Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, військова частина [NUMBER] , Міністерство оборони України. Посилалась на те, що вона є матір`ю військовослужбовця, солдата військової частини [NUMBER] - [PERSON] , 1999 року народження. У період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року її син, [PERSON] , брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Розівка, н.п. Анадоль, н.п. Павлівка, н.п. Єгорівка, Донецької області. Сповіщенням сім`ї №54 від 07.07.2022 року [INFO] [PERSON] сповіщено, що її син, [PERSON] 03.03.2022 року зник безвісті у Запорізькій області. Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] №239 від 14.06.2022 року службове розслідування завершено та вирішено вважати навідника 3 штурмової роти ВЧ [NUMBER] солдата [PERSON] таким, що зник безвісти з 03.03.2022 року в н.п. Розівка Запорізької області. Згідно витягу ЄРДР 12022262020001500 від 03.03.2022 року [PERSON] , [INFO] , який проходив службу у ВЧ [NUMBER] оперативного командування « [INFO] » Сухопутних Військ Збройних сил України, перебуваючи в територіальних межах с.Розовка с.Ново Краснівка та с.Кальчанівки, потрапив під артилерійський обстріл, після чого зник безвісти та по теперішній час його місцезнаходження невідоме. З останнім відсутній будь-який зв`язок. Зазначає, що оголошення сина померлим їй необхідно для можливості належної реєстрації його смерті, від чого залежить виникнення її майнових та немайнових прав, у тому числі дій, пов`язаних з оформленням встановлених законодавством пільг та соціального захисту. У зв`язку із зазначеним, просить оголосити [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , виданий органом №4436 23.02.2016 року загиблим під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 17.12.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника заявника надійшла заява, в якій просила розгляд справи провести у відсутності заявника та її відсутності. Заяву підтримала та просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. Представник заінтересованих осіб: військової частини [NUMBER] та Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як було встановлено судом [PERSON] народився [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] його матір`ю є: [PERSON] (а.с.13). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, в актовому записі про народження [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.14) Заявник [PERSON] , [INFO] , була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 25.04.2022 року №7726-7500586637. Згідно вказаної довідки зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №04/2032 від 30.10.2024 року, виданої ВЧ [NUMBER] , солдат [PERSON] , 20.12.1999 року дійсно в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Розівка, н.п. Анадоль, н.п. Єгорівка, Донецької області (а.с.20). Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 26.06.2025 року [PERSON] , [INFO] , зник (виявлено) на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с.22). Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] №239 від 14.06.2022 року про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців 3 штурмової роти службове розслідування завершено та навідника роти військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] вирішено вважати таким, що зник безвісти з 03.03.2022 року в населеному пункті Розівка, Запорізької області (а.с.16-18). У витязі також вказано, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що зникнення безвісти 03.03.2022 року, зокрема, навідника 3 штурмової роти військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] трапилось під час виконання ним обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом територіальної цілісності та незалежності України під час відсічі агресії російських окупаційних військ, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не являється особою, яка добровільно здалася в полон, самовільно залишив військову частину, місце служби або дезертирував. 07 липня 2022 року [INFO] [PERSON] надіслано сповіщення сім`ї №54, згідно якого [PERSON] , зник безвісти 03.03.2022 року у Запорізькій області (а.с.15). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12022262020001500 від 23.05.2022 року, до реєстру було внесено відомості за ч.1 ст.115 КК України. У витязі вказано, що 03.03.2022 року син [PERSON] , [INFO] , який проходив службу в військовій частині [NUMBER] оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних Сил України, перебуваючи в територіальних межах с.Розовка с.Ново Краснівки та с.Кальчанівки, потрапив під артелирійський, обстріл після чого зник безвісти та по теперішній час його місце знаходження невідоме. З останнім відсутній будь-який зв`язок (ЄО 30746) (а.с.19). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 337/2489/23 висловив правову позицію, що виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини-матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Як зазначає заявник, оголошення померлим її сина [PERSON] , необхідно їй для отримати свідоцтво про його смерть, від чого залежить виникнення її особистих майнових та немайнових прав, у тому числі вчинення дій, пов`язаних з оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту. При цьому, до поданої заяви [PERSON] долучила фото, зроблене військовослужбовцем [PERSON] , який перебував разом із її сином на бойовому завданні, де відображено її сина [PERSON] , 1999 року народження, з ознаками смерті (а.с.29). Суд зауважує, що відповідно до с. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вказана одноразова грошова - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мають право на її отримання. Батьки відповідно до ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є особами, які мають право на отримання грошової допомоги. Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та діє на даний час. Статтею 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Статтею 48 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом». Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22. Судом встановлено, що згідно п.2 Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України11 березня 2025 року за № 380/43786 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004. Пунктом 1 вказаного Наказу затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, Так, згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, селище Розівка, Розівської селищної територіальної громади, Пологівського району Запорізької області з 03.03.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. З урахуванням наведеного, шестимісячний строк для звернення до суду має відраховуватися із цієї дати 03.03.2022 року, що дотримано заявником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 висловлено наступну правову позицію: «Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення загиблим її сина, який будучи солдатом ВЧ [NUMBER] зник безвісти з 03.03.2022 року в н.п. Розівка Запорізької області. На переконання суду, заявником було надано докази, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель [PERSON] у районі воєнних (бойових) дій. Жодних доказів, які б свідчили про те, що після 03.03.2022 року наявна будь-яка інформація про місце перебування чи знаходження [PERSON] , матеріали справи не містять, як і не містять жодних відомостей про нього як про живого. Таким чином, дослідженні докази дають можливість припустити про ймовірну загибель [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини від збройної агресії російської федерації, а тому вимоги заяви підлягають задоволенню. Оскільки днем зникнення безвісти [PERSON] був встановлений службовим розслідуванням 03 березня 2022 року, суд вважає за необхідне оголосити його померлим із вказаної дати. При цьому, суд роз`яснює заявнику вимоги ст. 48 ЦК України, відповідно до якої у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з вимогами ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Outcome: approved