Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

14.11.2025 представник позивача ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №2913960 від 16.11.2019 в сумі 27800,00 грн., а також судові витрати: 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.11.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №2913960 онлайн з використанням одноразового пароля, відповідно до якої відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок кредитні кошти у сумі 5000,00 грн., однак відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання в частині виконання договірних відносин. 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №2913960 від 16.11.2019. 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором №2913960 від 16.11.2019. Таким чином сума боргу перед новим кредитором становить 27800,00 грн. із яких : заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 22800,00 грн. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. Ухвалою від 21.11.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 22.12.2025 (а.с.53), копію ухвали направлено сторонам, однак направлена відповідачу як на адресу зареєстрованого місця проживання кореспонденція повертається до суду не врученою адресату по причині «адресат відсутній» (а.с.59,67). Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Окрім направлення судової повістки про виклик до суду на зареєстровану адресу місця проживання відповідача (направлена судом кореспонденція повернулася неврученою з поміткою «адресат відсутній» (а.с.67), остання повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на зазначену в позовній заяві її електронну адресу (а.с.60,63 на звороті), а також шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber» на вказаний у позовній заяві номер телефону відповідача (а.с.61,66). Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить розглядати справу за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі (а.с.6). Відповідач в судові засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомленася про час та місце розгляду даної справи, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, про що судом протокольно постановлено ухвалу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.11.2019 між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №2913960 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора РS2913960 (а.с.7-9). Відповідно до п.1.2, п.1.3. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сума кредиту складає 5000,00 грн. Відповідно до п.1.7.1 договору у випадку використання Кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 (п`ять) календарних днів; включаючи дострокове виконання зобов`язань (п. 2.12. Правил), позичальник сплачує фіксовану суму Процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.3. цього Договору суми кредиту. п. 1.7.2 - у випадку використання позичальником Лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 16.11.2019 до 16.12.2019 (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один, день користування кредитом складає 1,53% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або ставка за -програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Лояльних (покращених) умов кредитування складає 7295,00 грн., у тому числі основна сума кредиту 5 000,00 грн. Проценти за користування кредитом 2295,00 грн. п. 1.7.3 при використанні позичальником Загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 16.11.2019 до 16.12.2019 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); - в спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 17.12.2019 до 13.06.2020 (включно) 3 % за один день користування кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 7555,40 грн. п.1.7.4 використання Базової процентної ставки у Базовому періоді, нарахування процентів у Спеціальному періоді за Спеціальною процентною ставкою є правом Кредитодавця. Кредитодавець без погодження з позичальником може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених Договором Процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору 16.11.2019 до кінцевої дати виконання договору 13.06.2020 (включно). Позивачем надано докази про перерахування коштів в розмірі 5000,00 грн., а саме копією довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» підтверджено здійснення ТОВ «Алекскредит» переказу коштів на суму 5000,00 грн. 16.11.2019 на картку [NUMBER] (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості станом на 06.06.2025 за договором про надання кредиту №2913960 від16.11.2019 наявна заборгованість у розмірі 34550,00 грн, яка складається із: 5000,00 грн. заборгованість за сумою кредиту; 29550,00 заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.7-25). Встановлено, що позивачем у період з 16.11.2019 до 16.12.2019 (включно) відсотки нараховувалися за ставкою 1,70%. Строк нарахування 31 день. У подальшому, у період з 17.12.2019 по 13.06.2020 відсотки нараховувалися за ставкою 3% за один день користування кредитом. Отже, нарахування відсотків позивачем правомірно здійснювалось відповідно до умов кредитного договору. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору № 2913960 від 16.11.2019 в частині нарахування відсотків. Зазначений договір недійсним у судовому порядку не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній частині, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. 10.06.2025 ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» уклали Договір факторингу № АК-10/06/2025 (а.с.11-19), згідно витягу з реєстру боржників за вказаним договором відступлено право вимоги до [PERSON] за договором 2913960 від 16.11.2019 на суму 27800,00 грн. (а.с.20). 07.07.2025 року ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ ФК «Солвентіс» уклали Договір факторингу № ДФ-07072025 (а.с.21-24), відповідно до якого ТОВ ФК «Солвентіс» набуло право вимоги за кредитним договором 2913960 від 16.11.2019 на суму 27800,00 грн. (а.с.25). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного кредитного договору № 2913960 від 16.11.2019 не виконує, до погашення заборгованості заходів не вживала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не оспорена та не спростована. У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. ст. 1048, 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано та не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем. На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що [PERSON] 16.11.2019 отримала кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн., однак в порушення умов договору свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, право вимоги якої первісним кредитодавцем переуступлено позивачеві, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 2913960 від 28.10.2025 (а.с.48), що підтверджує понесення позивачем судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми в рахунок відшкодування за правничу допомогу, суд зазначає наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір № 43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с.34-36), детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 6000 грн. (а.с.37), додаткова угода № 2913960 від 30.09.202 до Договору № 43657029 про надання про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с.38), Акт №2913960 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконаних робіт, надання послуг) від 30.09.2025 (а.с.39). На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалося, хоча відповідно до положень частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов'язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов'язок доведення їх неспівмірності. У своїй Постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 Верховний Суд висловив позицію про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, заперечень щодо співмірності та розумності витрат на оплату послуг адвоката не надходило. Враховуючи викладене вище з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Outcome: approved