Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ТОВ "Кошельок" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 577,00 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.2022 між ТОВ «Кошельок» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3075815529-605051, за якими відповідачка належним чином не виконала свої кредитні зобов`язання. Звернення до суду зумовлене непогашенням відповідачкою на погоджених умовах наявної заборгованості. Ухвалою суду від 23.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач в судові засідання 19.11.2025, 15.12.2025 та 12.01.2026 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти заочного розгляду не надходило. Відповідачка в судові засідання 19.11.2025, 15.12.2025 та 12.01.2026 також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її відсутності, відзиву не подала. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої і п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, згідно з частиною першою та другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, згідно з статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК», було укладено договір споживчого кредиту № 3075815529-605051 (далі договір) за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок». Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 3 400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути його у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування. Підтвердженням укладення договору, погодження його умов та їх виконання кредитодавцем шляхом здійснення переведення 03.02.2022 на картковий рахунок позичальниці визначеної договором суми 3 400,00 грн., є лист АТ КБ «Приватбанк» від 16.11.2025 та виписка по банківському рахунку позичальниці [PERSON] . Відповідно до пунктів 2.1 і 2.2 цього договору кредит надається строком на 17 (сімнадцять) днів (далі «лояльний період»), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений в п.2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Суд констатує, що інших умов пролонгації договору в його тексті немає. Відповідно до пунктів 7.5 7.7 правил надання позики на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» строк кредиту може продовжений додатковою угодою до діючого договору про надання коштів у позику, у т.ч. і на умовах фінансового кредиту. Позичальник має право продовжити строк користування кредитом необмежену кількість раз. З метою продовження строку кредиту за власною ініціативою клієнт повинен виявити бажання продовжити строк кредиту на протязі лояльного періоду користування кредитом та повідомити про це кредитодавця через особистий кабінет (функція «оформити пролонгацію»). В момент оформлення додаткової угоди про продовження строку користування кредитом під час лояльного періоду кредитодавець надає інформацію, яка включає відомості про процентну ставку, яка застосовуватиметься на період продовження, а також суму платежу, який повинен бути здійснений для здійснення пролонгації, у разі згоди з цією пропозицією - оплатити платіж у повному обсязі. За змістом пункту 3.5 договору у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за лояльний період, встановленим пунктом 2.1 договору або додатковими угодами, зобов`язання позичальника зі сплати процентів за користування кредитом становить 2.50% з дня укладення договору. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 11 577,00 грн, яка складається з: 3 400,00 грн. тіло кредиту; заборгованість за процентами 8 177,00 грн. Однак суд не може повністю погодитися із таким розрахунком процентів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). У постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом із тим, згідно розрахунків заборгованості, долучених до позовної заяви, вбачається, що відсотки за користування кредитом продовжували незаконно нараховуватися після закінчення строку основного зобов`язання. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідачки відсотків, нарахованих за межами 17 днів кредитування, позивач не звернув уваги, що неповернення кредиту у визначений договором строк свідчить не про продовження строку договору, а про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не заявляв вимоги про стягнення грошових сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Судом встановлено, що сума позики 3 400,00 гривень, строк договору 17 днів, процентна ставка 2,5 % на добу. Про пролонгацію договору інформації немає. Тобто в період дії договору за наведених умов мали бути нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі, що не перевищує 3 400,00 грн * 2,5 % * 17 = 1 445,00 грн. Беззаперечно відповідач також має повернути і основну суму позики у розмірі 3 400,00 грн. Отже загалом розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню становить 4 845,00 грн. Враховуючи вищевикладене, нараховані проценти за користування кредитними коштами після спливу 17 днів кредитування є безпідставними, а отже у зазначеній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доказів спростування укладення кредитного договору, належного виконання кредитних зобов`язань відповідачка на час розгляду справи суду не надала, тому суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Кошельок». Звертаючись з позовом представником позивача було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат надані докази, зокрема, копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кошельок" та Адвокатським бюро «Герман Гурський», додаток від 12.02.2025 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 року, відповідно до якого, ТОВ " Кошельок" була прийнята правнича допомога на загальну вартість 10 000,00 грн. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, а також, що справа є незначної складності, в такій категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим, участі в судових засіданнях адвокат не приймав, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Зважаючи на предмет спору позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, які, згідно з пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України, присуджуються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено на 41,85 %, із [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1 013,78 грн.

Outcome: partial