Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ Він Фінанс звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 342903 від 03.10.2018 у розмірі 23374,22 грн, в якому також просить стягнути з відповідачки судові витрати у справі - сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 03.10.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 342903, згідно з умовами якого позикодавець надав відповідачці кредит у розмірі 7000,00 грн. ТОВ "Авентус Україна" на виконання умов договору перерахувало на рахунок відповідачки кошти безготівковим шляхом. 12.04.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" укладено договір факторингу №1, а в подальшому 18.02.2019 укладено Додаткову угоду №12 та підписано Реєстр прав вимоги №13 про те, що до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" перейшли права вимоги по ряду боржників, зокрема до [PERSON] . Відповідно до протоколу загальних зборів №1706 від 25.07.2024 ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" перейменевано на ТОВ "Він Фінанс". Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 23374,22 грн, які складаються з 4500,00 грн. - за тілом кредиту, 2430,00 грн. - за процентами, 10530,00 грн. - пеня та штрафи, 3905,35 грн - інфляційні втрати, 1608,87 грн - штрафні санкції. Крім того, позивач просить поновити строк позовної давності. 23.07.2025 ухвалою судді відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Він Фінанс". У якому, зокрема зазначає, що додана до позовної заяви копія спірного договору не підписана сторонами, позивачем не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, наявності заборгованості, оскільки такими можуть бути лише первинні документи, нарахування штрафу та пені здійснено в порушення вимог законодавства. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що спірний договір укладений в електронній формі, до позовної заяви подано підтвердження видачі онлайн кредиту № 4407/25-Е від 09.05.2025 та лист ТОВ "ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" № 5590-ВП від 07.05.2025 про переказ коштів. Представник відповідачки подав заперечення на відповідь на відзив, зазначивши зокрема, що спірний договір укладено у незрозумілій формі, відсутні докази його підписання сторонами, з боку кредитодавця не має підпису директора та печатки підприємства. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив справу розглядати за відсутності представника позивача. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Дончак Д.М. в судове засідання не з`явилися. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.10.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачкою [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту №342903, згідно з умовами якого товариство надає клієнту кредит у загальному розмірі 4500,00 грн., строком на 30 днів, на умовах сплати фіксованих процентів за користування кредитом у розмірі 1,71% в день. Згідно листа ТОВ ФК "Вей Фор Пей" 03.10.2018 здійснено транзакцію на суму 4500 грн. на карту маска [NUMBER] . 12.04.2018 між ТОВ ФК "Довіра та Гарантія та ТОВ "Авентус Україна" укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого ТОВ Авентус Україна передає (відступає) за плату, а ТОВ ФК "Довіра та Гарантія приймає права грошової вимоги до Боржників, які вказані у відповідних реєстрах прав вимоги. 18.02.2019 укладено додаткову угоду № 12 до вищезгаданого договору факторингу. Згідно картки обліку Договору (розрахунку заборгованості), складеного ТОВ "Авентус Україна", загальна заборгованість [PERSON] за договором № 342903 від 03.10.2018 станом на 18.02.2019 складає 17 860,00 грн, із яких: 4 500,00 грн - за тілом кредиту, 2 430,00 грн. - за відсотками, 400 грн - за штрафом та 10 530,00 грн - за пенею. Водночас, в матеріалах справи міститься також інший розрахунок заборгованості, складений також ТОВ "Авентус Україна", з якого вбачається, що заборгованість відповідачки станом на день відступлення права вимоги (18.02.2019) становить 17860 грн, з яких 4500 грн - за тілом кредиту, 2430 грн. - за відсотками, 10530 грн. - за пенею та штрафами. Відповідно до реєстру прав вимог № 13 від 18.02.2019 ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" набуло право грошової вимоги за договором №342903 до відповідачки [PERSON] у загальній сумі 6930,00 грн., з яких 4500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 2430,00 грн. за відсотками, заборгованість пені та штрафу здійснюється згідно діючого кредитного договору. 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" змінено найменування товариства на ТОВ "Він Фінанс", що підтверджується протоколом № 1706 від 25.07.2024. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Таким чином, за договором факторингу може бути відступлено право вимоги (у тому числі і право вимоги, яке виникне у майбутньому), яке передбачено зобов`язанням, що існує на момент укладення договору факторингу. З матеріалів справи вбачається, що договір № 342903 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] укладений 03.10.2028, натомість договір факторингу № 1, за яким ТОВ "Авентус Україна" відступило права вимоги до ТОВ "Він Фінанс", був укладений 14.04.2018. Тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та [PERSON] , і в первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ "Він Фінанс" на підставі договору факторингу 12.04.2018. Таким чином, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] за договором № 342903 від 03 жовтня 2018 року від первісного кредитора до ТОВ "Він Фінанс". Крім того, позивачем ТОВ "Він Фінанс" не надано доказів на підтвердження передачі грошей (зарахування коштів) відповідачці. Відповідно до листа ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 07.05.2025 № 5590-ВП ТОВ "Авентус Україна" 03.10.2018 перераховано кошти у розмірі 4500 грн. на карту маска [NUMBER] . Водночас, матеріали справи не містять доказів, що зазначена карта емітована на ім`я відповідачки, зміст спірного кредитного договіру не дає можливості пересвідчитись, що його умовами передбачено перерахування кредитних коштів на вищевказану картку. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки - адковат Дончак Д.М. прохав стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачкою, надано договір про надання юридичних послуг № 1-14/07/25 від 14.07.2025, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до вказаного договору, платіжну інструкцію № 254000440 від 14.07.2025, чек від 15.07.2025, відповідно до яких [PERSON] сплатила адвокату 7000,00 гривень. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 7000,00 гривень.

Outcome: approved