Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

20.06.2025 р. до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява від позивача до відповідача, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ»: 1) суму заборгованості за Кредитним договором № 32338-07/2024 в розмірі 39 600,00 грн, з яких: 12 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 600,00 грн сума заборгованості за відсотками, 6 000,00 грн сума заборгованості за штрафами. 2) понесені судові витрати. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 31.07.2024 р. між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір позики № 32338-07/2024. 27.11.2024 р. між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27112024/2 у відповідності до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників № 27112024/2 від 27.11.2024 р. до Договору факторингу 27112024/2 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39 600,00 грн, з яких: 12 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 600,00 грн сума заборгованості за відсотками, 6 000,00 грн сума заборгованості за штрафом. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки, визначені договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредитні кошти. Ухвалою судді від 25.06.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав. Крім того, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до зазначених правовідносин, суд дійшов до таких висновків. Суд дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа / кредитодавець / зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено і цей факт підтверджується матеріалами справи, що 31.07.2024 р. між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 32338-07/2024. Відповідно до умов договору відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 12 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит був наданий строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 31.07.2024 р., дата повернення кредиту: 27.11.2024 р. Денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується в межах строку кредитування. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.5-11). Відповідно до договору факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 р. право грошової вимоги за договором позики № 32338-07/2024 від 31.07.2024 р., укладеним між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.12-14). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27112024/2 від 27.11.2024 р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 32338-07/2024 від 31.07.2024 р. в сумі 39 600,00 грн. Згідно приписів ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами, що призвело до порушення прав позивача. У свою чергу з розрахунку заборгованості на а.с. 16 вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором № 32338-07/2024 становить 39 600,00 грн, з яких: 12 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 600,00 грн сума заборгованості за відсотками, 6 000,00 грн заборгованість за штрафами. З`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та укладеному договорі і висунуті позовні вимоги, підлягають частковому задоволенню. Так, згідно із ЗУ від 15.03.2022 р. № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» «Цивільного кодексу України п. 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення». Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тож суд відмовляє у стягненні штрафу. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами, то суд вирішив це наступним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Позивач зазначає, що поніс витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та забезпеченням доказів, на загальну суму 1 514,00 грн. Водночас у матеріалах справи відсутні підтвердження того, які саме докази витребовувалися, з яких підстав і в якому порядку проводився їх огляд, а також немає жодних документів, що підтверджують забезпечення доказів та фактичне понесення відповідних витрат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у стягненні зазначених витрат з відповідача. Згідно із платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 95359 від 28.01.2025 р., встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 3 028,00 грн (а.с.2). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вирішив частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача 33 600,00 грн. Ціна позову становить 39 600,00 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, судом задоволено позовні вимоги на 84,85 % (33 600,00 грн / 39 600,00 грн * 100 %). Частково задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 569,26 грн (3 028,00 грн * 0,8485). На підставі викладеного,

Outcome: partial