Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 10.06.2019 у справі № 506/215/19 з відповідача вже стягуються аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, враховуючи потреби дитини та право на належний рівень життя, позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів з частки від прожиткового мінімуму на частку від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме у розмірі 1/4 частки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем заяви по суті справи не подано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 12.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. 28.10.2025 представником позивача до суд надіслано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Ухвалою суду від 05.12.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Судовий розгляд У судове засідання 14.01.2026 з`явився відповідач [PERSON] . Відповідач не скористався правом на подання відзиву, проте визнав позовні вимоги в повному обсязі. Повідомив, що його дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає із матір`ю позивачем у цій справі [PERSON] . На даний час мати із дитиною перебувають за кордоном. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2017, який був розірваний рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 18.10.2019 у справі № 506/214/19, провадження № 2/506/148/19. У шлюбі сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 154 від 09.08.2017, здійснений Красноокнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красноокнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09.08.2017. Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру Окнянської територіальної громади Подільського району Одеської області від 11.10.2025 № 2025/014947337 та № 2025/014947311. Обставина проживання дитини із матір`ю визнана відповідачем у судовому засіданні. Судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 10.06.2019 у справі № 506/215/19 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані зі стягненням аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зміною розміру та способу стягнення аліментів (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Разом з цим, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 СК України. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у справах щодо зміни способу стягнення аліментів (постанова від 13 лютого 2019 року, справа №152/100/18, провадження № 61-40460св18). Зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зміна способу стягнення аліментів не звільняє сторону позивачки від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. Доказів того, що за домовленістю сторін аліментне зобов`язання може бути виконане в іншій валюті ніж національна, суду не надано. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши доводи позивача щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів, суд доходить висновку про їх обґрунтованість. Судом установлено, що стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме в розмірі 1/4 частини, забезпечуватиме належний та пропорційний рівень утримання дитини залежно від доходів батька, що узгоджується з вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України. Крім того, у судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначеного судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 10.06.2019 у справі № 506/215/19, з метою забезпечення дитині - сину [PERSON] , [INFO] , належного рівня матеріального забезпечення у формі частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розподіл судових витрат у справі Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з Законом України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року встановлено в розмірі 3 028 гривні. Таким чином, мінімальна ставка судового збору протягом 2025 року за подання фізичною особою позову майнового характеру становить 1211,20 грн (3028х0,4). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved