Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

стислий виклад позиції позивача. Позивач ТОВ «Діджи Фінанс», через свого представника Романенка М.Е., звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 103256939 від 24.04.2021 у розмірі 45650,00 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту- 10000,00 грн.; заборгованості за відсотками- 33750,00 грн.; заборгованості за комісійною винагородою 1900,00 грн., а також судовий збір у розмірі 2422 грн 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позову вказав, що в обґрунтування позову вказав, що 24.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено кредитний договір № 103256939 на суму 10000,00 гривень. Станом на день звернення до суду заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до чинного законодавства України укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс», набуто права вимоги до відповідача, сума боргу становить 45650,00 грн. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконує свого зобов`язання та припинив повертати кредитні кошти у строки передбачені договорам, у зв`язку з чим, в нього перед позивачем утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Позиції учасників судового провадження. 20.11.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому вона просить відмовити ТОВ «Діджи фінанс» в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності, які сплинули, так як з моменту порушення прав позивача минуло більше трьох років, тобто позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім цього, зазначає, що згідно п. 1.3. кредитного договору, строк дії кредиту - 15 (п`ятнадцять) днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю 09 травня 2021 року або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку передбаченому п.п. 2.3.1 .-2.3.3. Договору. Строк дії кредиту продовжується на кількість днів, зазначених в п. 2 Договору, у випадку, якщо по день повернення кредиту (включно) позичальник здійснив оплату заборгованості по Договору на суму не менше суми процентів, що розраховані виходячи з кількості днів, що встановлені в п. 2 Договору та передували (поспіль) дню повернення кредиту (включно). Зазначає, що при стягнення заявленої заборгованості необхідно керуватись обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування (а.с. 74-97). 26.11.2025 від позивача заява про уточнення позовних вимог в частині зміни прізвища відповідача з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 101-102). 26.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив в якій просить позовні вимоги ТОВ «Діджи фінанс» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредиту. Щодо строків позовної давності зазначають, що перебіг строку позовної давності на період карантину та дії воєнного часу було зупинено. У зв`язку з цим, загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за кредитним договором почала відлік 04.09.2025 (а.с. 113-119). Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» свого представника у судове засідання не направив, згідно матеріалів справи позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач та її представник- адвокат Рябченко П.Ф. у судове засідання не з`явились, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 03 жовтня 2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (а.с.52). Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року відкладено розгляд справи за клопотання відповідача (а.с.65). Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що24.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 103256939 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с.24-28). За умовами цього договору розмір кредиту становить 10000,00 грн, кредит надано строком на 15 днів, дату повернення кредиту і процентів зазначено як 09.05.2021, розмір процентної ставки 2,50 % за кожен день користування в межах строку кредитування, що становить 3750,00 гривень. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій). Комісія за надання кредиту: 1900 гривень. Згідно платіжного доручення ТОВ «Мілоан» 24.04.2021 перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти за договором 03256939 в сумі 10000,00 грн. (а.с. 34). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Мілоан", заборгованість відповідача за кредитним договором № 03256939 від 24.04.2021 становить 45650,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 33750,00 грн - заборгованість за відсотками, 1900,00 грн заборгованість по комісії (а.с.14). Із даного розрахунку вбачається, що відповідач погашення заборгованості за кредитним договором № 03256939 не здійснював. 29.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №05Т у відповідності до умов якого позивач ТОВ «Діджи Фінанс» набув права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 03256939 від 24.04.2021, що підтверджується витягом з Додатку до Договору факторингу №05Т щодо права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 45650,00 гривень (а.с. 13, 22-27). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ст.ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заявки на позику на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти в сумі 10000 гривень. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту за вказаним вище кредитним договором становить 10000,00 гривень, ця сума заборгованості визначена первісним позикодавцем. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Договір споживчого кредиту укладений сторонами строком на 15 днів, а саме до 09.05.2021. Доказів того, що відповідач ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення суми позики після 09.05.2021 матеріали справи не містять. Відповідач погашення заборгованості за кредитним договором не здійснював. За вказаних обставин, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування за кредитним договором № 03256939 договором до 09.05.2021 в розмірі 3750,00 грн. Та комісія в розмірі 1900,00 гривень. Щодо пропущення позивачем позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263та264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі -Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IXнабрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану, а з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Із 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п.19 у редакції Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19,Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків. Договір укладено 24.04.2021, позов подано 29.09.2025, тобто під час зупинення перебігу позовної давності. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом. Висновки суду. Банк свої зобов`язання за довогором належним чином виконав кошти надав, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), нарахованими процентами та комісією. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач порушила умови договору в частині повернення позивачу кредиту, процентів та комісії за користування кредитними коштами, доказів погашення кредиту суду не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 03256939 від 24.04.2021 у розмірі 15650,00 грн. з яких: заборгованість за сумою позики 10000,00 грн., заборгованість за процентами та комісією за користування позикою 5650,00 грн (3750,00 грн + 1900,00 грн). Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, детальний опис робіт, виконаних адвокатом на суму 5000 гривень, додаткова угода № 103256939 від 29 липня 2025 (а.с. 30-33,36). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Враховуючи вищевикладене, складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, що не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 3000 гривень, що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково на 34,28% а тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 830,40 гривень.

Outcome: partial