Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 23 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75613119, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 200,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [NUMBER], що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - skrabinam9@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Зазначають, що позикодавець на виконання Договору позики №75613119 від 23.07.2021 року, передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 2200,00 грн. за посередництвом платіжної системи ТОВ «ФК Фінекспрес». Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №6c6476d0-806b-481c-b6d1-e99bb7607ede від 23.07.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Згідно листа №29/10/25-13234 від 29.10.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №6c6476d0-806b-481c-b6d1-e99bb7607ede перераховано кошти на виконання умов Договору позики №75613119. Згідно довідки № КД-000069098/ТНПП від 28.10.2025 р. ТОВ «ФК Фінекспрес», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 23.07.2021 року, сума 2 200,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу 6c6476d0-806b-481c-b6d1-e99bb7607ede. Враховуючи викладені вище умови Договору позики №75613119 від 23.07.2021 р., та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 0 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 7 453,60 грн., зокрема: - 2200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 253,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Вказують, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №75613119 на підставі договору факторингу. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. У свою чергу 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОММАРКЕТ» укладено договір факторингу №310323-ФМ. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за договором, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену заборгованість у загальному розмірі 7453,60 грн, з яких: 2200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5253,60 грн. сума заборгованості за відсотками. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 04 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з вимогами статей 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. 23 липня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №75613119, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2 200,00 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Згідно з п. 5.1. правил надання грошових коштів у позику,позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбаченаст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»та з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (TM «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки. Договір позики №75613119 від 23.07.2021 року, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора [NUMBER]. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. У свою чергу 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компаніяуправління активами» та ТОВ «ФІНПРОММАРКЕТ» укладено договір факторингу №310323-ФМ. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. Відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 7 453,60 грн., зокрема: - 2200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 253,60 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з Розрахунком заборгованості, нарахування процентів за період з 23.07.2021 по 20.11.2021 року відбувалось у розмірі 43,78 грн. за кожен день. Доказів належного виконання зобов`язань за договором позики №75613119 від 23.07.2021 року зі сторони відповідача суду не надано. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1 ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається за загальним правилом шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону). Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.626, 628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з цим, до предмета доказування входить, зокрема і доведення позивачем порушення грошового зобов`язання та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою установою в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є розрахунковим документом (зокрема, Постанова ВС КЦС від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц). У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. У свою чергу 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОММАРКЕТ» укладено договір факторингу №310323-ФМ. Відповідно до умов факторингу до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №75613119 від 23 липня 2021 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач погодився з умовами Договору позики №75613119 від 23.07.2021 року, про що свідчить наявність електронного підпису одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Також встановлено, що позикодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу. Останній не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість погашена не була. Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення договору позики з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань. Також, судом встановлено набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором позики №75613119 від 23.07.2021 року. Як слідує із спірного договору позики, даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який становить 30 днів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Таким чином, суд дійшов висновку, що за договором позики від 23.07.2021 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів. А тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за цим договором з врахуванням умов договору щодо розміру денного відсотку за користування коштами становить 43,78 грн (2200 грн./100% х 1,99% = 43,78 грн х 30 днів = 1313,40 грн). Доказів того, що відбулася пролонгація договору позики позивач не надав. посилання позивача на те, що відповідач ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», якими передбачено порядок продовження строку кредитного договору (пролонгація та автопролонгація), підписуючи договір позики від 23.07.2021 року, не заслуговують на увагу, оскільки в Договорі не зазначено, які Правила та в якій саме редакції містяться на сайті та з якою саме редакцією Правил ознайомився відповідач, доказів скріплення підписом чи ідентифікатором підпису відповідачем зазначених Правил суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, наданий позивачем розрахунок заборгованості по вказаному договору, таким, що не відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства, а тому не бере його до уваги як належний та допустимий доказ. Роздруківка із сайту позивача та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, належним доказом узгодження пролонгації дії договору бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. У справі відсутні докази того, що відповідач була ознайомлена з цими Правилами та погодилась з ними. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №75613119 від 23.07.2021 року в розмірі 3513,40 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правову допомогу, позивачем надано Договір № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, укладений між ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" і адвокатом Ткаченко Ю.О., у п.п. 4.1 якого сторонами договору визначено, що винагорода в сумі 4500 грн.; Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, а також платіжне доручення про загальну оплату позивачем правничої допомоги на рахунок Ткаченко Ю.О. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Представник позивача підтвердила належними доказами понесення витрати на правничу допомогу в сумі 4500 грн. Клопотання про зменшення розміру таких витрат до суду не надійшли. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні із позовом до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги задоволені частково на 47,14%, отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 1141,91 грн та витрати на правничу допомогу 2121,30 грн

Outcome: partial