Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача 25.09.2025 до Богуславського районного суду Київської області звернулася [PERSON] ( [ADDRESS] ) із позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) в якому просила: розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який було укладено 27.06.2015 та зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 299 та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2015 між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, за актовим записом №299. Від шлюбу подружжя мають малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося: почуття любові, поваги, взаєморозуміння та підтримки зникли. Позивачка та відповідач з березня 2022 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Таким чином, шлюб фактично існує лише формально і його подальше збереження є неможливим. З огляду на викладене позивачка просила суд не надавати час на примирення та розірвати шлюб. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 25.09.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. 26.09.2025 суддя у відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернулася до відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 18). 15.10.2025 до суду надійшла відповідь на запит за № 23-23/3938/2025 з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Встановивши невідповідність заяви вимогам ЦПК України, 16.10.2025 суддя постановила ухвалу про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали (а.с. 20-21). 20.10.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої додано копію ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Загороднюком А.Д., копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльність на ім`я Загороднюка А.Д. та докази направлення позивачкою відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з доданими до неї документами за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (а.с.24-29). Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.11.2025 о 13 год. 00 хв. (а.с.31-33). Ухвалою судді від 12.11.2025 задоволено заяву представника позивача [PERSON] щодо участі його в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с.44-45). 26.11.2025 через канцелярію суду відповідач подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Судове засідання, призначене на 26.11.2025, було відкладено та призначено на 07.01.2026 о 14 годині 00 хвилин у зв`язку із знеструмленням електромережі в Богуславському районному суді Київської області (а.с. 50). В судовому засіданні 07.01.2026 позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання суду оригіналу свідоцтва про шлюб та просив у подальшому розглядати справу за його відсутності. Суд, порадившись на місці, клопотання задовольнив та ухвалив відкласти розгляд справи на 14.01.2026 о 14 год. 00 хв. 12.01.2026 від представника позивачки адвоката Загороднюка А.Д. надійшла заява від 07.01.2026 про долучення до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с.57-59). В судове засідання, призначене на 14.01.2026 позивачка, її представник та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Інших заяв, клопотань, повідомлень від сторін до суду не надходило. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, за актовим записом № 299, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.59). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.11.0215 Одинцовським управлінням РАЦС Головного управління РАЦС Московської області та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.11.2021 Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.14,15). IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За приписами статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає вимогам статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушуванням її до шлюбу та збереження шлюбних відносин, що не допускається відповідно до частини першої статті 24, частини четвертої статті 56 СК України та порушує принцип добровільності шлюбу. На підставі частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За нормою статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. З урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, якій кореспондує п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. V. Висновки суду. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися такі стосунки, які призвели до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту, шлюб існує формально. Суд вважає, що оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в задоволенні такої вимоги буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази та виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що шлюб, укладений між сторонами підлягає розірванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно частини першої статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. VІ. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2.324809301.1 від 25.09.2025, позивачкою при поданні позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп., (позовну заяву подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд» та застосовано коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають до стягнення судові витрати понесені позивачкою зі сплати судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: approved