Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача 10.11.2025 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 108497,58 грн., судові витрати в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, просить в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків. Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В обґрунтування позову зазначає, що 10.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронному вигляді з використанням електронного підпису було укладено Договір № 4956113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту - 25000,00 грн.; строк кредиту 360 днів: з 10.09.2024 по 05.09.2025; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 25000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладення договору. 02.06.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором №4956113 від 10.09.2024 у розмірі 97497,59 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 24999,99 грн., заборгованість за процентами 59997,60 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам 12500,00 грн. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором №4956113 від 10.09.2024 у загальному розмірі 108497,58 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 24999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 59997,60 грн. 25000,00 грн.*1%=249,9999 грн.*94 календарних дні = 23499,9906 грн. - відсотки, нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Просить розглянути справу без участі позивача та не заперечує проти винесення заочного рішення. Ухвалою від 13.11.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 12.12.2025 з викликом сторін, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» (а.с.110-111). 20.11.2025 з АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані судом докази (а.с.122-124). 12.12.2025 сторони в судове засідання не з'явилися, розгляд справи відкладено на 13.01.2026 (а.с.118). Відповідач [PERSON] про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання судової повістки про виклик до суду, направлена судом кореспонденція повертається до суду неврученою адресату по причині «адресат відсутній» (а.с.114,122). У постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18, № 755/17944/18 від 10.05.2023 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (про дату судового розгляду). Окрім направлення повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, [PERSON] також повідомлялася про дати судових засідань шляхом направлення SMS-повідомлення щодо судової повістки-повідомлення про судове засідання на вказаний в позовній заяві номер телефону відповідача, однак SMS не доставлено так як абонент тимчасово недоступний (а.с.108), водночас виявилося можливим доставити повістку на електронну адресу відповідача, зазначену в позовній заяві (а.с.107,119 на звороті), таким чином судом застосовано всі можливі способи повідомити відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгляду даної справи. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Також вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.115). Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, про що судом протокольно винесено ухвалу. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 10.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4956113 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.18-23), який підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 56452. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов'язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 25000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту вказується також у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору (а.с.24), а також у паспорті споживчого кредиту (а.с.25-26). Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов'язання перед [PERSON] виконало та надало останній кредит в сумі 25000,00 грн., шляхом зарахування 10.09.2024 кредитних коштів на платіжну картку, маска картки [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 10.06.2025 про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта (а.с. 63). Згідно з листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - на ім'я [PERSON] у банку емітовано картку [NUMBER] , на яку у період з 10.09.2024 по 15.09.2024 здійснено переказ коштів у сумі 25000,00 грн. (а.с.110). Тобто, позивачем доведено факт перерахування коштів у сумі 25000,00 грн. [PERSON] на зазначений ним в договорі банківський рахунок, відкритий у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Відповідач належним чином оплату за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 02.06.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача (а.с.44-52), в реєстрі боржників від 02.06.2025 під №1129 зазначено [PERSON] , номер кредитного договору 4596113, кількість прострочених днів 210, загальна сума заборгованості зазначена 97497,59 грн. (а.с.58-59). Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 02-1/06/2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов'язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер; листом від 03.06.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило боржників, в т.ч. відповідача, про відступлення права грошової вимоги за Договорами та передачу персональних даних ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS -повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень (а.с.60). Таким чином, до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного договору факторингу від 02.06.2025 № 02-1/06/2025 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4956113 від 10.09.2024. Станом на дату укладання договору факторингу від 02.06.2024 № 02-1/06/2025, строк дії договору № 4956113 від 10.09.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту не закінчився, так як відповідно до п. 1.3 кредитного договору строк кредиту становить 360 днів, тобто, з 10.09.2024 по 05.09.2025. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснювало нарахування заборгованості за тілом кредиту та процентів на умовах та в сумах погоджених сторонами, станом на 02.06.2025 позичальнику [PERSON] нарахована заборгованість у розмірі 97497,59 грн., яка складається : 24999,99 грн. заборгованість за тілом кредиту, 59997,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 12500,00 грн. нараховані штрафні санкції (а.с.53-57). Позивачем, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, у період з 03.06.2025 по 04.09.2025 (94 календарних дні) здійснено нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у сумі 23500,00 грн. (24999,99 грн * 1.00% = 250,00 грн.*94 календарних дні = 23500,00 грн.) (а.с.61-62). За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика, кредит, банківський вклад), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постановах Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 (та ін.), тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Розрахунок заборгованості за договором свідчить про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного кредитного договору. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Правові наслідки порушення грошового зобов'язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов'язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Заборгованість в частині основної суми боргу (суми позики), а також в частині процентів за користування кредитними коштами, періоду її виникнення у межах погодженого сторонами строку кредитування, що обліковується за позичальником, підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано та матеріали справи не містять. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору № 4956113 від 10.09.2024, а зазначений договір недійсним, в частині сплати процентів за користування позикою, не визнано. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором. За наведених обставин, суд прийшов до висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору та допущено виникнення заборгованості за кредитом, що є підставою для стягнення цієї заборгованості за договором (борг і проценти) на користь кредитора (позивача). Щодо стягнення витрат на правову допомогу. У позовній заяві позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи інтереси ТОВ «Українські фінансові операції» в суді представляв адвокат Дідух Є.О. (а.с.87), на підставі договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с.88-89), в 3.1 якого передбачено, що вартість послуг виконавця визначається у акті наданих послуг по домовленості. 31.10.2025 між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. підписано акт №4956113 до договору, яким визначено, що вартість наданих послуг становить 10000 грн. (а.с.90). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19. Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій. Зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позивачем також заявлено вимогу в порядку ч. 10 та ч. 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків. Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Відповідно до ч. 10 та ч. 11 ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов'язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Окрім того, відповідно до п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов'язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 10.09.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, отже в частині позовних вимог, що стосуються нараховування інфляційних витрат і 3% річних, суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: partial