Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26.10.2019 між відповідачем та АТ «ОТП БАНК» укладено кредитний договір № 2026862717, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9 901,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів відповідач не виконує, має заборгованість у розмірі 23 934,47 грн. 24.03.2023 АТ «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (далі ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ») укладено договір факторингу № 24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 265. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн. Процесуальні дії у справі. 09.10.2025 позовна заява надійшла до суду. 10.10.2025 судом отримано інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 13.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу право подати до суду заперечення на відповідь на пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Судом надсилалась зазначена ухвала на адресу відповідача, однак на адресу суду 07.11.2025 повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою» з приміткою «не проживає». Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 11.11.2025 постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, здійснивши перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15:00 год. 08.12.2025 у приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця В. Нестерчука, будинок № 70. Сторони у справі в судове засідання, призначені на 08.12.2025 не з`явились, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Так, ухвали та судова повістка про виклик відповідача [PERSON] надсилались судом за зареєстрованим місцем проживання останнього, а саме: [ADDRESS] . Однак на адресу суду 01.12.2025 повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково виклик відповідача здійснювався шляхом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку із наведеним вище, судове засідання відкладено на 15:30 год. 05.01.2026 та на 13:00 15.01.2026, поновлено виклик сторін. Виклик відповідача [PERSON] із зазначенням відомостей про місце, дату і час судового засідання здійснювався шляхом надсилання судової повісток за його адресою. Додатково виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошень про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Однак, до початку засідань відомостей щодо вручення чи не вручення поштових відправлень не надходило. Відповідач в судові засідання, призначені на 05.01.2026 та 15.01.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Судом через повторну неявку відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, 15.01.2026 постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-281 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Заяви, клопотання. Представник позивача у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв та клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України суду не подано. Фактичні обставини, встановлені судом. 26.10.2019 між [PERSON] та АТ «ОТП БАНК» укладено кредитний договір № 2026862717, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит на придбання товару. Даний договір є змішаним, якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг - кредитування та видача і обслуговування картки. Згідно з умовами договору відповідач отримав кредит на придбання товару у продавця в сумі 9 701,00 грн та 390,00 грн на сплату додаткових послуг банку, а саме «СМС-Довідка». Дата остаточного повернення кредиту: 26.10.2021. Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту до договору із зазначеням умов щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. AT «ОТП БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наданими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості та виписками. Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Останній платіж [PERSON] було внесено 24.04.2021. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на день відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості становить 23 934,47 грн (13 980,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 9 954,47 грн заборгованість за відсотками). 24.03.2023 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «БРАЙТ НВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «БРАЙТ НВЕСТМЕНТ» належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно із положеннями договору до фактора переходять права клієнта як первісного кредитора за кредитними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно із витягу з додатку № 1 до договору факторингу № 24/03/23, укладеного 24.03.2023 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 265, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 2026862717 від 26.10.2019 на загальну суму 23 934,47 грн, що складається з: 13 980,00 грн заборгованість по тілу, 9 954,47 грн - заборгованість по відсотках. Кількість днів прострочення: 791 днів. Позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за договором № 2026862717\-_CARD від 26.10.2019, картковий рахунок [NUMBER] про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту 3329102450 [PERSON] станом на 24.03.2023, складає 23 934,47 грн., з яких: 20 937,28 грн - використання коштів; 31,31 грн плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування; 20 049,87 грн нарахування %; 150,00 грн нарахування штрафу; 17 233,99 грн надходження коштів на рахунок. 26.08.2025 позивачем було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості по карті. Дана вимога не була особисто отримана відповідачем, а повернулася з відміткою «адресат відсутній за казаною адресою». Після набуття права вимоги позивачем не здійснювалися нарахування за кредитним договором. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору № 2026862717 від 26.10.2019, порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту сплачувались частково, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надав, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та оскільки судом встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,4 грн необхідно стягнути на його користь з відповідача. У поданому позові ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 8 500,00 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із долученими до позовної заяви копіями документів між ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та адвокатським бюро «Юлії Чміль» укладено договір № 01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2023 із додатком № 1 від 01.05.2023 до цього договору. Обсяг виконаних робіт зазначено в акті про надання правової допомоги № 30/09-25/01 від 30.09.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023, згідно із яким ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» надано правову допомогу на загальну суму 8 500,00 грн, яка включає: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документа клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи (3 год.) 4 500,00 грн; складання позовної заяви, у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками для суду 4 000 грн. До понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатських послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 8500 грн, вимога про стягнення яких зазначена у позовній заяві, є завищеним. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн, як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved