Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 27.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та відповідачем по справі укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 (далі кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає позичальнику, кредит у розмірі 4 000,00 грн., а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту у строк, визначений договором, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на дату подачі позову загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 19 380,00 грн. В обґрунтування позову, щодо набуття позивачем права вимоги за кредитним договором, позивач посилається на договір факторингу №11-08/25 від 11.08.2025 року, відповідно до якого ТОВ «ЕКО ФІН», первісний кредитор, відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач набув право вимоги до відповідача, як позичальника за Договором про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року. Просив стягнути з відповідача вказану у позові заборгованість та судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.11.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не довів укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором на умовах, що вказані в наданих копіях сторінок договору, не довів перерахування позивачу тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування коштами, не підтвердив перерахування коштів первісному кредитору за отримання грошових коштів. Враховуючи неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст.279 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що між первісним кредитором, ТОВ «ЕКО ФІН», та відповідачем по справі укладений Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року. Зазначений договір укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідач підписав Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором N2M1NzQ3. Відповідач підписав шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором N2M1NzQ3 Додаток №1 до Договору про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором. Згідно п.3.1.1.1. Договору про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, з метою укладення цього Договору Позичальник, ознайомившись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, визначеними законодавством, реєструється в інформаційно-комунікаційній системі Товариства шляхом заповнення відповідної реєстраційної форми на Веб-сайті. На підставі реєстраційних даних, внесених Заявником/Позичальником, інформаційно-комунікаційна система Товариства здійснює реєстрацію Заявника/Позичальника, створює обліковий запис (аккаунт/профіль) та Особистий кабінет Заявника/Позичальника. Для реєстрації на Веб-сайті Товариства Заявник/Позичальник має надати згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх подальшу обробку з метою оцінки фінансового стану Заявника/Позичальника, його спроможності виконати зобов`язання за кредитним договором (кредитоспроможності) та інші цілі в рамках виконання та супроводження кредитного договору. Відмова від надання цієї згоди буде означати неможливість надання Товариством Заявнику/Позичальнику послуг з кредитування. Після завершення реєстрації Заявник/Позичальник заповнює Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки Позичальник зазначає суму грошових коштів, яку він бажає отримати після укладення Договору. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (смс-повідомленням) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). На Договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, що й визначає дату та час укладення Договору. Укладанням цього Договору Позичальник підтверджує що ознайомився з інформацію наведеною в Паспорті споживчого кредиту, який надано разом із офертою/проектом кредитного договору, що розміщується в його Особистому кабінеті Кредитодавцем (п.3.1.2.2., п.3.1.2.3.). Відповідно до умов Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, що надані позичальником Кредитодавцю з метою отримання кредиту. На умовах, встановлених Договором, За цим договором Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а Позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути Кредит та сплатити плату за користування Кредитом, у вигляді нарахованих на Суму кредиту процентів за фактичний строк користування Кредитом у порядку, встановленому цим Договором. Кредит надається в загальному розмірі (Сума кредиту) : 4000 (чотири тисячі гривень 00коп.). Строк користування кредитними коштами складає 730 (днів), який починається з 27.05.2024 та закінчується 26.05.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду (п.2.1., 2.2., 2.3.). Згідно п.3.1.2.6. Договору про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, датою отримання кредиту Позичальником є дата зарахування суми кредиту на Рахунок Позичальника. На підтвердження перерахування відповідачу грошових коштів за Договором Договору про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року у розмірі тіла кредиту, до позову додано квитанцію №41682-50316-91883 від 27.05.2024 року відповідно до якої, [PERSON] на картку [NUMBER] отримала від ТОВ «ЕКО ФІН» 4 000,00 грн. за Кредитним договором №38944470 від 27.05.2024 року. Крім того, судом встановлено, що 09.06.2024 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ЕКО ФІН» із заявою про пролонгацію (про продовження або про поновлення дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами), у зв`язку із чим 09.06.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЕКО ФІН» укладено Додатковий договорі про пролонгацію №1/38944470 до Договору про споживчий кредит/Кредитного договору від 27.05.2024 №38944470 відповідно до якого, сторони погодили внести зміни в пункти 2.4., 2.5. та 2.8. Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4. Дисконтний (Пільговий) період складає 28 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23.06.2024 (рекомендована дата платежу).». «2.5. Поточний період складає 702 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 26.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості).». «2.8.Позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 23.06.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 26.05.2026 (останнього дня строку кредитування).». Разом з тим, судом встановлено, що 05.07.2024 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ЕКО ФІН» із заявою про пролонгацію (про продовження або про поновлення дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами), у зв`язку із чим 05.07.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЕКО ФІН» укладено Додатковий договорі про пролонгацію №2/38944470 до Договору про споживчий кредит/Кредитного договору від 27.05.2024 №38944470 відповідно до якого, сторони погодили пролонгувати (продовжити або поновити) дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами до 19.07.2024. 1.1 У зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами Сторони погодили внести зміни в пункти 2.4., 2.5. та 2.8. Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4. Дисконтний (Пільговий) період складає 54 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 19.07.2024 (рекомендована дата платежу).». «2.5. Поточний період складає 676 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 26.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості).». «2.8.Позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 19.07.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 26.05.2026 (останнього дня строку кредитування).». Також, судом встановлено, що 24.07.2024 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ЕКО ФІН» із заявою про пролонгацію (про продовження або про поновлення дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами), у зв`язку із чим 24.07.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЕКО ФІН» укладено Додатковий договорі про пролонгацію №3/38944470 до Договору про споживчий кредит/Кредитного договору від 27.05.2024 №38944470 відповідно до якого, сторони погодили пролонгувати (продовжити або поновити) дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами до 07.08.2024. 1.1 У зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами Сторони погодили внести зміни в пункти 2.4., 2.5. та 2.8. Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4. Дисконтний (Пільговий) період складає 73 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 07.08.2024 (рекомендована дата платежу).». «2.5. Поточний період складає 657 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 26.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості).». «2.8.Позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 07.08.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 26.05.2026 (останнього дня строку кредитування).». Судом встановлено, що 11.08.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір №11-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно умов якого, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договором позики/договором про споживчий кредит/кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них (п.2.1). Позивач набув права вимоги за Договором про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року на підставі договору №11-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.08.2025 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН», як первісний кредитор за Договором про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, свої зобов`язання виконав, перерахувавши грошові кошти у розмірі 4 000,00 гривень відповідачу, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, 20.08.2025 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» направило [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості Договір про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року, однак вказана вимога залишена [PERSON] без задоволення. З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до розрахунків заборгованості доданих до позовної заяви, загальний розмір заборгованості за Договоромпро споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року становить 19 380,00 грн, з яких: - 4 000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); - 15 020,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 360,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.2. ст.639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору, а саме: з договору про надання споживчого кредиту між відповідачем та первісним кредитором. Згідно умов кредитного договору кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 статті 13 ЗУ «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа № 263/3470/20) викладені висновки стосовно доказів у правовідносинах (зокрема щодо перерахування коштів), що виникли у зв`язку з укладення кредитного договору в електронній формі. Грошові кошти за укладеним кредитним договором було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень, якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час у регулювання спірних питань. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 12.04.2022 по справі №756/6038/20 незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача на підставі договору №11-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.08.2025 року. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №2-2035/11 (провадження №61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12,13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору. Відповідачем доданий до позову розмір заборгованості не спростовано, відповіді на позовну заяву до суду не направлено, альтернативного розрахунку суду не надано, тому суд вважає доведеним обов`язок відповідача і його невиконання по сплаті строкових платежів за користування кредитними коштами, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за Договором про споживчий кредит/Кредитний договір №38944470 від 27.05.2024 року становить 19 380,00 грн, з яких: - 4 000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); - 15 020,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; - 360,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). За таких обставин, суд з вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). Щодо підстав стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки, стороною позивача було надано суду достатні докази їх фактичного понесення позивачем, однак, на переконання суду, розумним та справедливим розміром зазначених витрат з огляду на перелік наданих послуг та їх вартість буде сума в розмірі 9 000,00 грн., а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. На підставі ст.ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved