Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з посиланням на те, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит № 8584697 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Також, 4 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 73497179 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до вказаних договорів позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням вказаних договорів позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті банку з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, передбачених ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті банку, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цих договорів йому зрозумілі. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників № 43 та № 44 від 21.02.2025, в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 8584697 в сумі 22750 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 14000 грн. сума заборгованості за пенею; 1733,20 грн. комісія за надання кредиту; та за договором позики № 73497179 в сумі 16490 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 750 грн. - сума заборгованості за відсотками; 9990 грн. сума заборгованості за пенею; 750 грн. комісія за надання кредиту. Вказану заборгованість відповідач не сплатив. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором № 8584697 в сумі 22750 грн. та за договором позики № 73497179 в сумі 16490 грн., а всього 39240 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 70-71). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позовній заяві просить справу розглядати без участі представника (а.с. 7). До суду 17.10.2025, будучи сформованими в системі «Електронний суд», представником позивача подано додаткові письмові пояснення у справі (а.с. 102-110), які по своєму змісту відповідають вимогам відповіді на відзив, в яких зазначили, що між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 10 жовтня 2024 року було укладено договір про надання коштів у кредит № 8584697 та 4 жовтня 2024 року - договір позики № 73497179. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання грошових коштів під час укладання та підписання договору останньою висловлено не було. Відповідно до умов договору позики, його підписання здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договору. Підписавши договір, позичальник посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ІТС первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та позичальник, як власник особистого кабінету, в той час як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має доступу до такої інформації, адже передача даної інформація не передбачена договорами факторингу. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Наведене вище, у свою чергу свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Щодо посилань відповідача про, нібито, укладення договорів шахрайськими діями, зазначили, що укладений договір містить персональні дані саме відповідача, зокрема, її прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, паспортні дані, номер картки платника податків, номер банківського рахунку, на який перераховуватимуться грошові кошти - № [NUMBER] , а також адресу, номер телефону. З наведених обставин справи вбачається, що договір на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості було укладено в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та матеріалів справи, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що вона не укладала кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), які до того ж відповідають даним зазначеним нею у відзиві на позовну заяву, були використані неправомірно для укладення договору від її імені, нею до суду не надано. Твердження відповідача щодо вчинення злочину, шляхом незаконного отримання кредитних коштів на її ім`я, не підтверджено належними та допустимими доказами, адже лише звернення до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Звернули увагу, що з копії талону - повідомлені доданому до відзиву на позовну заяву вбачається, що при зверненні до правоохоронних органів відповідач надає номер телефону [NUMBER] . В той час саме цей номер телефону зазначений в кредитному договорі та договорі позики як контактний, на який відправляється СМС- код для підписання договору. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договору, а саме [NUMBER] . Щодо перерахування (надання) коштів та розрахунку заборгованості зазначили, що у відповідності до умов договору, кошти надано позичальнику в безготівковій формі на банківську картку № [NUMBER] , вказану власноруч позичальником при укладанні договору. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Щодо договору факторингу зазначили, що 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17750 грн.. Відповідно до п.п.1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Тобто, сторони погодили, що первісний кредитор має право передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги відповідно до форми, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п.п. 9.5. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, зміни та доповнення до договору можуть бути внесені виключно шляхом укладення в письмовій формі між сторонами відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками сторін, а їх підписи скріплюються печатками сторін. Відповідно до додаткової угоди № 7 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, сторони домовились викласти пункт 9.1. Договору в наступній редакції: «9.1. Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що ця додаткова угода до Договору вступає в дію з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною Договору. Тобто дія Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 продовжена до 14.06.2025, Договір факторингу №14/06/21 є чинним, а тому перехід прав вимоги за договором позики відбувся відповідно до діючого Договору факторингу №14/06/21, є правомірним і відповідає чинному законодавству. Відповідно п. 1.3. Договору факторингу з відповідними змінами внесеними додатковою угодою № 2 від 28.07.2021, ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ», повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних ТОВ «ФК «ЄАПБ», надати інформацію передбачену чинним законодавством про ТОВ «ФК «ЄАПБ», у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 77-85), в якому зазначила, що вона ніколи не мала жодних договірних правовідносин ні з позивачем, ні з первісним кредитором із власного волевиявлення. Укладення спірного кредитного договору та договору позики є наслідком шахрайських дій невідомих осіб, які протягом жовтня 2024 року шляхом злому її мобільного телефону отримали доступ до її персональних даних та, використавши їх, вказані кредитні договори у вигляді електронних документів шляхом обміну електронними повідомленнями. Про укладення вказаних договорів їй взагалі не було відомо. Протягом 2024 року вона почала отримувати телефонні дзвінки з вимогою про повернення коштів, погрожуючи фізичною розправою. Вважає, що оскільки у даному випадку відсутнє її волевиявлення на укладення спірного кредитного договору та договору позики, а їх оформлення є наслідком шахрайських дій невідомих осіб, заявлені позовні вимоги щодо стягнення за такими договорами заборгованості є безпідставними та неправомірними. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання нею грошових коштів за кредитним договором та договором позики. Розрахунки заборгованості за договорами не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними та укладення спірних договорів на умовах, які вказані в позовній заяві. Вони лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Звернула увагу, що позивачем не доведено факту переходу до нього від первісного кредитора права вимоги за спірними договорами. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як убачається з матеріалів позовної заяви, датою укладення кредитного договору № 8584697 є 10.10.2024, датою укладення договору позики № 7349179 є 04.10.2024, а договір факторингу № 14/06/21 між позивачем та первісним кредитором було укладено 14.06.2021. Предметом договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 є відступлення права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб (у тому числі до неї). Однак на момент укладення договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 між первісним кредитором та нею не існувало будь-яких зобов`язань, а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язаннями, які він міг би передати позивачу. Позивачем не доведено порушення його прав з боку неї та наявність права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.10.2024 № 8584697 та договором позики від 04.10.2024 № 7349179. Просить в задоволенні позову відмовити. 23.10.2025 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 121-125), з посиланням на те, що відповідь на відзив не містить обґрунтованих контраргументів стосовно її доводів у частині недоведеності позивачем факту переходу до нього від первісного кредитора права вимоги за договором позики від 04.10.2024 № 73497179 та кредитним договором від 10.10.2024 №8584697. Договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не регулює передачу прав грошових вимог, які настануть у майбутньому, а стосується тільки дійсних грошових вимог на момент укладення договору факторингу. На момент укладення вказаного договору факторингу правовідносини за кредитним договором та договором позики не існували взагалі, що свідчить про недійсність вимоги у позивача вимагати від неї сплати заборгованості за вказаними спірними договорами. З огляду на імперативні приписи пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вимоги позивача щодо стягнення неустойки у розмірі 14000 грн. за кредитним договором № 8584697 та пені в розмірі 9990 грн. за договором позики № 73497179 є необґрунтованим та такими, що суперечать положенням законодавства України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 10 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8584697, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача (а.с. 8-16). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Згідно п. 2.2.1. договору сума позики складає 7000 грн., за п. 2.2.2 строк позики 25 днів, за п. 2.2.3 2.2.4 процентна ставка/день - 0,01% (фіксована); комісія за надання позики - 24,76% (фіксована) від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1733,20 грн.); дата надання позики 10.10.2024; дата повернення позики 03.11.2024; денна процентна ставка/день 1%; проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) за день 5%; пеня 5 % в день; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % 2877,42; орієнтовна загальна вартість кредиту 8750 гривень. Підписанням вказаного кредитного договору відповідач підтверджує, що вона ознайомилася на сайті кредитодавця з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 11.1.1. договору). Позичальник до моменту підписання договору вивчив умови договору та Правила надання коштів та банківських металів у кредит, за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClikCredit», що розміщені на веб-сайті товариства, а його зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі (п. 11.1.2 договору). Пунктом 7.1 договору погоджено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку кредитування обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку кредитування та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Відповідно до п. 10.5 договору у разі порушення строків повернення кредиту позичальником: якщо сума позики, що надається позичальнику за договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, користування кредитом понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною) в розмірі, визначеному п. 2.2. договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (п. 10.5.1). Якщо сума кредиту, що надається позичальнику за договором, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, користування кредитом (його частиною) понад встановлений договором строк, у випадку невиконання позичальником умов договору, кредитодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2.2 договору з першого дня понадстрокового користування кредитом (його частиною) за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» (п. 10.5.2). В пункті 12 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» відповідачем зазначений номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором позики № 8584697 від 10.10.2024, наданим позивачем (а.с. 26), станом на 31.07.2025 заборгованість за період з 21.02.2025 по 31.07.2025 становить 22750 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 16,8 грн. заборгованість за процентами; 1733,20 грн. заборгованість за комісією та 14000 грн. заборгованість за пенею. 4 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 73497179, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на мобільний телефон відповідача (а.с. 27-31). Відповідно до п. 1. вказаного договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Згідно п. 2.1. договору сума позики складає 5000 грн., за п. 2.2. строк позики 30 днів, за п. 2.3 2.4 процентна ставка/день - 0,500% (фіксована); комісія за надання позики 15,00% (фіксована) від суми наданої позики (що у грошовому виразі складає 750 грн.); дата надання позики 04.10.2024; дата повернення позики 02.11.2024; денна процентна ставка/день 1,000%; проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%; пеня 2,7% в день; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % 2617,16; орієнтовна загальна вартість позики 6500 гривень. Підписанням вказаного договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті банку з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 5.1. договору). Позичальник до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClikCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. 5.3 договору). Пунктом 6 договору погоджено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати позики, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до позикодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування позикою здійснюється шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики обираються позичальником самостійно під час ініціювання укладення додаткової угоди про продовження строку позики та визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами, а також відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Відповідно до п. 18 договору, якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Якщо сума позики, зазначена в п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною), визначеною п. 2 договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. В пункті 29 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» відповідачем зазначений рахунок [NUMBER] . Відповідно до копії розрахунку заборгованості за вказаним договором позики (а.с. 37), наданим позивачем станом на 31.07.2025 заборгованість за період з 21.02.2025 по 31.07.2025 становить 16490 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 750 грн. заборгованість за процентами; 750 грн. заборгованість за комісією та 9990 грн. заборгованість за пенею. Позивачем до позовної заяви також додано копію паспорту споживчого кредиту до договору позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики), який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 32-33). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищевказані договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8584697 від 10.10.2024, укладений [PERSON] з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 73497179 від 04.10.2024, укладений [PERSON] з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх (а.с. 8-16, 27-31). Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вищевказаних кредитних договорів. Суд критично оцінює та не бере до уваги доводи відповідача щодо того, що укладення спірних кредитного договору та договору позики є наслідком шахрайських дій невідомих осіб, які протягом жовтня 2024 року шляхом злому її мобільного телефону отримали доступ до її персональних даних оскільки відповідачем не надано суду доказів цього, а судом даних обставин не встановлено. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (а. с. 17-19). Згідно п. 1.1. вказаного договору факторингу, фактор ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік позичальників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 1.2. зазначеного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту-прийому передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Загальна сума прав вимоги, що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначаються в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників (п. 3.1 договору). Відповідно до п. 3.2. договору фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 7 (семи) робочих днів з моменту передачі до акту прийомупередачі відповідного реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, вказаний в розділі 10 даного договору. 28.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 20), відповідно до якої сторони погодили внести зміни до п. 1.3. договору та викласти його в наступній редакції: «1.3 клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогам чинного законодавства». Решта положень договору залишаються без змін та діють в частині, що не суперечить даній додатковій угоді. 13 червня 2022 року між ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 7 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 21), відповідно до якої сторони домовилися викласти п. 9.1 договору в наступній редакції «9.1 даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.». Ця додаткова угода до договору вступає в дію з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору. В усьому іншому, що не зазначено в цій додатковій угоді сторони керуються договором. 21 лютого 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено додаткову угоду № 48 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 22), відповідно до якої ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступаються ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги згідно реєстру боржників № 43 від 21 лютого 2025 року. Факт сплати фактором клієнту ціни продажу підтверджується копіями платіжних інструкцій № 669 та № 670 від 28.02.2025 (а.с. 24, 35). Відповідно до копії акту прийому-передачі Реєстру боржників № 43 від 21 лютого 2025 року за вказаним Договором факторингу від 14.06.2021 ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників (а.с. 23). Згідно з витягом реєстру боржників № 43 від 21 лютого 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 25) [PERSON] у вказаному реєстрі зазначена як боржник за договором позики № 8584697, заборгованість за основною сумою боргу - 7000 грн., заборгованість за відсотками 16,80 грн., заборгованість за пенею 14000 грн., заборгованість за комісією 1733,20 грн., а всього 22750 грн.. Відповідно до копії акту прийому-передачі Реєстру боржників № 44 від 21 лютого 2025 року за вказаним Договором факторингу від 14.06.2021 ТОВ «ФК«1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників (а.с. 34). Згідно з витягом реєстру боржників № 44 від 21 лютого 2025 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 36) [PERSON] у вказаному реєстрі зазначена як боржник за договором позики № 73497179, заборгованість за основною сумою боргу - 5000 грн., заборгованість за відсотками 750 грн., заборгованість за пенею 9990 грн., заборгованість за комісією 750 грн., а всього 16490 грн.. Обставини зазначені відповідачем у відзиві щодо того, що позивачем не доведено факту переходу до нього від первісного кредитора права вимоги за спірними договорами, оскільки датою укладення кредитного договору № 8584697 є 10.10.2024, датою укладення договору позики № 7349179 є 04.10.2024, а договір факторингу № 14/06/21 між позивачем та первісним кредитором було укладено 14.06.2021, спростовуються вищезазначеними доказами по справі, а саме копіями додаткових угод. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ТОВ «1 БАНК» свої зобов`язання за кредитними договорами виконали, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, допустивши прострочення сплати визначених кредитними договорами платежів. Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд вважає, що позивачем не надано, а вразі неможливості надати не заявлено у строк, передбачений чинним законодавством, клопотання про витребування, належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «1 БАНК» умов вищевказаних кредитних договорів щодо здійснення безготівкового переказу грошових сум на банківський рахунок відповідача у справі [PERSON] як позичальника шляхом використання вказаних нею реквізитів електронного платіжного засобу. Крім того, матеріали справи не містять доказів не виконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за вищевказаними договорами, в обумовлені ними строки, а надані позивачем розрахунки заборгованостей, вчинені на момент відступлення права вимоги ТОВ «1 БАНК» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ»» не є належним та допустимими доказом порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором. Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував заявлені позовні вимоги, а саме обставин невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем. Суд позбавлений можливості перевірити, як факт отримання відповідачем кредитних коштів так і правильність нарахування процентів за його користування та інших платежів. Таким чином, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум за вищевказаними кредитними договорами. Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 16.02.2024 у справі № 370/1949/23 , від 20.06.2024 р. у справі № 755/11288/23, від 19,06.2024 у справі № 757/25558/23, Харківським апеляційним судом від 26.08.2024 у справі № 639/1706/24. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: за договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8584697 від 10.10.2024 в розмірі 22750 грн. та договором позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 73497179 від 04.10.2024 у розмірі 16490 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed