Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

07.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Ярошенко О.О., який позивач мотивує тим, що він зареєстрований та постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] , яка належить до комунальної власності. Первісно вказана квартира у 1969-1970 роках була виділена в користування [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] . Мати позивача - [PERSON] померла і за розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району №07р від 10.01.2019 договір найму житла було змінено, наймачем квартири став [PERSON] . Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» позивач має невикористані чеки на приватизацію житла за адресою проживання. З метою приватизації квартири він звернувся до районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району. Листом №Д-793-Х-799 від 09.09.2025 відповідач повідомив позивачу про неможливість здійснення приватизації квартири за відсутності ордеру на житлове приміщення. Однак надати такий ордер неможливо, оскільки він не зберігся. Міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ» на запит представника позивача надало відповідь за №1-12/09/25 від 15.09.2025 про те, що квартира [ADDRESS] відноситься до житлового фонду територіальної громади м. Запоріжжя, але в архіві підприємства відсутній ордер на вищезазначену квартиру; особовий рахунок № [NUMBER] на сплату житлово-комунальних послуг відкритий на ім`я [PERSON] . На звернення до Департаменту з управління ЖКГ ЗМР позивачу надано відповідь за №Д-1690 від 29.08.2025 в якій повідомляється, що в Департаменті зберігаються корінці ордерів на заселення лише з 1984 року. Тим самим вказали на відсутність ордеру на вищевказану квартиру. При цьому, відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації житла. Законодавством визначений вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації житла і такі підстави щодо них відсутні. Оскільки відповідач відмовляє в приватизації квартири за відсутності ордеру, він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Просить зобов`язати відповідача прийняти від позивача документи та прийняти рішення щодо приватизації квартири [ADDRESS] за відсутності ордера про надання житлової площі у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Ухвалою суду від 11.11.2025 за даним позовом відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 27.11.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Дитяткової А.Г. надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, у випадку звернення громадянина з заявою про приватизацію житла, яке він займає на умовах найму, він повинен до певного пакету документів додати копію ордеру про надання жилої площі. Просить ухвалити рішення на розсуд суду на підставі наявних матеріалів справи. Ухвалою суду від 08.12.2025 підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача адвокат Ярошенко О.О. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибула, у письмових поясненнях, які надійшли до суду 27.11.2025, просила розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 345 ЦК України та ст. 9 ЖК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (ст.3 Закону). Відповідно до ч. 4, 5 ст.5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно з ч.1,3 ст.8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі (п.18). Суд встановив, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 27.11.1989 по т.ч. Вказана квартира належить до комунальної власності і первісно була надана в постійне користування [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно з розпорядженням голови районного адміністрації ЗМР по Хортицькому району №307р від 10.01.2019 надано згоду на зміну договору найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] на [PERSON] у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , виготовленим 30.09.2025, загальна площа квартири становить 33,2 кв.м., житлова 17,5 кв.м. Згідно з довідкою АТ «Державний ощадний банк України» №107.40/0357-05/926 від 03.09.2025, [PERSON] , [INFO] , житлові чеки на приватизацію житла за адресою проживання: [ADDRESS] , не використовувались. Згідно з листом МКП «ОСНОВАНІЄ» за №1-12/09/25 від 15.09.2025, представнику позивача - [PERSON] на його звернення повідомлено, що по квартирі [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , відповідальним квартиронаймачем зазначена [PERSON] . В архіві підприємства відсутній ордер на вищезазначену квартиру. Запропоновано звернутись до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР. На звернення позивача [PERSON] , Департаментом з управління житлово-комунальним господарством ЗМР надано відповідь за №Д-1690 від 29.08.2025, в якій повідомляється, що в Департаменті зберігаються корінці ордерів на заселення лише з 1984 року. Листом №Д-793_Х-799 від 09.09.2025 районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району повідомило позивачу, що за відсутності ордера про надання жилої площі приватизація житла є неможливою. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку,суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Так, суд виходить з того, що відповідно до ст.58 ЖК України ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При цьому, відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974, та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Тобто ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] була надана в постійне користування матері позивача [PERSON] - [PERSON] на підставі відповідного ордеру. Наймач та члени її родини вселилися до наданого житла і з моменту вселення постійно користувались цим житлом, зокрема, позивач [PERSON] з 1989 року по т.ч. В подальшому у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] за розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району договір найму жилого приміщення було змінено на [PERSON] , що відповідає вимогам ст.61,63 ЖК України, оскільки такий договір укладається лише з наймачем - громадянином, якому видано ордер. Отже, надавши згоду на зміну договору найму районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району підтвердила факт того, що користування вказаною квартирою здійснюється правомірно на підставі договору найму, укладеного, в свою чергу, на підставі виданого ордеру. Разом з тим, судом встановлено, що ордер на право користування вказаним житлом на теперішній час не зберігся, відомості про нього у позивача відсутні, відповідач також жодної інформації щодо ордеру суду не надав. Суд вважає, що позивач з об`єктивних причин не може надати його копію при зверненні із заявою про приватизацію житла. Крім того, у зв`язку із зміною договору найму житла основним документом, який підтверджує право користування позивача вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію є розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а не ордер. Також судом встановлено, що позивач на момент звернення з заявою про приватизацію житла був зареєстрований в квартирі, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовував, загальна житлова площа квартири становить 33,2 кв.м, що відповідає положенням ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З урахуванням вказаного суд вважає, що позивач [PERSON] має право на приватизацію вищевказаної квартири. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а доводи позивача щодо цього не спростував, в той час, коли вони знайшли своє повне підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, суд вважає необхідним вказати, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Визначений законом перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995року, п.63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції. Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Таким чином, виходячи з того, що позивач правомірно користується зазначеною квартирою на умовах найму, відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовляє в приватизації спірного житла за відсутності ордеру, чим порушує право позивача на житло, яке підлягає судовому захисту. Таким чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved