Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути із відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Товариство) заборгованість за кредитним договором №24.04.2025-100002610 від 24.04.2025 (далі Кредитний договір) у розмірі 54998,4 грн, а також понесені позивачем судові витрати в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Товариством та відповідачем 16.04.2025 укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 18000 грн. строком на 183 дні. Товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] грошові кошти, проте остання своїх зобов`язань належним чином не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого станом на дату подачі позову виникла заборгованість у розмірі 54998,4 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 17500 грн., по процентам в розмірі 27350 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) 1148,4 грн, неустойки - 9000 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою від 24.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Правом подати відзив на позов відповідач не скористалась. Однак, 15.12.2025 відповідачем подано письмові пояснення у яких остання вважає, що у задоволенні вказаного позову має бути відмовлено, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження зарахування їй кредитних коштів у сумі 18000 грн, належність їй платіжного засобу №5457-08ХХ-ХХХХ-1713 та не надано виписки з її рахунку, а довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим. Щодо заявлених вимог про стягнення з неї неустойки, зазначає, що ЦК України передбачено спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню), стягнення з позичальника неустойки у даному випадку взагалі не може здійснюватися. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2025 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений електронний кредитний договір №24.04.2025-100002610, відповідно до умов якого: реквізити платіжного засобу для надання коштів №5457-08ХХ-ХХХХ-1713; сума кредиту - 18000 грн.; строк, на який надається кредит - 183 дні; дата повернення (виплати) кредиту-23.10.2025; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 3600 грн. Денна процентна ставка 0,88%. Неустойка: 180 грн, що нараховується за кожен день виконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. З інформації, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID НБУ. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів відповідно до договору ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеному із «Споживчий центр», слідує, що грошові кошти на суму 18000 грн 24.04.2025 було успішно перераховано на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 721261143, призначення платежу: видача за договором кредиту №24.04.2025-100002610. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором встановлено, що [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 54998,4 грн, що складається з: 17500 грн - основний борг; проценти - 27350 грн; 1148,4 грн комісія за надання; 9000 грн неустойка. Проценти нараховані за період з 24.04.2025 по 23.10.2025. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із дослідженого судом Кредитного договору встановлено, що останній укладений в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Е191, який був відправлений на фінансовий номер 0996561755, що свідчить про те, що остання всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо посилання відповідача у своїх письмових поясненнях на те, що позивачем не доведено факту отримання кредитних коштів та належність їй електронного платіжного засобу спростовуються наступним. Відповідно до умов договору реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами:№5457-08ХХ-ХХХХ-1713.Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у кредитному договорі. [PERSON] не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату її народження, її платіжної картки, номер мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме позичальник має доступ до свого банківського рахунку і вона мала можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Разом із тим, відповідачка, посилаючись у письмових поясненнях про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надала суду виписки по її рахунках в банківських установах, у тому числі по картковому рахунку № [NUMBER] , який зазначила у договорі, як номер особистого платіжного засобу, ні доказів про відсутність у неї такого рахунку, чим не спростувала доказів, наданих представником позивача. Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості слід зазначити наступне. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі 54998,4 грн, що складається з: 17500 грн - основний борг; проценти - 27350 грн; 1148,4 грн комісія за надання; 9000 грн неустойка. Як слідує із позовної заяви, відповідачкою було частково сплачено борг по Кредитному договору, а саме: на суму 7851,6 грн 22.05.2025 та на суму 500 грн 15.09.2025, що свідчить про здійснення заходів на визнання боргу. Разом з тим, суд, перевіривши правильність нарахування заборгованості, не погоджується із його розміром з огляду на наступне. Щодо стягнення неустойки. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, ураховуючи, що позивачем нараховано неустойку за невиконання [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором у сумі 9000 грн у період дії воєнного стану, що суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача, у зв`язку з чим вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо стягнення комісії. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017, №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як слідує із Кредитного договору в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які встановлено комісію, а тому положення договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак відповідна комісія не може бути стягнута з відповідача (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22). Враховуючи викладене, судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] , а саме: - за період з 24.04.2025 по 22.05.2025 (29 календарних днів): 18000 грн. (тіло кредиту) х 1 % : 100 % = 180 грн. х 29 дні = 5220 грн (відсотки). З урахуванням часткової оплати відповідачем суми кредиту у розмірі 7851,6 грн 22.05.2025, вказану суму слід розподілити наступним чином: 5220 грн на оплату процентів за користування кредитом та 2631,6 грн на оплату тіла кредиту. Таким чином, залишок заборгованості станом на 22.05.2025 складає: за тілом кредиту 15368,4 грн. (18000 грн 2631,6 грн), за відсотками 0 грн; - за період з 23.05.2025 по 15.09.2025 (101 календарних днів): 15368,4 грн (тіло кредиту) х 1% : 100 % = 153,684 грн. х 101 днів = 15522,08 грн (відсотки). З урахуванням часткової оплати відповідачем суми кредиту у розмірі 500 грн, вказану суму слід розподілити на оплату процентів за користування кредитом. Таким чином, залишок заборгованості станом на 15.09.2025 складає: за тілом кредиту 15368,4 грн; за відсотками 15022,08 грн (15522,08 грн 500 грн); - за період з 16.09.2025 по 23.10.2025 (38 календарних дні): 15368,4 (тіло кредиту) х 1% : 100 % = 153,684 грн. х 38 дні = 5839,99 грн. (відсотки). Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором (з урахуванням часткової оплати) станом на 23.10.2025 становить: 15368,4 грн. - тіло кредиту; 20862,07 грн відсотки (15022,08 грн + 5839,99 грн). Із урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Споживчий центр», становить 36230,47 грн, з яких: 15368,4 грн. - основний борг; 20862,07 грн. - проценти за користування кредитом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1595,77 грн (36230,47*2422,4/54998,4) судового збору за подання позовної заяви. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial