Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

09 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] , в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №3387716380-545509 про надання кредиту від 13 грудня 2021 року у розмірі 27860 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 8500,00 грн., заборгованості за відсотками 19360.50 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13 грудня 2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] укладено договір №3387716380-545509 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до кредитного договору ТОВ «КОШЕЛЬОК» надало позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 8500 грн., а позичальник зобов`язалась повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. ТОВ «КОШЕЛЬОК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, здійснивши перерахування коштів у розмірі 8500 грн. на банківську картку позичальника, номер якої зазначила позичальник у своєму особистому кабінеті при заповненні анкетних даних. Боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином, у зв`язку з чим станом на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 27860 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 8500,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 19360,50 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки. Ухвалою від 17 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву не подала. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Справа розглядається за наданими позивачем доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не надавались. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 13 грудня 2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику №3387716380-545509 шляхом обміну електронними повідомленнями, за яким ТОВ «КОШЕЛЬОК» надав позичальнику [PERSON] кредит у сумі 8500,00 грн., зі стандартною (базовою) процентною ставкою, встановленою пунктом 1.3.3 Договору, яка становить 2.20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до пункту 2.1 Договору строком на 22 дні (Лояльний період), початком якого є дата підписання Договору, а закінченням дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Відповідно до пункту 2.4 Договору кредит надається Позичальнику згідно його заявки шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний Позичальником у заявці. Згідно пункту 3.1 Договору проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. Відповідно до пункту 3.5 Договору сторони погодились, що у випадку користування Кредитом з боку Позичальника більше за визначений Лояльний період, встановлений п.2.1 Договору, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п.3.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 2 відсотки від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою, визначеною п.3.4 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 2,2% за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином, зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом у розмірі 1,85 розповсюджуються на весь період користування Кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору. Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути ТОВ «КОШЕЛЬОК» суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до пункту 9.1 Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Згідно з пунктом 9.2 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами. Відповідно до листа ПАТ «МТБ Банк» операція з зарахування на картку №5375411406940101 за номером транзакції 47640415 на суму 8500.00 грн. була успішно проведена 13.12.2021 року через систему хPAY. Зазначене підтверджується повідомленням XPAY Group LLC, відповідно до якого 13 грудня 2021 року через платіжну систему XPAY Group LLC за номером транзакції 47640415 було проведено успішне зарахування на карту клієнта № [NUMBER] кредитних коштів за договором №3387716380-545509 у сумі 8500,00 грн. Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Докази, надані позивачем на підтвердження укладення договору №3387716380-545509 про надання кредиту від 13 грудня 2021 року в електронній формі суд вважає належними та допустимими. Таким чином, суд вважає що Договір №3387716380-545509 про надання кредиту від 13 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] , є електронним договором та вважається таким, що укладений в письмовій формі. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3387716380-545509 від 13 грудня 2021 року з урахуванням часткової сплати заборгованості по відсотках у розмірі 929,00 грн. заборгованість за кредитом становить 27860,50 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 8500,00 грн., суми платежів по процентах 19360,50 грн. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до матеріалів справи, відповідач порушила умови договору в частині строків та сум сплати кредиту та має заборгованість за вище вказаним договором. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №3387716380-545509 від 13 грудня 2021 року у сумі 27860,50 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 8500,00 грн., суми платежів по процентах 19360,50 грн. Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, від 12 лютого 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «КОШЕЛЬОК» з додатком від 20 червня 2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 10000 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved