Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

21.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між Акціонерним банком «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір CL-251885. За умовами договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.11.2023 заборгованість за Кредитним договором складає 202 912,84 грн., в тому числі строкове тіло 60 367,40 грн, прострочене тіло 55 018,80 грн, строкові відсотки 6 980,24 грн, прострочені відсотки 80 546,40 грн. Згідно пунктів 4.1., 4.2 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35,00%. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Також зазначив, що за період з 09.11.2023 р. по 31.05.2025 р. на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 31.05.2025 112447,53 грн. Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 112447,53 грн. Загалом сума заборгованості за Кредитним договором складає 315360,37 грн. 08 листопада 2023 року у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з Акціонерного банку «Кредобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Марин-Фінанс» (код ЄДРПОУ 43231894) на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні Досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024р. рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальність «ФК «Аксіліум Фінанс» Відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за Кредитним договором складає 315360,37 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-251885, у розмірі 315360,37 грн., в тому числі строкове тіло 60 367,40, грн., прострочене тіло 55 018,80 грн., прострочені відсотки 80 546,40 грн., строкові відсотки 112447,53грн, cуму сплаченого судового збору та 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу. 02 вересня 2025 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області по справі було ухвалено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» було задоволено частково, вирішено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» заборгованість за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020 року у розмірі 315360,37 грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 55 018,80 грн, з заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 60 367,40 грн, з заборгованості за строковими відсотками у розмірі 6980,24 грн, з заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 80 546,40 грн, з заборгованості за строковими відсотками, нарахованими за період з 09.11.2023 по 31.05.2025, у розмірі 112447,53 грн, витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3784,32 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим судом рішенням 12.11.2025 до суду звернулася представник відповідача, адвокат Дем`яненко К.О., яка діє в інтересах [PERSON] , із заявою про скасування заочного рішення суду від 02.09.2025. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що [PERSON] не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим порушено його право на захист, на надання заперечень, доказів. Про існування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2025 [PERSON] дізнався 04.11.2025 із застосунку «Дія», засобами поштового зв`язку зазначене рішення суду відповідачу не надходило. З даним рішенням відповідач не згоден з наступних підстав. Так досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні відповідач не отримував та з її змістом не був ознайомлений. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, можливого його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін., тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Відповідно до норм чинного законодавства та практики Верховного суду доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір, а тому судом не може бути задоволено стягнення з відповідача такої суми. Також, вважає, що при ухваленні рішення у даній судовій справі, необхідно застосувати до спірних правовідносин Положення ст. 6 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування». За результатами розгляду заяви [PERSON] , в інтересах якого діє представник, адвокат Дем`яненко К.О. про скасування заочного рішення, ухвалою суду від 25 листопада 2025 року поновлено [PERSON] пропущений строк для подання заяви про скасування заочного рішення, заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по цивільній справі № 243/6531/25, провадження № 2/243/1621/2025 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було скасовано, призначено справу до розгляду по суті. 03.12.2025 року представником відповідача Дем`яненко К.О. подано до суду відзив, в якому зазначила, що відповідач Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні не отримував та з її змістом не був ознайомлений. Так надані позивачем неаргументовані нічим розрахунки із просто зазначенням суми заборгованості підготовлені самим же позивачем є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, можливого його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін., тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Відповідно до норм чинного законодавства та практики Верховного суду доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір, а тому судом не може бути задоволено стягнення з відповідача такої суми. Також, вважають, що при ухваленні рішення, необхідно застосувати до спірних правовідносин Положення ст. 6 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування» згідно якого у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» участі не приймав, своїм правом на подання відповіді на відзив, відповідно до норм ст. 179 ЦПК України, не скористався, будь-яких пояснень, заперечень проти відзиву відповідача суду не надав. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Дем`яненко К.О., до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи від представника відповідача міститься заява з проханням розглядати справу без його участі та участі відповідача, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 03 січня 2020 року між Акціонерним банком «Кредобанк» та фізичною особою [PERSON] укладений кредитний договір № CL-251885. За умовами договору банк зобов`язувався надати у власність позичальнику грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язувався використати кредит на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в кредитному договорі. Згідно п.п 2.1. кредитного договору сума та валюта кредиту становить 135129,33 грн., строк кредитування 60 місяців терміном до 02 січня 2025 року (п.п. 2.3 договору). Відповідно до п.п 4.1., 4.2. кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35,00% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку та платежів. 08 листопада 2023 року Акціонерним банком «Кредобанк», Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Марин-Фінанс», Фактором, був укладений договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами. Згідно додатку №1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором CL-251885 від 03.01.2020 року у розмірі 202912,84 грн. Факт перерахування грошових коштів за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за КД та прав за забезп. договорами від 08.11.2023 року укладеними між ТОВ «ФК «Марин Фінанс» та АТ "Кредобанк" підтверджується платіжною інструкцією №1 від 08.11.2023. Згідно розрахунку заборгованості, який було подано разом з позовною заявою, заборгованість відповідача за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020 року становить 315 360,37 грн., в тому числі строкове тіло 60 367,40, грн., прострочене тіло 55 018,80грн., строкові відсотки 6980,24 грн, прострочені відсотки 80 546,40 грн., строкові відсотки за період з 09.11.2023 по 31.05.2025 складають 112447,53 грн. На підтвердження користування відповідачем та перерахування йому грошових коштів за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020 року позивачем надано до суду меморiальний ордер № 444762 від 03.01.2020, згідно якого [PERSON] видано кредит у розмірі 135 129,33 грн, виписки по особовому рахунку з 03.01.2020 по 07.11.2023, сформовані 07.01.2026. Рішенням № 12/12/24-1 Учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» від 12 грудня 2024 року, змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Марин-Фінанс», код ЄДРПОУ 43231894, на Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс», код ЄДРПОУ 43231894. Як слідує з матеріалів справи, 30.01.2024 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» направив на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора, в якій повідомило [PERSON] про те, що є новим кредитором за кредитним договором № CL-251885 від 03.01.2020 та вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 202912,84 грн . На підтвердження направлення досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні позивачем надано копію опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку та списки згрупованих відправлень «100+4/2024» за формою Ф103А. Та, відповідно до списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням на адресу [PERSON] було направлено листа номер відправлення 0503696462811, у списку відповідач знаходиться за номером 1. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020 року, який було надано представником позива 08.01.2026, заборгованість відповідача становить 202912,84 грн., в тому числі строкове тіло 60 367,40 грн., прострочене тіло 55 018,80 грн., прострочені відсотки 87526,64 грн. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 03 січня 2020 року між Акціонерним банком «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір CL-251885. З запропонованими умовами даного договору відповідач ознайомився та погодився. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 530 Цивільного кодексу України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц. Таким чином, надані позивачем виписки по особовому рахунку узгоджуються в сукупності з іншими доказами та дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем та підтверджує заборгованість останнього за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020. У відповідності до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 Цивільного кодексу України) З матеріалів справи судом достовірно встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» правомірно набуло права вимоги за вказаним кредитним договором боржником за яким є відповідач. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. При цьому, ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі за №361/2105/16-ц та від 06.02.2018 у справі за №278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі за № 667/11010/14-ц. Щодо доводів представника відповідача, що [PERSON] не отримав досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні та з її змістом не був ознайомлений, суд зазначає що не отримання вимоги не звільняє відповідача від виконання своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів. Щодо застосування положення ст. 6 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про споживче кредитування», то суд зазначає, що дана стаття не підлягає застосуванню, оскільки позивачем не було нараховано відповідачу неустойку (штраф, пеня) та інші платежі за кредитним договором. Щодо вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за договором, укладеним 03 січня 2020 року з АТ «Кредобанк» № CL-251885 за період з 09.11.2023 по 31.05.2025 у розмірі 112447,53 грн, то вони задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Так, представником позивача 08.01.2026 року було надано детальний розрахунок заборгованості, в якому було зазначено суму заборгованості за кредитним договором № CL-251885 від 03 січня 2020 року у розмірі 202912,84 грн. Іншого детального розрахунку, щодо стягнення заборгованості за період з 09.11.2023 по 31.05.2025 у розмірі 112447,53 грн. представником позивача не надано, так як і не надано інших документів, якіб підтверджували наявність такої заборгованості. Враховуючи зазначене, ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» має право вимагати від відповідача повернення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 202912,84 грн. Судом встановлено факт неналежного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи, що відповідачем та його представником не надано до суду жодних документів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за строковим тілом у розмірі 60367,40 грн., за простроченим тілом кредиту у розмірі 55018,80 грн, та заборгованість за відсотками у розмірі 87526,64 грн., а всього у розмірі 202912,84 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує з матеріалів справи, позивачем були понесені наступні судові витрати: судовий збір за подачу позову в сумі 3784,32 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 гривень. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за строковим тілом у розмірі 60367,40 грн., за простроченим тілом кредиту у розмірі 55018,80 грн, та заборгованість за відсотками у розмірі 87526,64 грн., а всього у розмірі 202912,84 грн. Отже сума задоволених позовних вимог становить 64,34 % (202912,84 грн.*100% / 315 360,37 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 2434,83 грн. (3784,32 грн. * 64,34 % / 100%). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16(провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із досліджених матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, виданим Альховській Ірині Богданівні, ордер про надання правничої допомоги, акт наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги від 24 січня 2025 року № 24/01/25, договір про надання правничої допомоги від 24 січня 2025 року № 24/01/25. У зв`язку із дослідженими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Альховською І.Б. у конкретній цивільній справі, суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання відповідного виду правничої допомоги, але враховуючи що позов задоволено частково, тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3860,40 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 511-512, 526, 610-612, 625, 1048, 1054, 1077-1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial