Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у загальному розмірі 302716,93 грн. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 30 червня 2024 року вона перебувала в приміщенні ТЦ «Прем`єр Тауер», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Космонавтів, 49. Близько 20.30 год. прозвучав сигнал повітряної тривоги. Працівниками торговельного центру було повідомлено відвідувачам про необхідність покинути приміщення та спуститися в укриття. Перебуваючи у стані сильного хвилювання через повітряну тривогу та неможливість швидко залишити приміщення, вона впала всередині рухомого механізму при виході з торговельного центру та отримала травму. Першу допомогу надала собі сама так як є лікарем за професією. Однак протягом кількох днів біль не проходив, а тому звернулася до медзакладу. Позивачка зазначає, що в МКЛ ШМД її було встановлено діагноз «забій коліна», «двобічний деформуючий коксартроз ІІІ-ІV ст з вираженим больовим синдромом переважно зліва. Двобічний гонартроз ІІІ ст. з вираженим больовим синдромом» та призначено лікування, що підтверджується виписками МКЛ ШМД №12638 від 04 липня 2024 року та №13057 від 09 липня 2024 року. 28 жовтня 2024 року її госпіталізовано до ВЦОЕ та РТ, де 30 жовтня 2024 року проведено оперативне втручання, а саме тотальне безцементне ендопротезування лівого кульшового суглоба. 04 листопада 2024 року її було переведено до КЦМРФ для курсу стаціонарної реабілітації, а 19 листопада 2024 рок виписано. 27 грудня 2024 року її встановлено інвалідність третьої групи безтерміново. Позивачка вказує, що внаслідок отриманої травми, операції, тривалого лікування та втрати працездатності з отримання інвалідності, що відбулось через незабезпечення безпеки відвідувачів торгового центру та безперешкодних умов для залишення ними приміщення під час повітряної тривоги вона отримала моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 150000,00 грн та понесла матеріальні витрати в сумі 152716,93 грн, які і просить стягнути з відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 березня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. Користуючись своїм правом, ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» через свого представника адвоката Поника І. С. подало відзив на позовну заяву та просило у задоволенні позову відмовити, а також стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Свої доводи обґрунтовує тим, що 01 січня 2022 року між ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» та ОСББ «Прем`єр Тауер» був укладений договір про надання послуг з адміністрування №01/01/2022 відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з адміністрування комерційними приміщеннями багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується оплачувати виконавцю послуги згідно вимог законодавства та умов цього договору. Під послугами з адміністрування комерційними приміщеннями багатоквартирного будинку, сторони розуміють: вирішення організаційних питань; контроль за виконанням обов`язків контрагентів замовника; ведення переговорів від імені замовника з організаціями, підприємствами та установами різних форм власності з усіх питань; контроль за виконанням завдань, покладених на працівників. Отже, відповідач не є власником дверей, не є балансоутримувачем або орендарем об`єкта, де сталося падіння, не здійснює обслуговування або технічний нагляд за вказаними дверима або ремонту даних дверей. Таким чином, між відповідачем та ситуацією, яка спричинила шкоду відсутній причино-наслідковий зв`язок, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України. Також відповідач зазначає, що відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки має відшкодовуватись власником такого джерела або особою, яка здійснює його експлуатацію. Однак відповідач не є ані власником, а ні експлуатуючою організацією, а тому позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2025 року (із занесенням до протоколу судового засідання без винесення окремого процесуального документа) суд частково задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме витребував у ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» інформацію щодо плану евакуації відвідувачів торгового центру «Прем`єр Тауер» на випадок повітряної тривоги чи надзвичайної ситуації. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2025 року до участі в справі було залучено як співвідповідача ОСББ «Прем`єр Тауер». ОСББ «Прем`єр Тауер» своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося. 16 вересня 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Самохвалова С. В. подала заяву про зміну предмету позову в якій просила солідарно стягнути з ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» та ОСББ «Прем`єр Тауер» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 152716,93 грн та моральну шкоду в сумі 150000,00 грн, а також понесені нею судові витрати. Відповідачі своїм правом на відзив щодо зміненого предмету позову не скористалися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року (із занесенням до протоколу судового засідання без винесення окремого процесуального документа) суд задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Самохвалов С. В. просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві про зміну предмету позову. Представник відповідача ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» Поник І. С. в судовому засіданні просив у задоволені позову відмовити, вказуючи, що товариство є неналежним відповідачем та надає лише послуги з адміністрування комерційними приміщеннями багатоквартирного будинку відповідно до договору між ним та ОСББ «Прем`єр Тауер» від 01 січня 2022 року. У судовому зсіданні представник ОСББ «Прем`єр Тауер» Гуменюк Н. В. просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність позовних вимог, протиправної бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку як обов`язкових умов для відшкодування шкоди. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є знайомою [PERSON] . У день, коли сталася неприємна ситуація, вони разом перебували в приміщенні «Прем`єр Тауер», де заходили до магазину «Сільпо» та інших магазинів. Вхідні двері до приміщення «Прем`єр Тауер» обладнані карусельним механізмом. Першою виходила вона, оскільки [PERSON] навпроти магазину «Єва» зупинилася та складала в сумку придбані речі. Після того як вона вийшла на вулицю, обернулася, щоб подивитися, де її знайома, і побачила, що та впала всередині дверей з карусельним механізмом, а двері зупинилися. Через щілину вона пролізла та допомогла [PERSON] підвестися. Після цього вони попрямували до зупинки громадського транспорту. По дорозі [PERSON] було важко йти, тому вона її підтримувала. Вона не пам`ятає, чи була оголошена повітряна тривога. Також вона не бачила, чи намагалася [PERSON] виходити через інші (звичайні) двері. Через деякий час після події вона зустрічалася з [PERSON] , під час розмови остання скаржилася на біль у нозі та шкандибала. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є знайомою [PERSON] , але не близькою. Під час розмови з останньою вона дізналася, що [PERSON] впала в приміщенні «Прем`єр Тауер» та пошкодила коліно і готується до операції. На той час [PERSON] шкандибала та скаржилася на біль у нозі. Вони обмінялися номерами телефонів. Через деякий час вони знову спілкувалися, під час розмови [PERSON] повідомила, що лягає до лікарні. Свідок відвідувала [PERSON] у лікарні, приносила їй продукти харчування, а після виписки з лікарні навідувала [PERSON] за місцем проживання Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що вона є знайомою [PERSON] . Свідком подій вона не була. Про всі обставини їй відомо лише зі слів [PERSON] . Остання надіслала їй відео з лікарні. Вона разом із чоловіком приходила провідати [PERSON] , де під час розмови остання повідомила, що, перебуваючи в приміщенні торговельного центру «Прем`єр Тауер», під час виходу з нього впала в дверях та пошкодила коліно. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що позивачка [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідками №1411-35128 від 21 квітня 2016 року, № 1239-5000560218 від 31 березня 2022 року та №509-5003538556 від 26 листопада 2024 року. 04 липня 2024 року [PERSON] звернулась до чергового лікаря-травматолога Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, який під час огляду встановив діагноз «Забій правого колінного суглоба. Підшкірна гематома» та призначив лікування, що підтверджується копією виписки №12638 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04 липня 2024 року. 09 липня 2024 року [PERSON] повторно звернулась до чергового лікаря-травматолога Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, який під час огляду та після RО-графії встановив діагноз «Двобічний деформуючий коксартроз ІІІ-VІ ст. з вираженим больовим синдромом переважно з ліва. Двобічний гонартроз ІІІ ст. з вираженим больовим синдромом». 27 вересня 2024 року [PERSON] зверталась до ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просила прийняти міри до власника ТОВ «Прем`єр Тауер», що розташований за адресою: [ADDRESS] , де вона отримала травму, 30 червня 2024 року приблизно з 20.20 по 20.30 год. з серйозними наслідками для здоров`я. Цього ж дня були відібрані письмові пояснення в [PERSON] в яких остання зазначила, що 30 червня 2024 року вона разом зі своєю подругою [PERSON] перебувала в ТРЦ «Прем`єр Тауер». У цей час прозвучала повітряна тривога, і працівники закладу попросили покинути приміщення. Покидаючи приміщення, вони з подругою намагалися вийти через центральний вхід, однак, він був зачинений. Вони пішли до інших дверей, обладнаних круговим рухомим механізмом. Вона зайшла в двері, які почали рухатися, і впала. Внаслідок падіння отримала асептичний некроз головки лівого стегна 4 ступеня. Вона вважає, що директор торгового центру має компенсувати моральну та майнову шкоду. З письмових пояснень [PERSON] від 30 вересня 2024 року слідує, що 30 червня 2024 року вона разом зі своєю подругою [PERSON] здійснювали покупки в ТРЦ «Прем`єр Тауер», що розташований на вулиці Келецькій. Під час перебування в торговому центрі було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим вони почали покидати приміщення. Вони намагалися вийти через двері з крутильним механізмом, оскільки інші двері були зачинені. Коли [PERSON] зайшла в крутильний механізм, він почав рухатися, і вона впала, отримавши травму ноги. У матеріалах справи також наявні письмові пояснення адміністратора ТРЦ «Прем`єр Тауер» Трофімової - Панченко Г. В. від 14 жовтня 2024 року в яких зазначено, що 30 червня 2024 року вона перебувала на робочому місці, проте, в цей день ніхто не звертався до неї зі скаргами щодо падіння. Через тиждень невідома особа жіночої статі, похилого віку, підійшла до працівників охорони з претензією, що вона впала в ТРЦ, і, за її словами, їй повинні виплатити кошти. Після цього зазначена особа протягом тижня приходила до ТРЦ з образами, грубими висловлюваннями та погрозами. Під час перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження було встановлено, що особа прямувала до виходу, зачепилася і впала. Обслуговування дверей здійснюється щомісячно з перевіркою на справність. Бокові двері біля кругового рухомого механізму перебувають у постійному відчиненому стані. Надати відеозапис з камер відеоспостереження неможливо, оскільки він зберігається протягом двох тижнів. З довідки ПОГ СВГ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 14 жовтня 2024 року слідує, що за результатом розгляду звернення [PERSON] від 27 вересня 2024 року встановлено, що ознаки кримінального правопорушення у даному випадку відсутні у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до ЄРДР не має, а в подальшому розгляд звернення здійснюється у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та Кодекс України «Про адміністративні правопорушення». Також зазначено, що у ході розгляду звернення, при спілкуванні з адміністратором ТРЦ «Прем`єр Тауер» Трофімовою-Панченко Г. В. було встановлено, що 30 червня 2024 року остання перебувала за місцем роботи, але в цей день ніхто не звертався до неї із скаргами про падіння. 05 липня 2024 року до працівників охорони підійшла невідома особа жіночої статті, похилого віку з претензією, що остання зазнала тілесних ушкоджень та ТРЦ повинен її компенсувати витраченні кошти на лікування. Після цього вказана особа продовжувала приходити до ТРЦ з образами, грубими та некоректними висловлюваннями, а також із погрозами. Працівники охорони та адміністратор переглядаючи відео з камер відео спостереження виявили, як дана невідома особа спрямувавши до виходу зачепилась та впала внаслідок власної необережності. Обслуговування дверей здійснюється щомісяця з перевіркою їх справності. Бокові двері, розташовані біля кругового рухомого механізму, постійно відчинені. Надати відео з камер відео спостереження не можуть, оскільки воно зберігається в продовж 14 днів. Перевіркою встановлено, що заявниця отримала тілесні ушкодження внаслідок самопадіння з висоти власного росту та викладені факти у зверненні не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Також у матеріалах справи міститься рапорт ПОГ СВГ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Ірини Гуцько від 14 жовтня 2024 року в якому викладені обставини є аналогічними тим, що викладені в довідці СВГ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 14 жовтня 2024 року. З рапорту оперуповноваженого СКП відділення поліції №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області Андрія Шаталюка слідує, що в ході опрацювання та проведення оперативних заходів було здійснено огляд місця події, а також поспілкувавшись з начальником охорони [PERSON] , останній повідомив, що не може надати перегляд відео з камер за період 30 червня 2024 року у зв`язку з тим, що записи в продовж великого терміну не зберігаються. 29 серпня 2024 року [PERSON] зверталась до ТОВ «УК «Прем`єр Тауер» з претензією в якій просила відшкодувати завдану її матеріальну шкоду в розмірі 22407,04 грн та моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. З 28 жовтня 2024 року по 19 листопада 2024 року [PERSON] була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім.. М. І. Пирогова» та 30 жовтня 2024 року їй проведено операцію, а саме тотальне безцементне ендопротезування лівого кульшового суглобу «Mathys». 04 листопада 2024 року була переведена до КЦМРФ для курсу стаціонарної реабілітації, що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого №26511 КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім.. М. І. Пирогова» від 04 листопада 2024 року та від 19 листопада 2024 року. 27 грудня 2024 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, безтерміново, протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статистичне навантаження, шкідливі умови праці, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА Міністерства охорони здоров`я України серії 12ААД№182627 від 27 грудня 2024 року. З 27 червня 2025 року по 17 липня 2025 року [PERSON] знаходилась на амбулаторній реабілітації у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М. І. Пирогова», повний діагноз М16.0 первинний коксартроз, двобічний, М24.55 контрактура суглоба, ділянка таза та стегно, Z50.9 реабілітаційна процедура, неуточнена, Z54.0 період видужування після хірургічного втручання, Z96.64 наявність імплантату кульшового суглоба, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім.. М. І. Пирогова» №1534 від 17 липня 2025 року. Позивачка [PERSON] на підтвердження понесення нею матеріальної шкоди надала фіскальні чеки, а саме 16 -17 липня 2024 року на суму 1464,40 грн, 25 серпня 2024 року на суму 608,30 грн, 28 29 жовтня 2024 року на суму 128679,75 грн, 28-30 жовтня 2024 року на суму 2694,43 грн, 17 27 серпня 2024 року на суму 2902,75 грн, на суму 1512,10 грн, 22 серпня 2024 року по 22 вересня 2024 року на суму 1759,74 грн, 12 вересня 2024 року по 22 жовтня 2024 року на суму 2197,13 грн, 14 вересня 2024 року по 17 вересня 2024 року на суму 4883,95 грн, 28 серпня 2024 року по 19 вересня 2024 року на суму 1380,49 грн, 02 листопада 2024 року по 20 листопада 2024 року на суму 1601,37 грн, 02 листопада 2024 року по 21 грудня 2024 року на суму 1892,52 грн. Також у матеріалах справи наявне замовлення проведення дослідження №СS8400843 від 20 вересня 2024 року на суму 1140,00 грн. Водночас, слід зазначити, що лише незначна частина із вказаних витрат, підтверджена призначеннями лікаря, зазначеними у наданих позивачкою виписках із медичних карток. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] фактично вказує, що внаслідок її падіння при виході в ТРЦ «Прем`єр Тауер» під час користування дверима карусельного типу, їй завдана майнова та моральна шкода, за що відповідальність має бути покладена, за змістом позовних вимог, солідарно на відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинків «Прем`єр Тауер». Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача (ст. 13 ЦПК України). Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який розглядає справу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Встановлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Позивач як відповідачів визначила ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» та ОСББ «Прем`єр Тауер», які, як вказувалося, за змістом позовних вимог, повинні нести солідарну відповідальність. Слід зауважити, що відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому у заподіянні шкоди спільними діями має місце єдність дій заподіювачів, яка полягає у такому їх взаємозв`язку, при якому виключення хоча би однієї із цих дій із комплексу діянь співзаподіювачів не призводить до виникнення спільного шкідливого результату. За відсутності доказів, що підтверджують сукупність та взаємопов`язаність дій відповідачів, об`єднаних спільними намірами, немає підстав для покладення на них солідарної відповідальності за заподіяну потерпілим особам шкоду. Наразі позивач жодним чином не обґрунтовує солідарність (умисність і пов`язаність дій) для відповідальності відповідачів. Крім того, як установлено судом, 01 січня 2022 року між ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» (виконавцем) та ОСББ «Прем`єр Тауер» (замовником) був укладений договір про надання послуг з адміністрування №01/01/2022 відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з адміністрування комерційними приміщеннями багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується оплачувати виконавцю послуги згідно вимог законодавства та умовами цього договору. Згідно п.1.2 цього договору, під послугами, які надаються за договором, сторони розуміють: вирішення організаційних питань; контроль за виконанням обов`язків контрагентів замовника; ведення переговорів від імені замовника з організаціями, підприємствами та установами різних форм власності з усіх питань; контроль за виконанням завдань, покладених на працівників. Тобто за умовами договору у ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» відсутній будь-який обов`язок щодо утримання приміщення торговельного центру, обслуговування та технічний нагляд за приміщенням, зокрема, і вхідними дверима як звичайного, так і карусельного типу, їх справністю. На час події, що мала місце 30 червня 2024 року, вказаний договір відповідачів був чинним, а ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» діяло у межах його умов та здійснювало лише адміністративні функції щодо утримання об`єкта торговельного центру. Отже ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» за обставин, що мають місце, є неналежним відповідачем у даній справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Таким чином, у задоволенні позову до ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» слід відмовити з наведених вище підстав. Водночас слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Втім, враховуючи зміст договірних зобов`язань відповідачів, функції, які здійснювалися ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер», положення ч. 2 ст. 1172 ЦК України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Зважаючи на встановлений обсяг послуг, що надавалися ТОВ «Управляюча компанія «Прем`єр Тауер» згідно укладеного договору від 01 січня 2022 року, неможливо стверджувати взагалі про будь-яку сукупність та взаємопов`язаність дій відповідачів, які перебували б у причинному зв`язку із заподіянням шкоди позивачці, а також доведеність спільності дій чи єдності наміру між відповідачами. Відповідно відсутні підстави для відшкодування шкоди у солідарному порядку відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначає стаття 1166 ЦК України, згідно положень якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання деліктної відповідальності за ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Крім того слід звернути увагу, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16. Водночас в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 виснував, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме позивач доводить наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки відповідача , причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, а на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивакою докази підтверджують факт травмування (забій) правого коліна та його лікування, однак, доказів, що забій правого коліна, з приводу якого вона зверталася за лікуванням, стався саме внаслідок подій 30 червня 2024 року не надано, оскільки за медичною допомогою [PERSON] звернулася лише 04 липня 2024 року, тобто через чотири дні. Крім того, надалі оперативне втручання було проведене щодо ендопротезування лівого кульшового суглоба, проте позивачем не доведено, що лікування такого виду було необхідним та зумовленим саме внаслідок падіння 30 червня 2024 року, тим більше, що захворювання, що стало причиною операції, є хронічним. Крім того, жодних доказів протиправності дій (бездіяльності) відповідача ОСББ «Прем`єр Тауер» та причинного зв`язку між його поведінкою і завданою позивачці шкодою останньою не надано та не доведені. Судом не встановлено та не надано доказів, що ввечері 30 червня 2024 року працювали та були відчиненими вхідні двері до торговельного центру лише карусельного типу та що звичайні вхідні двері були зачиненими. Свідок [PERSON] , яка була єдиним очевидцем серед допитаних судом свідків, даних обставин не підтверджує, як і не підтверджує обставин намагання позивачки вийти саме через звичайні двері. Наявність же повітряної тривоги свідок не пам`ятає. Водночас саме показання свідка, отримані в судовому засіданні, суд бере до уваги. Відеозапис подій, що відбулися 30 червня 2024 року в ТРЦ «Прем`єр Тауер», відсутній. Окремо доказів несправності вхідних дверей карусельного типу або ж їх некоректної роботи суду надано не було. При цьому, матеріали справи також не містять жодного доказу на підтвердження невиконання або неналежного виконання ОСББ «Прем`єр Тауер» обов`язків з утримання торгового центру, в тому числі і вхідних дверей карусельного типу. Також позивачкою не надано доказів, які б давали підстави вважати, що причиною її падіння у дверях карусельного типу була неправомірна бездіяльність відповідача ОСББ «Прем`єр Тауер», а не її власна необережність. Натомість з письмових пояснень адміністратора ТРЦ «Прем`єр Тауер» Трофімової - Панченко Г. В. слідує, що при перегляді відеозапису з камер відеоспостереження було встановлено, що позивачка прямувала до виходу, зачепилася та впала. Обслуговування вхідних дверей проводиться щомісяця з перевіркою на справність, при цьому бокові двері біля кругового рухомого механізму завжди відчинені. Суд не бере до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події, а всі відомі їм обставини падіння позивачки вони дізналися з її слів. Свідок [PERSON] , хоча й була присутня того дня з позивачкою, проте самого падіння не бачила, ба більше з її слів вона одна виходила з приміщення торговельного центру, оскільки [PERSON] затрималася для складання покупок в сумку. Крім того, свідок вказує, що вони з [PERSON] не йшли до виходу на звичайні двері. Крім того, як зазначено вище, позивачка зверталася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до органів досудового розслідування та надавала письмові пояснення в яких виклала обставини, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві. Водночас за результатами розгляду її звернення та перевірки викладених у них обставин, органами досудового розслідування встановлено, що заявниця отримала тілесні ушкодження внаслідок самопадіння з висоти власного зросту, а наведені у зверненні факти не знайшли свого об`єктивного підтвердження. За таких обставин не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про бездіяльність ОСББ «Прем`єр Тауер» щодо виконання своїх обов`язків по належному утриманню торгового центру, в тому числі і вхідних дверей. Крім того, позивачем також не надано жодного доказу того, що під час падіння мала місце повітряна тривога. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то дана вимога є похідною від основних позовних вимог про стягнення майнової шкоди, у задоволенні яких судом відмовлено, а тому вона не підлягає задоволенню. Отже враховуючи, що позивачкою не доведено наявність в діях ОСББ «Прем`єр Тауер» усіх елементів складу цивільного правопорушення як обов`язкової умови для відшкодування майнової та моральної шкоди, правові підстави для задоволення її вимог відсутні. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, в цілому, так і кожний окремо, суд дійшов, що в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди у загальному розмірі 302716,93 грн слід відмовити. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачкою, залишаються за нею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed