Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказала, що у березні 2024 року у неї з відповідачем були стосунки. У травні 2024 року вона дізналася про вагітність та одразу повідомила про це [PERSON] , який дитину не визнав і не мав наміру продовжувати стосунки. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , відомості про батька в актовому записі про народження записані на підставі ст. 135 СК України. Позивач повідомила відповідача про народження доньки шляхом надсилання повідомлення у месенджер, однак після отримання повідомлення була заблокована. Оскільки [PERSON] не визнає батьківства, не утримує дитину та її матір, яка перебуває у декретній відпустці, позивачка просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини та її, як матері до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні представниця позивача адвокат Гуменюк А.П. наполягає на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про слухання справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити частково, зокрема після проведення генетичного дослідження визнав факт батьківства та погоджується на стягненні аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від доходів, у решті вимог просить відмовити, вказавши про відсутність законодавчої підстави для стягнення аліментів на матір дитини, з якої він ніколи не перебував у шлюбі, а також на те, що є курсантом та має незначні доходи. Представник третьої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Хмельницькому Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник третьої особи Органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у відносинах у березні 2024 року. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , в актовому записі про народження якої батьком зазначено [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Згідно Висновку про біологічне батьківство №МGU2607 від 23.09.2025 імовірність батьківства [PERSON] щодо [PERSON] складає 99,99999954%. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; Витягом з реєстру територіальної громади від 09.04.2024; Висновком про біологічне батьківство №МGU2607 від 23.09.2025. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Згідно зі статтею 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011за № 55/18793), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За приписом пункту 2.16.7 даних Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Ураховуючи вимоги закону, обставини справи, та визнання відповідачем позову в цій частині, суд уважає за можливе визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ураховуючи обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, стан здоров`я, працездатний вік, часткове визнання ним позову, суд дійшов висновку про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Вказаний розмір аліментів є мінімальним, визначеним законодавцем, крім того, відповідач завершує навчання, є особою молодого віку та на думку суду спроможний сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд вважає необґрунтованими з огляду на таке. Положеннями статті 84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», а саме: ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку аліментів на своє утримання. Враховуючи викладене, факт відсутності шлюбу між сторонами, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З огляду на часткове задоволення позову, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, конкретних обставини справи, її складності та значення для сторін, суд визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, що відповідатиме їхній дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial