Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо позову: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання права власності на спадкове майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є визнання за спадкоємцем за законом першої черги [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,5 кв.м, жилою площею - 69,3 кв.м. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2025 позовну заяву залишено без руху. Від представника позивача адвоката Опришка П.С. до суду надійшла заява, якою усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2025 клопотання позивача задоволено. Витребувано у державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Наталі Феліксівни спадкову справу № 11/2018, заведену 05.01.2018 року по заяві [PERSON] після смерті батька [PERSON] . На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.07.2025 на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 11/2018. 22.08.2025 від представника позивача адвоката Опришка П.С. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2025 клопотання представника позивача адвоката Опришка П.С. про заміну неналежного відповідача - задоволено. Замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача - Київську міську раду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Від представника позивача адвоката Опришка П.С. до суду надійшла заява, в якій він просив не стягувати з відповідача КМР судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 вересня 1993 року між батьком позивачки - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у шлюбі народилась донька [PERSON] . 18 січня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] (батьком позивачки) на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в Київському міському БТІ 26.01.1995. [INFO] помер [PERSON] , 1938 р.н. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складалась з спірного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1024 га, призначеної для обслуговування вказаного будинку за адресою: [ADDRESS] . 05 січня 2018 року на підставі заяви від імені [PERSON] була заведена спадкова справа № 11/2018 щодо майна її батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» 18 січня 1995 року за р. № 1-0258-260 та земельна ділянка площею 0.1024 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:88:054:0005. 07 лютого 2018 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що змусило позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернутись з даним позовом безпосередньо до суду. Від представника відповідача Київської міської ради Малуєвої С.О. на адресу суду надійшов відзив, згідно з яким вона просила проводити розгляд справи за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Представник третьої особи пояснень суду не надав. В судовому засіданні, яке відбулось 14.01.2026, позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 14.01.2026, представник відповідача не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Проте у відзиві зазначала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності В судове засідання, яке відбулось 14.01.2025, представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши позивача та її представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 1993 року між батьком позивачки - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Старокиївського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис за № 289, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [INFO] у шлюбі народилась донька [PERSON] . 18 січня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] (батьком позивачки) на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в Київському міському БТІ 26.01.1995. [INFO] помер [PERSON] , 1938 р.н., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 12413, видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складалась з спірного житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1024 га, призначеної для обслуговування вказаного будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є донька померлого - [PERSON] та [PERSON] . При цьому, яв встановлено в судовому засіданні, яке відбулося 16.07.2025, [PERSON] не вступала в спадщину після смерті [PERSON] . 05 січня 2018 року на підставі заяви від імені [PERSON] була заведена спадкова справа № 11/2018 щодо майна її батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , який був зареєстрований та фактично мешкав в [ADDRESS] . До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» 18 січня 1995 року за р. № 1-0258-260 та земельна ділянка площею 0.1024 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:88:054:0005. 07 лютого 2018 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пушняк Т.І. 30 липня 2003 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3295, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрована в [ADDRESS] . Спадщина на яку було видано вищезгадане свідоцтво, складається з: -земельної ділянки площею 0.1024 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:88:054:0005, яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-КВ № 143098, виданого Київською міською Радою 28 грудня 1998 року, на підставі рішення Київської міської ради від 07 липня 1998 року за № 65, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88-2-00079. Також, 07 лютого 2018 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом: -на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , який залишився після смерті її батька [PERSON] ,померлого [INFO] , мотивуючи це тим, що на час реєстрації договору купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» діяли норми Цивільного кодексу редакції 18.07.1963 року. Згідно зі ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року договір купівлі- продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. У передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, 6-ти місячний строк ніхто, окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. не звернувся. Дійсність договору купівлі-продажу укладеного на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» підтверджується Інформаційною довідкою Комунального підприємства Київського міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» виданої від 18.01.2018 року. Оскільки спірний договір купівлі-продажу було укладено 18.01.1995, тобто до набрання чинності ЦК 2004 року відносини повинні регулюватись нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до цього Закону та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір не містить умов, які б суперечили закону, а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і, відповідно, дійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) право на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язковість реєстрації таких прав. Отже, на виконання норм Закону та умов договору купівлі-продажу право власності спадкодавця на вищевказаний будинок зареєстровано Київським підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 18.01.1995 за № 1/0258-260, що підтверджено інформаційною довідкою останнього від18.01.2018 ПБ -2018 № 59. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19. Відповідно до п. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на час укладення між [PERSON] та [PERSON] ( батьком позивачки) на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» договору купівлі-продажу житлового будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] від 18.01.1995 торговій біржі регулювалось спеціальним законодавством Законом України «Про товарну біржу» (чинним на момент укладення такого договору), який не передбачав нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (ч. 1, 2, 4 ст. 15 цього Закону»). Разом із тим, відсутність нотаріального посвідчення не стосується предмету доказування щодо визнання права власності. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. При укладенні договору купівлі-продажу дії сторін договору були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З моменту укладення договору жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу житлового будинку. Однак, договір купівлі-продажу будинку не було посвідчено нотаріально, а було укладено та зареєстровано відповідно до діючого на час укладення договору законодавства на товарній біржі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таки прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Стаття 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Системно аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює відсутність у особи прав на спадкове майно. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права щодо спадкового майна виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , та має право оформити успадковане нерухоме майно, що належало за життя її батьку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення закону, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,5 кв.м, жилою площею - 69,3 кв.м.

Outcome: approved