Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що навчається та стягнення аліментів за попередній період, за яким просить наступне: стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання до досягнення нею віку двадцяти трьох років; стягнути з [PERSON] на мою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) за попередній період, а саме з 20 липня 2021 року; рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Позовні вимоги сторона позивача мотивує тим, що 18 листопада 2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/27677/19 було розірвано шлюб між ним та [PERSON] . Вказує, що під час перебуванні у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Згідно позову позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, їх спільна донька [PERSON] залишилася проживати з ним на постійній основі, а син [PERSON] , залишився проживати з матір`ю, проте більшість свого часу перебуває з позивачем, а саме: всі вихідні дні, свята, шкільні канікули та карантин, який був пов`язаний з пандемією. Таким чином, діти проживають та зареєстровані в позивача квартирі, яка належить йому на праві власності та діти перебувають на його повному утримані. Всі витрати по дому, продукти харчування, одяг, кошти на лікування, поповнення телефонних рахунків, проїзд, кошти на повсякденні витрати, тощо все оплачується ним, згідно позову. Також зазначає, що донька [PERSON] з 20 липня 2021 року по 2024 рік була студенткою «Технологічно-промислового фахового коледжу Вінницького Національного аграрного університету», де ним здійснювалася повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 16 000 грн. в рік., таким чином повна вартість навчання склала 48000 грн. Разом з тим, донька стала студенткою 1 курсу Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, є здобувачем вищої освіти за освітньою програмою «Бакалавр», де ним також здійснюється повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 22 000 грн. в рік. Крім того, позивач зазначає, що ним оплачуються всі візити дітей до лікарів, обстеження, послуги стоматолога, що також підтверджується квитанціями про оплату. Поряд з цим вказує, що весь цей час він повністю утримує обох дітей, які проживають з ним та надає докази до позову. На даний час наша донька, є студенткою вищого навчального закладу, не має можливості працювати та отримувати дохід, тому знаходиться на моєму утриманні. Також позивачем вказується, що станом на день подання заяви він працює на посаді керівника регіонального відділу продажу ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» та його заробітна плата в середньому становить 24 тис. грн. Зазначає, що рівень його заробітної плати не дозволяє йому самостійно забезпечувати всі матеріальні потреби доньки самостійно, адже крім неї на його утриманні перебуває ще й спільний з відповідачкою син, який на даний час також є учнем та на якого він сплачує аліменти. Позивач вказує, що 02.11.2023 Вінницьким районним судом видано судовий наказ, яким стягнуто з мене, із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачем вказується, що крім повного забезпечення дітей він також забезпечує свою непрацездатну матір [PERSON] , яка є пенсіонеркою за вислугою років, має невеликий розмір пенсії, яка за 2024 рік була від 2558 до 3186. Разом з тим, зазначає, що матір має гіпертонічну хворобу 2 ступеня, у зв`язку з чим проходить стаціонарне лікування за призначенням лікаря 2 рази на рік. Поряд з цим, позивач вказує, що він створив нову сім`ю, [INFO] та в них народився син [PERSON] [INFO] ; його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, тому він повністю забезпечує свою сім`ю та трьох місячного сина. У свою чергу, відповідачка є здоровою та працездатною, працює бухгалтером отримує постійний щомісячний дохід та має змогу сплачувати на користь повнолітньої доньки, що продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів). Зважаючи на вищевикладене, сплата відповідачкою на користь повнолітньої доньки , що продовжує навчання, аліментів на рівні 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) буде достатнім та справедливим вкладом у виховання доньки, що забезпечує рівність обов`язків матері та батька щодо утримання дитини, як того вимагає ч. 1 ст. 141 СК України. Також позивач вказує, що після того, як їх донька, стала студенткою першого курсу він неодноразово повідомляв відповідачку про те, що [PERSON] необхідні додаткові кошти для організації ефективного навчання, зокрема для купівлі зошитів для практичних та лабораторних робіт, а також підручників та іншої літератури за спеціальностями, спортивний одяг та звичайний одяг в якому [PERSON] відвідувала заняття, кошти на щоденні потреби, проїзд та інше. Проте, відповідачка всі звернення та пропозиції проігнорувала, хоча вона з перших днів знала, що [PERSON] стала студенткою коледжу, так як вона безпосередньо укладала договір про навчання в інтересах спільної доньки, що свідчить про її небажання матеріально підтримувати власну доньку. В період часу вересень грудень 2024 року, він неодноразово звертався до відповідачки по телефону та просив солідарно забезпечувати матеріальні потреби доньки, в зв`язку з тим, що інших утриманців в неї немає, крім дітей, яких він повністю забезпечує. Проте відповідачка не лише відмовилася приймати участь у забезпечені доньки, але з часом заблокувала його номер телефону, щоб він не мав можливості їй телефонувати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.02.2025 відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.04.2025 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, якими є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частини перша, друга статті 174 ЦПК України). Положеннями статей 178-181 ЦПК України врегульовано підстави, час, черговість та вимоги щодо подання заяв по суті, зокрема відзиву (стаття 178 ЦПК України), відповіді на відзив (стаття 179 ЦПК України), заперечення (стаття 180 ЦПК України) та пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (стаття 181 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Сторони та інші учасники судового розгляду повинні подати докази у справі безпосередньо до суду разом із поданням відповідних заяв по суті. Порядок та строки подання доказів та копій доказів визначено статтею 83 ЦПК України. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до вимог статті 95 ЦПК України та з урахуванням визначеного порядку розгляду справи, сторони повинні подати суду письмові докази, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, у копіях, засвідчених у порядку, встановленому діючим законодавством. Відповідачкою копію ухвали про відкриття провадження по справі, матеріали позову та додатки до нього отримала в приміщенні суду та подала до суду 01.04.2025. Відповідно до ч. 5 ст. 49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частинами третьою, четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі. З урахуванням зазначеного, оскільки матеріали цивільної справи не містять доказів направлення відзиву відповідачкою стороні позивача, тому суд не бере його до уваги та вирішує позов за наявними матеріалами справи. 16.04.2025 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив [PERSON] , яка є тотожною викладеним позовним вимогам. 11.06.2025 [PERSON] подано додаткові пояснення з приводу позовних вимог. Щодо наданих відповідачкою додаткових пояснень від 11.06.2025 суд зазначає, що у відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом; заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При цьому суд звертає увагу, що нормативними положеннями ч. 5 ст. 174 ЦПК України передбачено, що суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. В процесі розгляду даної цивільної справи, враховуючи її стадію та тривалість розгляду, судом не визначалося обов`язку додаткових необхідних пояснень щодо окремих питань із наданням таких пояснень, тому дані пояснення не беруться судом до уваги. Питання щодо належності, допустимості, достатності доказів відносно предмету судового спору вирішується судом при прийнятті судового рішення у відповідності до положень статей 245 та 259 ЦПК України, з урахуванням всіх встановлених обставин справи та наявними підтверджуючими доказами. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задоволити, змін та доповнень не має. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву, якою заявлені позовні вимоги не визнає; зазначає, що по-можливості допомагає своїй повнолітній дочці [PERSON] фінансово, постійно підтримує морально, також просила засідання провести у її відсутність. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши думку сторін, викладену у наданих суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/27677/19 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-12). Під час перебуванні у шлюбі з [PERSON] у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Згідно позову, після розірвання шлюбу, спільна донька [PERSON] залишилася проживати з позивачем на постійній основі, а син [PERSON] , залишився проживати з матір`ю, проте більшість свого часу перебуває з позивачем а саме: всі вихідні дні, свята, шкільні канікули та карантин, який був пов`язаний з пандемією. Доказів зворотного суду не надано та дані факти ніким не спростовані, тому в силу ч. 1 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Поряд з цим договорів про визначення місця проживання дітей або рішень відповідних органів місцевого самоврядування, що дітей сторонами також не надано. Донька сторін [PERSON] з 20 липня 2021 року по 2024 рік була студенткою «Технологічно-промислового фахового коледжу Вінницького Національного аграрного університету», де [PERSON] здійснювалася повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 16000 грн. в рік, таким чином повна вартість навчання склала 48000 грн., дана обставина підтверджується відповідними документами, а саме: договором про надання платної освітньої послуги № 64 від 20.07.2021 року та квитанціями про оплату (а.с. 28, 29-33). Спільна донька сторін [PERSON] стала студенткою 1 курсу Вінницького державного педагогічного університету ім. Михайла Коцюбинського, є здобувачем вищої освіти за освітньою програмою «Бакалавр», де [PERSON] також здійснюється повна вартість за надання освітньої послуги в розмірі 22000 грн. в рік, дана обставина підтверджується відповідними документами, а саме договором №15/10 з 12.08.2024 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців та квитанцією про оплату (а.с. 34-35, 36). На підтвердження візитів дитини до лікарів та медичних установ та поточні витрати [PERSON] надано квитанції про оплату (а.с. 37-39, 43-48). На підтвердження позивачем своїх доводів в частині утримання обох дітей, які проживають з [PERSON] надано витяг, акт обстеження житлово-побутових умов, довідками, а також квитанціями про понесенні витрати на утримання та лікування дітей та іншими документами: витягом з реєстру територіальної громади виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджує її місце проживання за адресою [ADDRESS] ; довідкою №51 від 19.12.2023 року видана Головою ОСББ «Андора Плюс» про те, що [PERSON] проживає в квартирі свого батька [PERSON] ; актом про фактичне проживання осіб від 19 грудня 2023 року в квартирі за адресою [ADDRESS] , підписаний мешканцями будинку; витягом з реєстру територіальної громади виданий на ім`я [PERSON] , що підтверджує його місце проживання за адресою [ADDRESS] ; довідкою №52 від 19.02.2023 року видана Головою ОСББ «Андора Плюс» про те, що [PERSON] проживає у вихідні, святкові дні та канікули в квартирі свого батька [PERSON] ; актом від 19 листопада 2023 року про фактичне проживання особи у вихідні, святкові дні та канікули, підписаний мешканцями будинку. Станом на день подання заяви [PERSON] працюю на посаді керівника регіонального відділу продажу, що підтверджується Довідкою про доходи №1092 від 15.10.2024 року виданої ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» Моя заробітна плата відповідно до вказаної Довідки в середньому становить 24 тис. грн. (а.с. 18-27). 02.11.2023 Вінницьким районним судом видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). 08 жовтня 2023 року [PERSON] одружився, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.17) та має малолітню дитину сина [PERSON] [INFO] (а.с.15). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При ухвалені судового рішення судом взято до уваги, що на його утриманні перебуває малолітній син [PERSON] та син від попереднього шлюбу [PERSON] , дочка [PERSON] , матір непрацездатного віку, яка потребує фінансової допомоги та стороннього догляду в силі віку, а також дружина, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дочки [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на її утримання, на час навчання, та вважає за справедливе встановити аліменти в розмірі частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, та до завершення дочкою навчання, але не довше як до досягнення дитиною 23 років. Судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, враховано всі обставини у відповідності зі ст. 182 СК України. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дочки за попередній період, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх плати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час але не більш як за десять років. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. При цьому позивачем доведено належним чином та достатніми докази факт утримання дочки у повному обсязі, в період припинення шлюбних відносин з відповідачкою, навчання дочки та в період з 20.07.2021 року і по даний час. В своїх заявах відповідачкою не заперечувалися доводи позивача в цій частині, ненадання матеріальної допомоги дочці мотивує нестабільним та мінливим доходом. Відтак, суд вважає, що небажання [PERSON] приймати участь у житті доньки, забезпечувати її матеріально, розмір сум та незначна кількість їх перерахування, свідчать про те, що [PERSON] з часу припинення шлюбних відносин з [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки та фінансовому забезпечені доньки, надання належного рівня освіти і формуванні майбутньої життєвої позиції. Підсумовуючи викладене, суд вважає за доцільнестягнути з [PERSON] аліменти за минулий час, а саме: з 20 липня 2021 року, коли [PERSON] стала студенткою «Технологічно-промислового фахового коледжу Вінницького Національного аграрного університету», по день подання позовної заяви включно у сумі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також суд вважає за необхідне, згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2 422 грн 40 коп., оскільки позивач був звільнений від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved