Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Дуткевич М. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 14.12.2024 позивач перебуває в шлюбі з відповідачем. У них народився син [PERSON] , [INFO] [PERSON] був мобілізований на військову службу та в даний час перебуває у Донецькій області, звідки час від часу висилає кошти на утримання дитини, яких недостатньо. До того ж, він не надає кошів і на утримання позивачки, оскільки вона не працює та під час декретної відпустки займається вихованням та доглядом за сином. Їй одній важко утримувати дитину. Така ситуація поставила її та сина у важке матеріальне становище, що є підставою для звернення до суду. Добровільно домовитися з відповідачем про його участь в утриманні дитини позивачка не може. Ухвалою від 09 грудня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник не прибули. Представник позивача адвокат Дуткевич М. подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу без його та позивачки участі, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання не прибув, направив до суду заяву від 11.01.2026, у якій визнав позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на дитину. Розгляд справи просить проводити без його участі, оскільки на цей час він перебуває на службі в ЗСУ. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч.3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд установив, що сторони у справі з 14.12.2024 перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження дитини. Встановлено, що на цей час малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю позивачкою [PERSON] , та перебуває на її утриманні. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову про стягнення аліментів на дитину (малолітнього [PERSON] , [INFO] ) не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмірі по частці з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення представника позивача з позовом до суду (04.12.2025) і до повноліття дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України, відсутність інших документально підтверджених утриманців у відповідача. Аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладені вище норми, зважаючи на те, що позивачка при зверненні до суду за позовну вимогу про стягнення аліментів не сплачувала судовий збір у розмірі 1211,20 грн, як особа, яка звільнена від його сплати, її позовні вимоги задоволені, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, про що вказав у своїй письмовій заяві до суду, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь держави слід стягнути 605,60 грн (50% від 1211,20 грн) судового збору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved