за який здійснюється нарахування; загальну суму до сплати; поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач); стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення). Тобто форма та вимоги до рахунків несуть в собі вичерпний перелік за для встановлення та розуміння повноти інформації відносно нарахувань за надану послугу. Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Рахунок надається на паперовому носії (п.33 Договору № 722242441 від 01.11.2021 р.). Законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання). Крім того споживачу надано право отримувати інформацію - як зазначену в рахунках на оплату так і додаткову без додаткової плати. Тобто законодавець в повній мірі сприяє отриманню споживачем достатньої кількості інформації. З метою поліпшення якості послуг, турбуючись про комфортність, доступність та оперативність отримання інформації для кожного споживача Концерн МТМ з 01.08.2020 впровадив електронний документообіг первинними документами зі споживачами та почав використовувати комп`ютерну програму M.E.Doc. Щодо строків позовної давності, зазначив, що Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України). У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності визначені загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права за позовом, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Зокрема у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16 зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». Відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період 01.10.2016 р. по 31.05.2025 р за який Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості, остання здійснювала наступні платежі: Серпень 2017р.- 2 000 грн Листопад 2017 р.-5 000 грн Січень 2018 р.- 5 000 грн Березень 2020р.-10 000 грн Січень 2021 р.-10 000 грн Грудень 2021 р.-3 783,8 грн Серпень 2022 р.- 5 317,6 грн Січень 2024 р.-10 000,80 грн. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Просить задовольнити позов в повному обсязі. 03.11.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Нікітіної Ю.С. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які мотивовані тим, що щодо доказів наявності заборгованості, виставлення рахунків Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19. За своєю правовою природою рахунок на оплату товару (рахунок-фактури) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 29.04.2020 № 915/641/19, від 14.08.2024 у справі № 560/12984/23. Наголошуємо, що у справі відсутні належні докази наявності заборгованості Відповідачів та обсяг заборгованості Відповідачів в розуміні ЦПК України, а також Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Щодо запровадження Позивачем М.Е.Doc для відправки рахунків: Відповідачі є побутовими споживачами, які не використовують у побутовому житті М.Е.Dос, який має на меті взаємодію між суб`єктами господарювання, та з метою подання зазначеною категорією осіб звітності до контролюючих органів. Тому посилання Позивача на відправку М.Е.Doc рахунків Відповідачам є таким, що не заслуговує на увагу Суду. Також доводимо до відома Суду, шо [PERSON] не надавав Позивачу згоду на відправку рахунків в електронному виді. Звертаємо увагу Суду, що Позивачем доданий розрахунок заборгованості починаючи з 01.10.2016 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вимоги заявлені Позивачем поза межами позовної давності: з 01.10.2016. Документи, які підтверджують зазначення Позивача, про здійснення оплат у певних розмірах: серпень 2017 р.- 2 000 грн; Листопад 2017 р.- 5 000 грн; Січень 2018 р.- 5 000 грн; Березень 2020 р.- 10 000 грн; Січень 2021 р.- 10 000 грн; Грудень 2021 р.- 3 783,8 грн; Серпень 2022 р.- 5 317,6 грн; Січень 2024 р.- 10 000,80 грн, - у протирічч положень ЦПК щодо наявності доказів, їх належності та достовірності також не надано. Згідно положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Будь-які поважні причини пропущення позовної давності Позивачем у позові не зазначаються. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строки позовної давності. Представник позивача Концерну «МТМ» - Артьомов С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Нікітіна Ю.С. в судловому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю, підтримала позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню таких підстав. Концерн «Міські теплові мережі» (надалі Позивач) діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно відповіді № 1623231 від 31.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зарестрований за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, в системі обліку споживачів, що перебуває у користуванні позивача, відповідачам відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Наведені обставини стороною відповідача не оспорювались. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальні послуги, отриманих ним до укладення відповідного договору. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 за № 630 (надалі-Правила) зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору. За вказаний період заперечень з боку Споживачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу КОНЦЕРНУ «МТМ» не надходило. Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил). Система опалення помешкання Відповідачів є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що послуга з централізованого опалення надавалась боржникам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. При цьому суд виходить з того, що у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, який підтримується і актуальною судовою практикою, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність підписаного договору не звільняє споживача від такого обов`язку. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189 (далі Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п. п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Отже, суд погоджується з доводами позивача про те, що з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладений Типовий індивідуальний договір № 602305436 про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Згідно пункту 31 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ, від 21 серпня 2019 р. № 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору. Згідно пункту 35 Правила розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 23 затверджено Вимоги до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Відповідно до визначення наведеного у п. 3 вимог, абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі. Номер договору і абонентський номер споживача відповідно є одним і тим же числом та дає змогу ідентифікувати споживача. Вимог щодо присвоєння чи алгоритму встановлення певного номеру законодавством не передбачено. Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу ІІІ Методики. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. У разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг. Загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та (у випадку наявності таких приміщень у будинку/будівлі) сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Таким чином, судом встановлено, що відповідач є споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за вище вказаною адресою та користувався послугами позивача, а тому він повинен проводити оплату за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Статтею 322 Цивільного кодексу України встановлено тягар утримання майна, а саме, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на [PERSON] , [PERSON] , за період з 01.10.2016 по 31.05.2025 нараховано плату за послуги в сумі 31999,88 гривень. Отже, заборгованість за період 01.10.2016 по 31.05.2025 складає 31999,88 грн, що також підтверджується наданою позивачем довідкою щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Суд зауважує, що сторона відповідачів, заперечуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, і водночас не оспорюючи самий факт постачання до належного відповідачу житла опалення, теплової енергії, та гарячої води у період до 31.05.2025, власного обґрунтованого розрахунку заборгованості не надала. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного. Згідно заявлених вимог, Концерн «МТМ» нарахував заборгованість за централізоване опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.10.2016 по 31.05.2025. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 29.07.2025. Згідно зіст. 256 ЦК Українипозовна давністьце строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українивстановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українипродовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Крім того, із розрахунку суми позову встановлено, що відповідачі частково сплачували надані позивачем послуги серпень 2017 року - 2000 грн; листопад 2017 року - 5000 грн; січень 2018 року - 5000 грн; березень 2020 року - 10000 грн; січень 2021 року - 10000 грн; грудень 2021 року - 3783,8 грн; серпень 2022 року - 5317,6 грн; січень 2024 року - 10000,80 грн, чим визнавали наявну в них заборгованість, та відповідно внаслідок цих дій перебіг строку позовної давності переривався. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідачів [PERSON] , [PERSON] з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 по 31.05.2025 в межах строку позовної давності, оскільки з урахуванням положень п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, Концерн «Міські теплові мережі» має право на стягнення заборгованості за період з 01.10.2016, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії у період з 01.10.2016 по 31.05.2025, яка у загальному розмірі становить 31999,88 грн. Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідачі неналежним чином не виконували свої обов`язки із своєчасної та в повному обсязі сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії є обґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved