Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулась в суд із вказаним позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що 13 грудня 2019 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] . У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя подружжя не склалось, вони разом не проживають, стосунки припинені, спільного господарства не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що шлюб існує формально, став тягарем для неї, тому звернулась до суду з позовом про розлучення, оскільки вважає, що це відповідатиме її інтересам , відповідача та їх спільної дитини. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, повідомила суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову до суду. Ухвалою суду від 09.07.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Поштові відправлення за зареєстрованою адресою проживання повертались із довідками Укрпошти про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач у передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте останній в судове засідання не з`явився, відзиву на позов суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Ураховуючи наведені обставини, відсутність заперечень позивача щодо розгляду справи у заочній процедурі, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін з ухваленням за наслідками такого розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Чоловік та жінка користуються однаковими правами щодо укладення шлюбу та його розірвання. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). У шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ( а.с. 7). Позивач зазначила, що подружнє життя у сторін не склалося, у зв`язку з чим між ними відсутнє взаєморозуміння, сторони припинили спільне проживання . З 05 вересня 2024 року позивач та відповідач не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, стосунки припинені та подальше збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами досягнуто згоди про місце проживання дитини з позивачем. Вирішуючи відповідно до ст. 111 СК України необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд ураховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною. У разі виявлення під час розгляду справи обставин або фактів, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та інтересів подружжя, їх дітей, суд може не застосовувати цю норму СК України. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведені у позовній заяві обставини, які не спростовані іншою стороною у справі дають суду можливість дійти висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до примирення сторін. Сторони не надали суду заяв про перенесення розгляду справи з наданням можливості врегулювати стосунки з метою збереження сім`ї. Дослідивши письмові докази, вимоги та обґрунтування позовної заяви, з`ясувавши взаємостосунки сторін, мотиви розірвання шлюбу, беручи до уваги, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами може бути припиненим шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved