Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий зміст (виклад) позовних вимог. 29 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Коллект центр») звернулось до Новобаварського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95140572000 від 01 лютого 2019 року у розмірі 118 064,01 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95140572000, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 49 959,00 грн, зі сплатою 67 % річних, з кінцевим терміном повернення 01 лютого 2021 року. У порушення умов договору про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість в розмірі 118 064,01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 48 898,38 грн; заборгованість за відсотками 67 665,63 грн; заборгованість за комісією 1 500,00 грн. 25 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (фактор) укладено договір факторингу № 147, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор зобов`язався прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно реєстру боржників від 25 вересня 2019 року до договору факторингу № 147 від 25 вересня 2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000. 26 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 26-09/19/02, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор зобов`язався прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти. Відповідно до реєстру боржників від 26 вересня 2019 року до договору факторингу № 26-09/19/02 від 26 вересня 2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000. 03 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено договір № 03-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників за договорами позики (кредитними договорами). Згідно змін в реєстрі боржників до договору № 03-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03 жовтня 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000. Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. Заяви по суті справи від сторін не надходили. Аргументи (позиції) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому позов підтримав та просить розглядати справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр». Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання відповідача, які були повернуті на адресу суду з відміткою «адресат відсутній». Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Рух справи. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2025 року цивільну справу передано для розгляду до Богодухівського районного суду Харківської області. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Валківського районного суду Харківської області. 21 листопада 2025 року позовна заява надійшла до Валківського районного суду Харківської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Логвінова А.О. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2025 року прийнято позовну до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 01 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 95140572000, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 49 959,00 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 67 % річних та з кінцевим терміном повернення 01 лютого 2021 року (надалі кредитний договір) (а.с. 25-26). Відповідно до п.п. 3.6., 3.7., 3.8, 3.9. ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 1 числа (включно) кожного місяця. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 67 % річних. За користування кредитним коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 74 % річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Також сторонами шляхом підписання додатку № 1 до договору № 95140572000 від 01 лютого 2019 року погоджено графік платежів, до якого включено комісію за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні у розмірі 99 грн, комісію за управління кредитом при здійснення переплати, комісію за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при прострочені сплати чергового платежу 500 грн, яка сплачується при простроченні чергових платежів та комісія за розрахунково-касове обслуговування (а.с. 27). Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] станом на 26 вересня 2025 року має заборгованість за кредитним договором № 95140572000 у розмірі 118 064,01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 48 898,38 грн; заборгованість за відсотками 67 665,63 грн; заборгованість за комісією 1 500,00 грн (а.с. 30-31). 25 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (фактор) укладено договір факторингу № 147, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор зобов`язався прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнту за плату та на умовах визначених цим договором (а.с. 32). Згідно реєстру боржників від 25 вересня 2019 року до договору факторингу № 147 від 25 вересня 2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000 (а.с. 35-37). 26 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 26-09/19/02, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор зобов`язався прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти (а.с. 38-39). Відповідно до реєстру боржників від 26 вересня 2019 року до договору факторингу № 26-09/19/02 від 26 вересня 2019 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000 (а.с. 41-42). 03 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» укладено договір № 03-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників за договорами позики (кредитними договорами) (а.с. 6-7). Згідно змін в реєстрі боржників до договору № 03-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 03 жовтня 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 95140572000 (а.с. 11-12). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] станом на 26 вересня 2025 року має заборгованість за кредитним договором № 95140572000 у розмірі 118 064,01 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 48 898,38 грн; заборгованість за відсотками 67 665,63 грн; заборгованість за комісією 1 500,00 грн (а.с. 30-31). З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконав, кредитні кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Що стосується стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що сторонами кредитного договору, шляхом підписання додатку № 1 до договору № 95140572000 від 01 лютого 2019 року, погоджено графік платежів, до якого включено комісію за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні у розмірі 99 грн, комісію за управління кредитом при здійснення переплати, комісію за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при прострочені сплати чергового платежу 500 грн, яка сплачується при простроченні чергових платежів та комісія за розрахунково-касове обслуговування (а.с. 27). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинностіЗаконом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи слідує, що в даному випадку відсутня необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються позичальнику та за які банком встановлена комісія за надання кредиту та обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Отже, вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1 500,00 грн задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до боржника [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 116 564,01 грн, з яких:заборгованість за тілом кредиту 48 898,38 грн; заборгованість за відсотками 67 665,63 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (позов подано через систему Електронний Суд»), що підтверджується платіжною інструкцією № 0558980034 від 26 вересня 2025 року (а.с. 1). Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 391,62 грн (116 564,01 / 118 064,01 х 2 422,40 = 2 391,62). Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн до матеріалів справи в тому числі надано копії: договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 18-19); заявки на надання юридичної допомоги № 2255 від 01 серпня 2025 року, відповідно до якої сторони погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 21); витягу з акта № 13 про надання юридичних послуг від 31 серпня 2025 року, згідно якого адвокатським об`єднанням надані наступні послуги: усна консультація з вивченням документів кількістю 2 години, вартістю 4 000,00 грн; надання письмової консультації кількістю 1 година, вартістю 3 000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості кількістю 6 годин, вартістю 18 000,00 грн, що разом становить 25 000,00 грн (а.с. 22). Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial