Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] , через свого представника адвоката Величко М.Г. звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка та [PERSON] є батьком її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2018 року шлюб сторонами розірвано (справа №577/2729/18). Після розлучення дитина залишилась проживати з матір`ю і разом переїхали до м. Конотоп Сумської області, а у квітні 2022 році - виїхали за межі України і на даний час проживають у Нідерландах, муніципалітет Гронінген. Біологічний батько дитини [PERSON] з дитиною не спілкується, матеріальної чи моральної підтримки не надає, повністю самоусунувся від виховання доньки. Необхідність встановлення даного факту позивачка мотивує тим, що для отримання дозволу на подальше проживання у Нідерландах, їй необхідно підтвердження факту, що вона самостійно виховує та утримує дитину. Без такого документу дитина не зможе у повній мірі користуватись усіма правами та можливостями, які передбачені у країні проживання. Ухвалою судді Білопільського районнотго суду Сумської області від 12 листопада 2025 року позовна заява залишена без руху. 17 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 09 грудня 2025 закрито підготовче провадження у справі за позовною заявою і призначено справу до судового розгляду по суті. У зв`язку з відрахуванням судді Терещенко О. І. зі штату Білопільського районного суду, дана цивільна справа 19 грудня 2025 року була передана на повторний автоматизований розподіл, яким головуючим суддею визначено суддю Черкашину М.С. Позивачка [PERSON] та її представниця адвокат Величко М.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, повідомлений про розгляд справи за адресою реєстрації (а.с. 43, 47). Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, в судове засідання не з`явився, раніше направив заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, при розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с. 27 ). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За усної згоди позивача та її представника, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України та ухвалює заочне рішення у справі. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6 зв.) 31 липня 2018 року рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8 зв.). [PERSON] [INFO] . 25 грудня 2023 року, згідно Витягу з Єдиного реєстру населення, виданого 25.03.2025 Колегією бургомістра і муніципальних радників муніципалітету Гронінген, зареєструвалася в муніципалітеті Гронінген (Нідерланди) (а.с. 5 зв.). Згідно довідки, від 04.04.2025 [PERSON] , яка народилася [INFO] , є ученицею Інтегрального дитячого центру. Впродовж усього періоду її навчання адміністрація підтримувала зв`язок виключно з матір`ю дитини, [PERSON] (а.с. 8,9). Також, судом досліджено довідку Конотопського ліцею № 5 Конотопської міської ради Сумської області від 24.06.2025 № 87, в якій вказано, що в період часу з 01.09.2019 по 31.08.2022 [PERSON] [INFO] була ученицею вказаного навчального закладу. Її батько [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 6). Згідно копії Декларації з лікарем педіатром, контактною особою малолітньої [PERSON] є її мати [PERSON] . Декларація з лікарем педіатром заключена 27.10.2018 року (а.с. 7 зв.). Згідно Довідки Конотопського ліцею № 5 Конотопської міської ради Сумської області від 24.06.2025 № 87, в період часу з 01.09.2019 по 31.08.2022 [PERSON] [INFO] була ученицею вказаного навчального закладу. Її батько [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини, контакту зі школою не підтримував, успішністю дитини не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 6). Згідно з інформацією Білопільського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області від 26.06.2025 станом на 26.06.2025 року у Відділі відсутні виконавчі провадження стосовно стягнення аліментів з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] на утримання дитини [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється. Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст. 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. І лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання дитини одним з батьків пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд на підставі оцінених доказів дійшов висновку про те, що надані позивачкою докази свідчать лише про проживання дитини разом з нею, однак жодним чином не свідчать про відсутність визначеного законом обов`язку батька дитини щодо участі в її утриманні. Утримання та виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , її матір`ю [PERSON] є законним її обов`язком та не потребує встановлення факту судом, а мета звернення, про яку зазначає позивачка - отримання права на проживання в іншій країні, жодним чином не обгрунтовано у позовній заяві і під час судового розгляду, тому яким саме чином встановлення даного факту може вплинути на подальшу реалізацією прав та захист законних інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON] , судом не встановлено. На підставі наведеного вимоги позову є безпідставними. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed