Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

04 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , в якій зареєстрована та проживає відповідач. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2024 року № 161/8878/23, Розділити особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] на два окремих особових рахунки: [PERSON] (з врахуванням площі квартири 27,4 кв.м., в т.ч. 17,6 кв.м. житлової площі); [PERSON] та [PERSON] (з врахуванням площі квартири 41,4 кв.м., в т.ч. 23,3 кв.м. житлової площі). Вказує, що відповідач у встановленому порядку не оплачує надані їй житлово-комунальні послуги. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 20 530,09 грн. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила, вказує, що позивачем невірно виконаний розрахунок позовних вимог. Також вважає, що позивачем пропущена позовна давність. Додатково зазначає, що квитанціями на суми 3 756,70 грн та 4 387,96 грн відповідач частково сплатила заборгованість. Позивач у строк встановлений судом не подав відповіді на відзив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] . З перевірених судом відомостей Реєстру територіальної громади слідує, що відповідач зареєстрована за цією адресою. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 лютого 2024 року № 161/8878/23, Розділити особові рахунки зі сплати житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] на два окремих особових рахунки: [PERSON] (з врахуванням площі квартири 27,4 кв.м., в т.ч. 17,6 кв.м. житлової площі); [PERSON] та [PERSON] (з врахуванням площі квартири 41,4 кв.м., в т.ч. 23,3 кв.м. житлової площі). Вказане рішення набрало законної сили 29 серпня 2024 року. У зв`язку з розділенням рахунків, частка відповідача [PERSON] у квартирі обліковується умовно як квартира [ADDRESS] , або особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно наданого позивачем розрахунку, за особовим рахунком відповідача рахується заборгованість за вищенаведені послуги станом на вересень 2025 року у розмірі 20 530,09 грн, з яких 20 111,83 грн. заборгованість за послугою з постачання теплової енергії, 418,26 грн. заборгованість за послуги з абонентського обслуговування опалення. При цьому, у розрахунку вказано, що у травні 2024 року проведено нарахування «сторно» у розмірі 13 382,48 грн за постачання теплової енергії. Будь-яких пояснень позивача з приводу того, що це за сума і за який період вона нарахована, матеріали справи не містять. Крім того, з матеріалів справи слідує, що згідно квитанцій АТ «Укрсиббанк» від 11 грудня 2025 року, відповідач сплатила на користь позивача 8 144,66 грн в рахунок оплати наданих послуг за особовим рахунком [NUMBER] . Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач у встановленому порядку зареєстрована у спірній квартирі, вона є дієздатною та повнолітньою особою, має відокремлений особовий рахунок, а отже зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги, які надані позивачем. Однак позивач належними та допустимими доказами не довів суду, що станом на день вирішення цієї справи відповідач має будь-яку заборгованість за надані послуги. Так, як встановлено судом, відповідач добровільно 11 грудня 2025 року сплатила на користь позивача 8 144,66 грн за надані послуги з теплопостачання. Не зважаючи на те, що ці кошти надійшли на рахунок позивача більше ніж місяць тому, він не вжив жодних заходів щодо зменшення позовних вимог. Крім того, сума нарахування «сторно» у травні 2024 року у розмірі 13 382,48 грн не пояснена позивачем ні у позові, ні у розрахунку, на що слушно звертає увагу сторона відповідача. З матеріалів справи не можливо зрозуміти, за який період нарахована ця сума, за який платіж, виходячи з якої площі позивача, а також чи дотримана позовна давність за такою вимогою. Суд ще раз підкреслює, що не зважаючи на те, що відзив був доставлений в електронний кабінет позивача 03 січня 2026 року, у строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі (5 днів), позивач відповіді на відзив не подав, чим самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, в тому числі щодо тягаря доказування. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач добровільно сплатила на користь позивача 8 144,66 грн за надані послуги з теплопостачання, а нарахування у вигляді «сторно» у травні 2024 року у розмірі 13 382,48 грн не підтверджене позивачем жодними належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про стягнення заборгованість у розмірі 20 530,09 грн необхідно відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed