Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

14 жовтня 2025 року представник позивача звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обґрунтування позову представник зазначила, що 26.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»та відповідачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1400-2141, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 18600,00 грн, строком кредитування 365 днів, базовий період 30 днів, знижена % ставка - 1,45 % в день, стандартна % ставка - 1,45 % в день, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту. Також Додатковою угодою_№1 від 27.05.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1400-2141 від 26.05.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 400,00 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди № 1, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зазначений відповідачем в особистому кабінеті. Відповідач не виконувала умов кредитного договору в повному обсязі, внаслідок чого станом на 19.09.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 128909,70 грн, з яких: 20000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 106119,70 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 2790,00 прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту. Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими відсотками та комісією у сумі 28909,70 грн, за умовами погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 100000,00 грн, з яких 20000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 80000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Враховуючи вищевикладене, представник позивача, просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 100000,00 грн, з яких 20000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 80000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також 2442,40 грн судового збору. 18 листопада 2025 року представник відповідача по справі подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила,що надана позивачем копія Договору не містить підпису [PERSON] . Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача (рахунок, виписка). Так само графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Відповідно можна дійти висновку, [PERSON] , не ознайомлювали з умовами кредитування. Позивачем не надані суду докази на обґрунтування того, [PERSON] , була ознайомлена з умовами наданого кредиту та взагалі отримувала кредитні кошти. Просить врахувати той факт, що позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами відповідач ознайомлювався при укладенні договорів. Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. Вказала, що, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальній ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. На підставі вищевикладеного представник відповідача просила у задоволені позовних вимог за позовною заявою поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити повністю, провадження в справі закрити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник у відзиві на позовну заяву просила суд проводити розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Приймаючи до увагивикладене, суд дійшов висновку, що оскільки представник позивача та відповідач направили до суду заяви у яких просили суд, проводити розгляд справи у їх відсутність, суд дійшов висновку, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08:40 год 16 січня 2026 року. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 26.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець)та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1400-2141, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) С 4715 (далі по тексту Договір). Відповідно до Договору відповідач отримала кредит у розмірі 18600,00 грн (п.4.1), дата надання/видачі кредиту 26.05.2024 (п.4.2), базовий період складає 30 календарних днів (п.4.8), строк кредитування 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 25.05.2025. Строк дії Договору є рівним строку кредитування (п.4.13), стандартна процентна ставка - 1,45 % за кожен день користування кредитом (п. 4.10), комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту (п.4.11) (а.с. 12-21). 26.05.2024 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А 4715 Паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (далі по тексту Паспорт), у якому викладено умови споживчого кредиту, які за своїм змістом є ідентичними умовам, викладеним у Договорі (а.с. 22-24). 27.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавець)та [PERSON] (позичальник) було укладено додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1400-2141, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) А 1530. Відповідно до додаткової угоди кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у Кредит додаткові грошові кошти у сумі 1400,00 грн (п.2.1), з урахуванням продовження строку кредитування/строку дії Договору згідно викладених вище умов Додаткової угоди, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику становить 366 днів (а.с.27 зворот - 29). [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля) С 4715 Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с.37-44). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, щонадана позивачем копія Договору не містить підпису [PERSON] . Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами відповідач ознайомлювався при укладенні договорів. Надаючи оцінку вказаним твердженням представника відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Згідно п. 3.1 Договору цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3.10 Договору, укладаючи цей договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі цей Договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними значенням документам підписаним у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися укласти саме електронний договір та підписання його з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Судом встановлено, що позивачем надано до суду кредитний договір, додаткову угоду, угоду, паспорти споживчого кредиту які підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. В п. 13 Договору, а також в п. 10 Додаткової угоди позичальник [PERSON] зазначила номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Згідно квитанції №2467853301 та №2467241324, АК КБ «Приватбанк» через систему платежів LigPay було перераховано на картку № [NUMBER] 26.05.2024 грошові кошти в сумі 18600,00 грн та 27.05.2024 грошові кошти в сумі 1400,00 грн з призначенням платіжної операції: видача кредитних коштів за договором № 1400-2141 (а.с.25-26). Отже, із досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. З розрахунку заборгованості за договором № 1000-2141 від 26.05.2024, станом на 19.09.2025 року вбачається, що з моменту отримання кредитних коштів, [PERSON] не виконала зобов`язання з повернення суми заборгованості за кредитом (а.с.36-45). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальній ордери, розписки, чеки, та ін.). Проте, з досліджених доказів, судом встановлено, що представник позивача надав суду докази, як на підтвердження укладення кредитного договору так і на підтвердження виконання зобов`язання стосовно видачі кредитних коштів у розмірі встановленому договором. Натомість представник відповідача не надала суду доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання, в тому числі часткового погашення заборгованості за кредитним договором. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти, зобов`язання з їх повернення не виконала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 80000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З розрахунку заборгованості за договором № 1000-2141 від 26.05.2024, станом на 19.09.2025 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за відсотками становить 106119,70 грн (а.с.31-36). З вказаного розрахунку судом встановлено, що з 26.05.2024 по 26.05.2025 відсотки відповідачу було нараховано виходячи з розміру відсоткової ставки 1,45 % на день. Судом встановлено, що позивачем було нараховано відсотки в межах дії договору, після закінчення строку дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. Разом з тим, розмір нарахованих відсотків не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке. Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 26.05.2024, отже договір було укладено після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, тому дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову. Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 26.05.2024 по 19.08.2024 розмір денної процентної ставки відповідав умовам договору, проте з 20.08.2024 по 26.05.2025 розмір відсотків згідно вказаного закону не міг перевищувати 1,0 %, проте позивач нараховував відсотки виходячи з розміру процентної ставки 1,45 %. Отже, за період з 26.05.2024 по 19.08.2024 розмір відсотків нарахований позивачем в розмірі 24049,70 грн відповідає розміру визначеному договором. Натомість за період з 20.08.2024 по 26.05.2025 - розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,0 %. Разом з тим, судом встановлено, що за вказаний період позивачем було нараховано відсотки, виходячи із процентної ставки 1,45% в день, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Так, за підрахунками суду, розмір відсотків за період з 20.08.2024 по 26.05.2025 виходячи з розміру денної процентної ставки 1,0 % становить 56000,00 грн (200 грн (розмір відсотків в день) х 280 (днів в періоді). Таким чином, за підрахунками суду, загальний розмір відсотків за період з 26.05.2024 по 26.05.2025 терміну дії договору становить 80049,70 грн. Відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з повернення процентів за користування кредитними коштами не виконала, позивач диспозитивно розпорядився своїми правами, заявивши до стягнення з відповідача процентів у сумі 80000,00 грн, тобто у меншому розмірі аніж за підрахунками суду. Приймаючи до уваги те, що, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі в сумі 80000,00 грн, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved