Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

19.11.2025 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Національної академії аграрних наук України «Про звільнення [PERSON] » від 31.10.2025 № 381-ка, поновити його виконуючим обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України з дати звільнення, а також стягнути з відповідача ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову вказано, що Наказом Національної академії аграрних наук України від 07.06.2023 №164-к [PERSON] призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України з 08 червня 2023 року до призначення директора у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 1.1. Статуту ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, затвердженого президентом Національної академії аграрних наук України 26.10.2023, Підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. Пунктом 7.2. Статуту ДП «ДГ «Подільське» визначено, що управління Підприємством здійснюється його директором, який підзвітний Академії. Директор Підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академії, відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором підприємства укладається Національною академією аграрних наук України в особі її президента (пункт 7.5 Статуту ДП «ДГ «Подільське»). Згідно з пунктом 7.6. Статуту ДП «ДГ «Подільське» директор, діючи від імені Підприємства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Станції, Наукової установи, Академії і трудового колективу Підприємства, зокрема: організовує і здійснює керівництво науково-дослідною і виробничо-господарською діяльністю Підприємства; має право, без окремої на те довіреності, представляти Підприємство в установах, організаціях та підприємствах; укладає господарські договори, видає довіреності іншим особам, відкриває рахунки в установах банків та реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства, здійснює інші повноваження, віднесені законодавством, Академією, цим Статутом і контрактом до компетенції директора. Директор здійснює управління Підприємством та несе персональну відповідальність за стан та діяльність Підприємства, за збереження та ощадливе використання майна Підприємства, забезпечення пожежної безпеки його об`єктів, а також створення належних соціально-побутових умов для трудового колективу (пункт 7.7. Статуту ДП «ДГ «Подільське»). Позивач вказав, що за період його роботи, а саме, з червня 2023 року по дату звільнення, від органу управління майном Національної академії аграрних наук України жодних зауважень не надходило щодо неналежного чи неефективного керівництва Державним підприємством «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Більш того, щокварталу та щороку ним як в.о. директора ДП «ДГ «Подільське» подавалась фінансова звітність до НААН України, питань чи зауважень до якої в НААН за період 2023 - 2025 рр. не виникало, свої трудові обов`язки він виконував добросовісно та сумлінно. Однак, 05 листопада 2025 року на електронну адресу Державного підприємства «Дослідне господарство «Подільське» надійшов лист Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України від 05.11.2025 № 204/1 (копія додається), яким повідомлено про звільнення [PERSON] 05.11.2025 із займаної посади на підставі наказу Національної академії аграрних наук України від 31.10.2025 №381-ка відповідно до п.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (за одноразове грубе порушення трудових обов`язків), та про необхідність передати всю документацію, майно, печатки та ключі іншій новопризначеній особі. До зазначеного листа долучено наказ Національної академії аграрних наук України від 05.11.2025 №386-к про призначення виконуючим обов`язки директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України Ревеги Сергія Дмитровича з 06 листопада 2025 року до призначення директора у встановленому законом порядку. [PERSON] вказав, що з 31 жовтня 2025 року, та на дату звільнення, він перебував на лікуванні, що підтверджується медичними висновками про тимчасову непрацездатність: з 31 жовтня по 04 листопада 2025 року, з 04 по 07 листопада 2025 року та з 07 по 20 листопада 2025 року. Про оскаржуваний наказ НААН України від 31.10.2025 № 381-ка щодо його звільнення, позивачу стало відомо лише з телефонної розмови з працівниками підприємства, які отримали вищезазначені документи на електронну пошту ДП «ДГ «Подільське». Позивач вказав, що при виданні оскаржуваного наказу було порушено ч.3 ст. 40 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося в період його тимчасової непрацездатності. Крім цього, здійснюючи звільнення на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, що вимагало дотримання процедури визначеної ст. 148-149 КЗпП України, роботодавець не дотримався визначеної законом процедури, не зажадав від нього пояснень та застосував найсуворіший вид дисциплінарного стягнення звільнення, без належного аргументування причин звільнення, без отримання пояснень особи, яка притягається до дисциплінарної відповідальності та поза межами визначеного законом строку для застосування стягнення не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку, без повідомлення наказу про стягнення під розпис. Наказ про звільнення не містить інформації про те, яке одноразове грубе порушення було допущено [PERSON] , що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення, коли саме воно було вчинене, в чого полягала вина [PERSON] . Позивач акцентував увагу на тому, що звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України можливе лише за порушення, що має ознаку одноразовості та грубості, а наказ про звільнення за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України не має містити цілу систему порушень. Оскаржуваний наказ про звільнення не відповідає таким вимогам, в ньому не розкрито в чому полягає вина [PERSON] у завдані збитків. Акт перевірки на який містяться посилання в наказі, не встановлював одноразового грубого порушення в діях в.о. директора ДП «ДГ «Подільське». Ним було подано заперечення на висновки даного акту, з поясненням причин нижчої урожайності, обставин укладення договору з ФОП [PERSON] , формування та стану заборгованостей підприємства. Оскільки вищевказаний наказ про звільнення прийнятий з порушенням основоположних прав на працю, в період тимчасової непрацездатності працівника, без дотриманням процедури накладення дисциплінарного стягнення, позивач просив суд визнати наказ про звільнення незаконним, скасувати його та поновити [PERSON] в.о. ДП «ДГ «Подільське», оскільки до цього часу призначення директора ДП у встановленому законом порядку не відбулося. Крім цього, просив суд стягнути на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з розрахунку середньоденної заробітної плати за два останні місяці роботи 1821,27 грн, з дати незаконного звільнення, по дату ухвалення рішення суду. Позивач в позові виклав клопотання про витребування доказів, яке під час судового засідання 18.12.2025 відкликав, просив клопотання не розглядати, здійснивши розгляд справу на підставі наданих сторонами доказів. Відповідач - Національна академія аграрних наук України позов не визнала, надала суду відзив, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що наказом НААН України № 381-ка від 31 жовтня 2025 року, в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» [PERSON] звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Підставою звільнення слугувала неефективність управлінського рішення [PERSON] , що завдало шкоди державному підприємству у вигляді виникнення кредиторської заборгованості. Такий висновок про грубе порушення закону [PERSON] зроблено за наслідками проведеної позапланової перевірки питань фінансово-господарської діяльності ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України», про що складено акт від 11 липня 2025 року. У висновках та пропозиціях акта вказано про необхідність «Вжити невідкладних заходів щодо забезпечення підвищення врожайності зернових та технічних культур до досягнення рівня середньої врожайності шляхом жорстокого контролю під час збору врожаю і впровадження сучасних та інтенсивних технологій виробництва продукції.» Про даний факт Національну академію аграрних наук України повідомила листом № 188 від 13 жовтня 2025 року Тернопільська державна сільськогосподарська дослідна станція ІСГ Карпатського регіону НААН та надано службову записку заступником начальника Відділу наукового забезпечення інноваційно-інвестиційного розвитку та прогнозування експериментальної бази [PERSON] від 31 жовтня 2025 року. Також зазначено показники врожайності за 2025 рік, урожайність основних сільськогосподарських культур ранньої групи ДП «ДГ «Подільське» Тернопільської ДСГДС ІСГКР НААН» поступається середній врожайності порівняно з показниками Тернопільської області відповідно: озима пшениця урожайність 41,0 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 61,9 ц/га,), ячмінь ярий 30,3 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 44,0 ц/га,), ячмінь озимий 50,8 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 58,6 ц/га,), ріпак озимий 0,86 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 34,3 ц/га), соя - 21,2 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 29,3 ц/га), соняшник 17,5 ц/га (середній показник Тернопільська обл. 31,0 ц/ га). Проаналізувавши дані показники, можна прийти до висновку що жодних заходів які були зазначені в п.1 акта позапланової ревізії від 11.07.2025р., в.о. директора [PERSON] не виконано. Відповідно до пояснень головного агронома [PERSON] , не дивлячись на те, що [PERSON] , як керівник господарства був повідомлений про термін і плани проведення посівних робіт, які також відносяться до його посадових обов`язків, він не вчасно здійснив закупівельні роботи мінеральних добрив, що в результаті призвело до недоотримання урожаю підприємством у 2025 році. Також зазначено що перед збиранням озимого ріпаку було прийнято помилкове рішення щодо не проведення десикації посівів, що призвело до недоотримання врожаю на 1 центнер з га. Це свідчить про грубе порушення технологічного процесу вирощування даної культури, оскільки при нерівномірних сходах посіву, як зазначено в поясненнях агронома, відбулося нерівномірне достигання врожаю, а при даних обставинах десикація являється обов`язковим процесом згідно технологічних карт. Відповідно мала місце відсутність контролю під час збору врожаю, як зазначалось у висновках п.1 акту позапланової перевірки, а [PERSON] вчинив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що є правовою підставою для звільнення його на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Звільнення позивача відбулось за порушення, яке було одноразовим, так як закупівля десикантів не передбачає систематичних дій. Крім того, відповідно до п. 7.6 Статуту, саме на директора покладено обов`язок з виробничо-господарської діяльності Підприємства, що також визначається і його посадовими обов`язками, а нанесення шкоди Підприємству встановлено в акті перевірки, сума недоотриманого прибутку становить 108000 грн., за не проведення десикації озимого ріпаку. Заперечуючи факт звільнення позивача в період тимчасової непрацездатності, відповідач вказав, що 31 жовтня 2025 року позивач повідомив керівництво про перебування на лікарняному. Відповідно до медичного висновку № 1111-Т2СА-4НВН-27ВС від 31 жовтня 2025 року, який надійшов до кабінету Пенсійного фонду України, [PERSON] перебував на лікарняному з 31 жовтня 2025 року до 04 листопада 2025 року. Наказом Національної академії аграрних наук України № 381-ка від 31 жовтня 2025 року звільнено [PERSON] з посади в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» 05 листопада 2025 року. Наданий до позовної заяви медичний висновок № 1111-29ВМ-7АЕА-67РЕ від 4 листопада 2025 року, відповідач не вважав належним документом і доказом непрацездатності позивача, оскільки Національною службою здоров`я України «станом не був облікований» і до особистого кабінету Пенсійного фонду України не надходив. Відповідач не вважав за можливе поновлення [PERSON] на роботі в.о. директора, оскільки позивач не обіймав на підприємстві іншої посади на час виконання обов`язків директора, перебував у строкових трудових відносинах з цим підприємством з метою тимчасового виконання ним обов`язків керівника юридичної особи до моменту призначення засновником на цю посаду директора, шляхом підписання з ним контракту. Оскільки позивач, будучи призначеним виконуючим обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» ТДСГДС ІСГ Карпатського регіону НААН», в подальшому у встановленому законом порядку та строки не був призначений директором указаного підприємства, сам по собі факт його звільнення з посади виконуючого обов`язки директора не може бути підставою для поновлення його на цій посаді, оскільки питання виконання обов`язків відсутнього керівника підприємства, що є у державній власності, віднесено до повноважень вищого органу управління таким підприємством і здійснюється у передбаченому законом порядку на період до призначення керівника на постійній основі. Сторона позивача надала суду відповідь на відзив НААН України, в якій вказала на не послідовність НААН України у своїх твердженнях щодо підстав звільнення позивача та в чому саме полягало одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків, що встановлено актом перевірки. Враховуючи, що першопочатковою підставою для звільнення позивача НААН України зазначило акт позапланової перевірки питань фінансово-господарської діяльності ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України» від 11.07.2025, то місячний строк для застосування за її результатами дисциплінарного стягнення сплив ще 11.08.2025. Далі по тексту відзиву НААН України вже зазначає під одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків низьку урожайність та недоотримання доходу на підставі пояснення головного агронома ДП «ДГ «Подільське» станом на грудень 2025 року, в той час як звільнення було 31 жовтня 2025 року. За текстом відзиву «Звільнення позивача відбулось за порушення яке було одноразовим, так як закупівля десикантів не передбачає систематичних дій про що зазначає позивач…». Позивач вважав, що такі доводи вводять суд в оману, адже в акті перевірки не було встановлено факту нанесення шкоди Підприємству, як і не було зазначено щодо наведених у відзиві розрахунків про начебто недоотриманий прибуток за не проведення десикації у розмірі 108000 грн. Вважав вказані доводи НААН України безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними доказами, а в оскаржуваному наказі НААН не було зазначено, а ні про десикацію, а ні про начебто недоотриманий прибуток та його суму у розмірі 108 000 грн, про що Відповідач 1 зазначає вперше у відзиві. Позивач вказав, що посилаючись у наказі та відзиві на лист Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції ІСГ Карпатського регіону НААН № 188 від 13.10.2025 та службову записку начальника Відділу наукового забезпечення інноваційно-інвестиційного розвитку та прогнозування експериментальної бази [PERSON] від 31.10.2025, сторона відповідача не надала такі документи суду, їх не було надано навіть для ознайомлення ні позивачу. Позивач вказав, що у НААН були відсутні правові підстави для звільнення його на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Щодо непроведення десикації посівів та недотримання урожаю ріпаку орієнтовно біля 1 ц/га, зазначив, що десикація рекомендується у разі нерівномірного дозрівання сільськогосподарських культур. Однак, у зв`язку з тим, що культури були дозрілі, необхідності у десикації та додатковому витрачанні коштів ДП «ДГ «Подільське» не було. До того ж, десикація не впливає на якість насіння та його урожайність. Ріпак було посіяно вчасно, у заплановані терміни для даної сільськогосподарської культури. На урожайність ріпаку вплинули зовнішні фактори та несприятливі погодні умови, зокрема, вимерзання культур взимку через відсутність снігу, та пошкодження градом у травні 2025 року. Це підтверджується також і самим головним агрономом, який у пояснювальній записці зазначає, що внаслідок несприятливих кліматичних умов 4 травня 2025 року пройшов буревій з градом, в результаті негоди було пошкоджено 40% рослин озимого ріпаку, на ділянках град вибив суцвіття, частково поламав гілки рослин (про дані обставини було повідомлено комісію під час перевірки підприємства у липні 2025 року). Пояснювальна записка головного агронома ДП «ДГ «Подільське» [PERSON] надана лише разом з відзивом НААН під час розгляду даної справи в суді станом на грудень 2025 року, та не підтверджує підстави оскаржуваного наказу, адже за своїм змістом в ній перераховано якраз зону відповідальності самого головного агронома та по суті його службові обов`язки. Крім того, у пояснювальній записці не зазначено навіть дату, лише, що вона надана на вимогу нового в.о. директора [PERSON] , тобто після звільнення позивача, за дорученням нового керівника. Щодо доводів відповідача про неналежність як доказу медичного висновку, позивач вказав про долучення відповідачем 1 до відзиву вибіркові фото (скріни) інформації про тимчасову непрацездатність за два періоди: з 31.10.2025 по 04.11.2025 (готовий до сплати) та з 07.11.2025 по 20.11.2025 (закритий), що абсолютно не спростовує наявність лікарняного за третій період з 04 по 07 листопада 2025 року. Скріншот із порталу електронних послуг Пенсійного фонду України про тимчасову непрацездатність, сам по собі не є належним доказом, оскільки він не є оригіналом електронного документа (е-лікарняного) та не має кваліфікованого електронного підпису (КЕП) для підтвердження автентичності, а лише показує статус (закритий, готовий до оплати тощо). Вказав, що ним було долучено до позову медичний висновок від 04.11.2025 №1111-29BM-7AEA-67PE за період тимчасової непрацездатності [PERSON] з 04 по 07 листопада 2025 року, який роздрукований особисто сімейним лікарем [PERSON] з офіційної електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ) зі штрихкодом, з підписом лікаря та мокрою печаткою. Вважав, що підстав стверджувати про недостовірність чи недійсність даного доказу немає. Також позивач вказав, про зазначення НААН України у відзиві не релевантної до даних правовідносин судової практики, сформованої у постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року по справі № 333/7100/15-ц та від 03 лютого 2021 року у справі № 800/7/17. Так, за обставинами справи № 333/7100/15-ц, після звільнення в.о. директора, на час розгляду справи судом, вже було призначено за конкурсом директора, що суперечить обставинам даної справи, адже Ревега призначений не директором, а в.о. директора. Позивач вказав на практику ОП КЦС ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 654/941/17 (61-576сво18), де суд виснував, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення. Відповідач НААН України правом на подання заперечень не скористався, участь представника у розгляді справи не забезпечив, заяв з процесуальних питань, зокрема щодо відкладення розгляду справи, суду не надано, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідач ДП «ДГ «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь представника у розгляді справи не забезпечило, відзиву та заяв з процесуальних питань не надало, що не перешкоджає розгляду справи. Позивач та його представник у ході судового засідання позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач заперечував свою вину у грубому порушенні трудових обов`язків, як в.о. директора ДП «ДГ «Подільське», зокрема у формуванні кредиторської заборгованості. Вказував, що заборгованість була поточною, планувалася до погашення за рахунок зібраного врожаю. Він частково здійснював погашення заборгованості, що сформувалася до призначення його в.о. директора. Надав пояснення щодо відсутності його вини у низькій врожайності, що була зумовлена несприятливими природними умовами, а потребу у десикації вважав надуманою. Пояснив, що будучи в.о. директора ДП «ДГ «Подільське» він працював за 5 денним робочим тижнем, виходячи з чого й просив здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вислухавши учасників провадження, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з положеннями ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках визначених у пунктах ч.1 ст. 40 КЗпП України. Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов, визначені в ст. 41 КЗпП України, зокрема згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. За частиною третьою статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу. Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення, повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 17 липня 2019 року в справі № 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758св18), від 02 лютого 2023 року в справі № 505/1452/19 (провадження № 61-7382св22), від 05 липня 2024 року в справі № 643/19858/21 (провадження № 61-9625св23), від 04 вересня 2024 року в справі № 753/1969/23 (провадження № 61-3448св24), від 23 жовтня 2024 року у справі № 760/23063/21. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватися з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України (постанова ВС від 23 жовтня 2024 року у справі № 760/23063/21). Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: 1) суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; 2) для застосування цієї норми закону потрібно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; 3) порушення повинно бути одноразовим та грубим; 4) рішення про звільнення працівника може прийняти уповноважена на те особа (постанови Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 753/1969/23 (провадження № 61-3448св24), від 17 листопада 2023 року в справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23), від 26 квітня 2023 року в справі № 174/171/21 (провадження № 61-5359св22, постанова ВС від 23 жовтня 2024 року у справі № 760/23063/21) . Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що з урахуванням вимог трудового законодавства в справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (від 25 червня 2024 року в справі № 500/4416/19 (провадження № 61-17112св23), від 08 травня 2024 року в справі № 401/1203/22 (провадження № 61-15594св23), від 23 січня 2018 року в справі № 273/212/16-ц (провадження № 61-787св17) та ін.). Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктами 5 і 13 частини першої цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці (крім звільнення за пунктом 13 частини першої цієї статті). Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. При цьому, за змістом усталеної судової практики (п. 17 Постанови Пленуму ВС № 9 від 06.11.1992, ряд постанов ВС) правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. У рішенні Конституційного Суду України № 6-р (ІІ)/2019 від 04.09.2019 вказаний суд дійшов висновку, що положення ч.3 ст. 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. За обставин даної справи, судом встановлено, що наказом Національної академії аграрних наук України № 164-к від 07.06.2023 «Про призначення [PERSON] », [PERSON] Невмержицького призначено виконуючим обов`язки директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», з 08.06.2023 до призначення директора у встановленому законом порядку (а.с. 14). Тобто, за змістом вказаного наказу, трудовий договір з [PERSON] є строковим, діє до призначення директора у встановленому законом порядку. Відповідно до змісту Статуту ДП «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України», затвердженого Президентом Національної академії аграрних наук України 26.10.2023, вказане підприємство засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, створене з метою організаційно-господарського забезпечення Станції та Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродуктивного насіння сільськогосподарських культур і саджанців. Підприємство є державним комерційним унітарним підприємством та діє на основі державної форми власності, як самостійний суб`єкт господарювання, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс та рахунки в установах банків (п. 1.1, п. 2.1-2.2, 3.1-3.3 Статуту). Підприємство самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності (п. 3.10), але звітує про свою фінансово-господарську діяльність перед Академією, Станцією та Науковою установою, яким безпосередньо підпорядковане, в установленому порядку (п. 3.11 Статуту). Управління Підприємством здійснює його директор, який підзвітний Академії. Директор підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї президентом Академії, відповідно до діючого законодавства. Контракт з директором підприємства укладається НААН України в особі її президента (п. 7.2, 7.5 Статуту). Директор, діючи від імені Підприємства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Станції, Наукової установи, Академії та трудового колективу, зокрема організовує та здійснює керівництво науково-дослідною і виробничо-господарською діяльністю Підприємства, представляє Підприємство у всіх установах, організаціях та підприємствах,укладає господарські договори, несе відповідальність за формування та використання прибутку Підприємства та взаємодію з бюджетами всіх рівнів. Директор здійснює управління Підприємством, несе персональну відповідальність за стан та діяльність Підприємства, за збереження та ощадливе використання майна підприємства, створення належних соціально-побутових умов для колективу. Він звітує про фінансово-господарську діяльність Підприємства перед Станцією, Науковою установою та Академією (п. 7.6, 7.7 Статуту). Згідно п. 8.15 закріплено, що вищевказані суб`єкти проводять ревізію (перевірку) підприємства (а.с. 21-28). 31.10.2025 НААН України видано наказ № 381-ка від 31.10.2025 «Про звільнення [PERSON] », за змістом якого, в.о. директора ДП «Дослідне господарство «Подільське» [PERSON] звільнено 05 листопада 2025 року на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України. В наказі вказано, що звільнено відбулося у зв`язку з одноразовим грубим порушенням ним трудових обов`язків та статутних завдань ДП, зокрема зростання кредиторської заборгованості та невжиття заходів щодо її погашення, неналежного ведення претензійно-позовної роботи з відшкодування дебіторської заборгованості, зниження урожайності сільськогосподарських культур, порівняно з середньою по регіону, що підтверджується актом перевірки за період 2023-2024 років та щотижневим моніторингом збирання сільськогосподарських культур урожаю 2025, відповідно до п. 7.6, 7.7. Статуту ДП «ДГ «Подільське». Як підстава для видання наказу вказано службову записку від 31.10.2025, лист Тернопільської ДСД станції від 13.10.2025 № 188 та акт позапланової перевірки від 11.07.2025 (а.с. 16). Разом з тим, слід звернути увагу, що в змагальному процесі, сторона відповідача не надала суду жодного із вказаних документів, які нібито покладені в основу оскаржуваного наказу (акт перевірки надано позивачем). Як вказувала сторона позивача, та слідує зі змісту листа в.о. директора Тернопільської ДСДС № 204/1 від 05.11.2025, оскаржуваний наказ № 381-ка від 31.10.2025 та наказ про призначення в.о. Підприємства іншу особу [PERSON] , надійшов до ДП «ДГ «Подільське» та був адресований в.о. директора В. Невмержицькому (а.с. 15). Вказаний лист в.о. директора Тернопільської ДСДС вказував про обов`язок [PERSON] передати всі справи, печатки, документацію та майно підприємства в.о. директора підприємства Ревезі С.Д., якого призначено виконуючим обов`язки директора ДП «ДГ «Подільське» з 06.11.2025 згідно наказу № 386-к від 05.11.2025 (а.с. 17). Листом до відома [PERSON] доведено, що його останнім робочим днем є 05.11.2025 (а.с. 15). Вказаний лист не містить вхідної дати, але зі змісту вихідної дати слідує, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача від 31.10.2025, був надісланий до Підприємства не раніше 05.11.2025, тобто фактично в день звільнення. Будь-яких доказів, того, що вказаний наказ був доведений до відома позивача раніше, зокрема в період з 31.01.2025 по 05.11.2025, відповідачами суду не надано. Не надано й доказів вручення вказаного наказу позивачу. Однак, як слідує з медичних висновків наданих позивачем до позову, на дату його звільнення 05 листопада 2025 року, він перебував на лікарняному, що підтверджується: медичними висновками № 1111-Т2СА-4НВН-27ВС від 31.10.2025, за змістом якого [PERSON] перебував на лікуванні в період з 31.10.2025 по 04.11.2025 (а.с. 18), медичним висновком № 1111-29ВМ-7АЕА-67РЕ від 04.11.2025, за змістом якого [PERSON] (ідентифікаційні дані пацієнта співпадають), перебував на лікуванні в період з 04.11.2025 по 07.11.2025 (а.с. 19). Кожен із вказаних медичних висновків посвідчений лікарем [PERSON] , лікарем загальної практики сімейним лікарем КНП Великоберезовицької селищної ради «Тернопільського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 19). Крім цього, як слідує з медичного висновку № 1111-99КМ-ЕВН7-2ХХТ від 07.11.2025, [PERSON] (ідентифікаційні дані пацієнта співпадають), продовжував лікування в період з 07.11.2025 по 20.11.2025 в КНП «Копичинецька комунальна лікарня» КМР (а.с. 20). Доводи відповідача НААН України, про те, що медичний висновок від 04.11.2025 є неналежним доказом, суд розцінює критично, оскільки він виданий в порядку визначеному законом, охоплює період непрацездатності, що включає 05.11.2025, а отже стосується предмета даного спору. Той факт, що вказаний медичний висновок не був завантажений до кабінету Пенсійного фонду [PERSON] в певну дату, не спростовує факту тимчасової непрацездатності позивача в період з 04.11.2025 по 07.11.2025 та в подальшому. Вказаний медичний висновок посвідчено підписом та печаткою лікаря, будь-яких доказів на спростування його дійсності, в змагальному процесі відповідачами не подано. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] мало місце в період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням ч.3 ст. 40 КЗпП України, відповідно грубим порушенням прав працівника на працю. Крім цього, суд звертає увагу на те, що звільнення [PERSON] проведено на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, а саме за одноразове грубе порушення трудових обов`язків [PERSON] , як в.о. керівника підприємства. Однак, як слідує зі змісту наказу про звільнення від 31.10.2025, наказ не містить зазначення того, яке саме одноразове грубе порушення [PERSON] трудових обов`язків стало підставою для застосування найсуворішого заходу дисциплінарного стягнення звільнення, не вказано дати вчинення такого порушення, що має суттєве значення для визначення строку накладення дисциплінарного стягнення. Наказ про звільнення містить вказівку на систему порушень, допущення яких ставиться у вину [PERSON] (зростання кредиторської заборгованості; невжиття заходів для погашення кредиторської заборгованості; неналежне ведення претензійно-позовної роботи з відшкодування дебіторської заборгованості; зниження урожайності сільськогосподарських культур, порівняно з середніми по регіону), без конкретизації того, яке саме порушення стало підставою для звільнення та коли воно було вчинено, коли було виявлено. Відповідно до усталеної судової практики, у пункті 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення, мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, що стало підставою до звільнення керівника. У пункті 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України під одноразовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію чи бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, послаблення контролю підлеглих тощо. Якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за робою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Аналогічні висновки викладено у постановах ВС від 28.07.2022 року у справі № 216/3852/20 та від 09.09.2022 року у справі № 174/144/21, від 19.01.2021 у справі № 466/6109/18, від 14.02.20218 у справі № 803/2340/15. Більш того, як слідує з оскаржуваного наказу, підставою для його видання є акт позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Подільське» від 11.07.2025 (а.с. 16). Зі змісту акта позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «ДГ «Подільське» за 2023-2024 роки слідує, що позапланова перевірка проводилася на виконання наказу НААН України № 47 від 01 липня 2025 року, до складу комісії входив, в тому числі, начальник відділу внутрішнього аудиту Президії НААН, як голова комісії, а також науковий співробітник відділу науково забезпечення інноваційно-інвестиційного розвитку апарату Президії НААН України, заступник директора Тернопільської ДСДС Ревега С.Д. Перевірка проводилася за період 2023-2024 років, в той час як [PERSON] призначений в.о. директора підприємства лише з 08 червня 2023 року (а.с. 14). Згідно акта перевірки, фінансовий стан ДП «ДГ «Подільське» визнаний не стійким. Разом з тим, як слідує з акта, за підсумками 2024 року діяльність господарства визнана задовільною, хоча план з отримання прибутку був виконаний на 15 %. Акт фіксує, що дебіторська заборгованість станом на 01.01.2024 становила 429 тис грн., впродовж року зростала до 1482 тис грн., а станом на 01.01.2025 склала 1411 тис грн., станом на 01.06.2025 року склала 1021,3 тис грн. Вказане свідчить про те, що дебіторська заборгованість впродовж 2024 зростала, а впродовж 2025 року (станом на 01.06.2025) дещо зменшувалася. Акт фіксує, що станом на 01.01.2024 року кредиторська заборгованість підприємства складала 4388 тис грн., але якою вона була станом на дату вступу [PERSON] на посаду в.о. директора в червні 2023 року та якою стала станом на дату проведення перевірки, вищевказаний акт ревізії не містить (а.с. 31 зворот). Разом з тим, станом на дату перевірки заборгованість по заробітній платі відсутня, як і заборгованість за податками усіх рівнів (а.с. 31 зворот). Вказане, на переконання суду, не надає можливості констатувати, що певна кредиторська заборгованість є наслідком винних дій чи бездіяльності [PERSON] . З акта перевірки слідує, що Господарство за підсумками діяльності 2024 року зменшило показники врожайності сільськогосподарських культур у порівняні з 2023 роком своєї діяльності та з обласними показниками 2024 року, а по продуктивності культур у 2024 році поступалося середнім показникам і по Україні, хоча за попередній 2023 рік по зерновій культурі переважала. За результатами перевірки визначено суму упущеної вигоди ДП «ДГ «Подільське» в сумі 2023 рік 11445547 грн, а за 2024 рік 2397220 (а.с. 35). За наслідками перевірки, комісія пропонувала: вжити невідкладних заходів щодо забезпечення підвищення врожайності зернових та технічних культур до досягнення рівня середньої врожайності по району, шляхом жорсткого контролю під час збирання врожаю і впровадження сучасних та інтенсивних технологій виробництва продукції; забезпечення своєчасного погашення дебіторської заборгованості та налагодження належного рівня претензійно-позовної роботи з відшкодування дебіторської заборгованості, та інші (а.с. 29-38). В.о. директора ДП «ДГ «Подільське» Невмержицький В.І. 14.07.2025 надав заперечення на акт позапланової перевірки, де серед іншого вказав про те, що зниження урожайності с/г культур впродовж 2024 року дещо знизилася з об`єктивних причин, а саме недостатності обігових коштів для закупівлі мінеральних добрив та вкрай несприятливих погодних умов (а.с. 39), зокрема аномалій температур, що вперше спостерігалася з 1955 року, що призвело до ранньої вегетації озимих культур (в лютому) та вплинуло негативно на урожайність. Підвищення температур та відсутність достатньої вологи негативно вплину на ярі культури. Також в запереченні вказано про те, що дебіторська та кредиторська заборгованості є поточними (а.с. 39). Як слідує зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення позивача, відповідач НААН України вбачало в його діях одноразове грубе порушення трудових обов`язків (зростання кредиторської заборгованості; невжиття заходів для погашення кредиторської заборгованості; неналежне ведення претензійно-позовної роботи з відшкодування дебіторської заборгованості; зниження урожайності сільськогосподарських культур, порівняно з середніми по регіону). Вищевказаний акт перевірки підтверджує той факт, що станом на дату здійснення перевірки дебіторська заборгованість була наявною, але заходи щодо її погашення здійснювалися (станом на 01.01.2025 склала 1411 тис грн., а станом на 01.06.2025 року склала 1021,3 тис грн). Актом належним чином не підтверджена кредиторська заборгованість, її розмір та період формування, що унеможливлює встановлення вини [PERSON] у її формуванні та дату виникнення такої заборгованості. Доводи акта щодо зниження урожайності с/г культур зафіксовані в акті, пояснені [PERSON] в його запереченнях. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача про причини зниження урожайності с/г культур. Інших документів, що нібито стали підставою для прийняття наказу про звільнення позивача, в змагальному процесі відповідачем суду не надано. Більш того, суд звертає увагу на те, що у відзиві НААН України вказує причиною до звільнення [PERSON] вже не одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а «неефективність управлінського рішення [PERSON] , що завдало шкоди ДП у вигляді виникнення кредиторської заборгованості», а в подальшому вказує про зниження врожайності ріпаку озимого. При цьому, відповідач НААН ґрунтує свої висновки на тому ж акті позапланової перевірки від 11.07.2025 (а.с. 64), та вказує про невиконання [PERSON] п.1 акта позапланової ревізії від 11.07.2025. Однак, такі підстави для звільнення, як невиконання п. 1 акта позапланової перевірки, не вказані в оскаржуваному наказі як підстава для звільнення, а акт перевірки не містить даних про завдання шкоди незастосуванням десикації ріпаку, про що слушно вказував представник позивача. Відповідач НААН України ґрунтує свої заперечення й на поясненнях агронома [PERSON] щодо того, що [PERSON] не вчасно здійснив закупівлю мінеральних добрив, але вказаний документ не містить дати його складення, на нього відсутні посилання в оскаржуваному наказі, пояснення головного агронома [PERSON] складені «на вимогу в.о. директора [PERSON] » по низькій урожайності озимого ріпаку «в 2025 році», що свідчить про те, що вказані пояснення були надані після звільнення позивача та призначення [PERSON] на посаду в.о. директора підприємства, а отже не можуть бути належним доказом підстави звільнення позивача, що мало місце до складення даних пояснень головного агронома. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що надані суду докази, в їх сукупності, не підтверджують наявність одноразового грубого порушення в діях [PERSON] , що могло бути підставою для звільнення його за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Наведені в наказі сукупність порушень не містять дати їх вчинення, натомість акт позапланової перевірки, що покладений в основу наказу про звільнення, складений 11.07.2025, за участі працівників НААН України, більш того головою вказаної комісії був працівник НААН України, відповідно про факт виявлення порушень, що ставилися у вину [PERSON] відповідач НААН України, яке уповноважене приймати рішення про його звільнення, було обізнане 11.07.2025 року, натомість наказ про звільнення складено 31.10.2025 року, тобто після спливу одного місяця з дня виявлення вищевказаних порушень, зазначених в акті перевірки. Даних про те, що у вказаний період (з 11.07.2025 по 31.10.2025) позивач мав період тимчасовою непрацездатністю або перебував у відпустці, що могло вплинути на строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, уду не надано. Не спростованими залишилися доводи позивача про порушення відповідачем НААН України вимог ст. 148-148 КЗпП України, в частині не зажадання у нього пояснення щодо проступку перед прийняттям рішення про звільнення. Беручи до уваги сукупність вищевказаних порушень трудового законодавства, а саме звільнення [PERSON] в період тимчасової непрацездатності, звільнення на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України без конкретизації порушення, що стало підставою для звільнення, без дотримання строків накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та без дотримання визначеної законодавством процедури, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу НААН України № 381ка від 31.10.2025. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На виконання вимог ст. 235 КЗпП України, визнавши наказ про звільнення [PERSON] незаконним та прийнявши рішення про його скасування, суд вважає за необхідне поновити [PERSON] на попередній роботі, а саме в.о. директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Подільське» Тернопільської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, з 06.11.2025 року (05.11.2025 був останній робочий день). Доводи відповідача НААН України про те, що позивач не може бути поновлений в.о. директора, оскільки вказана робота була строковою, нині в.о. директора призначено [PERSON] , суд розцінює критично, адже [PERSON] був призначений в.о. директора строково, а саме «до призначення директора у встановленому законом порядку». Доказів того, що у визначеному законом та статутом порядку (на конкурсній основі, шляхом укладення контракту) призначено директора ДП «Дослідне господарство «Подільське», суду не надано. Призначення [PERSON] на посаду в.о. директора, не є тотожним «призначення директора у встановленому законом порядку». Посилання відповідача на судову практику наведену у відзиву, суд розцінює критично, адже як зазначив позивач, та з чим погоджується суд, наведена судова практика є не релевантною до обставин даної справи. Натомість ст. 235 КЗпП України зобов`язує орган, який визнав звільнення незаконним, поновити звільнену особу на попередній роботі, а стала судова практика вказує про те, що тлумачення ст. 5-1, ч.1 ст. 235 КЗпП України свідчать, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення (постанова ОП КЦС ВС від 27.01.2020 у справі № 654/941/17, постанова ВС КЦС від 24.11.2021 у справі № 569/14889/19), Більш того, навіть статут Підприємства вказує на те, що звільнення директора (відповідно і в.о. директора) можливе лише відповідно до діючого законодавства (п. 7.5 статуту). Суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з ДП «ДГ «Подільське» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до довідки ДП «Дослідне господарство «Подільське» від 31.10.2025 № 37, в.о. директора [PERSON] у вересні 2025 року нараховано заробітну плату в сумі 40958,23 грн, а за жовтень 2025 року нараховано 39177,44 грн. Середньоденна заробітна плата за два місці роботи становить 1821,27 грн (а.с. 13). Вказане узгоджується з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року, зі змінами та доповненнями. Беручи до уваги викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з ДП «ДГ «Подільське» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2025 року (наступний день після звільнення) по 14.01.2026 року (дата ухвалення судового рішення), в сумі 91063,50 грн (1821,27 грн х 50 робочих днів (17 робочі дні в листопаді 2025 + 23 робочі дні в грудні 2025 + 10 робочих днів у січні 2026, станом на дату ухвалення судового рішення), з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків і зборів, що узгоджується зі сталою судовою практикою (постанова ВС КЦС від 13.02.2025 у справі № 757/26467/22). Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено, тому в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір, з кожного по 968,96 грн (1211,20 грн ставка судового збору на час подання позову фізичною особою х 2 позовні вимоги (скасування наказу з поновленням на роботі, стягнення середнього заробітку) х 0,8 (коефіцієнт застосовується у зв`язку з поданням позову через ЕС) / 2 відповідача). Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах суми платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved