Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (надалі - ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС»), через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 604,37 грн., судові витрати в сумі 2422,40 грн судового збору та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування поданого позову представник вказує, що 04.01.2019 між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №D44.00607.004759103, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) строком до 04.01.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор зобов`язується надати кредит відповідачу, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з нарахованими процентами за користування кредитом, іншими платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, надав кредит відповідачу у розмірі 10 000,00 грн. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». У подальшому, 26.07.2023 року між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 року, відповідно до умов якого право вимог за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Оскільки позичальник не виконує свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у надісланій на адресу суду заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно, належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності суду не надав. У відповідності до положень ст.ст.280-281 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.01.2019 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № D44.00607.004759103. Згідно п.1.1. договору, а також паспорту споживчого кредиту передбачено, що банк надає позичальнику кредит у сумі 10 000,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору, про що свідчить його особистий підпис у договорі. Відповідно до п.1.2 договору позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів в сумі 10 000,00 грн. з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок. Банк надає кредит строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням. Як встановлено судом за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 20 % річних від залишкової суми кредиту (п.1.4 договору). Згідно п.2.1 договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесків включно до 6 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Крім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, заява-анкета до кредитного договору № D44.00607.004759103 підписані [PERSON] та в яких містяться персональні дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту, що є свідченням того, що позичальник особисто та свідомо уклав вищезазначений договір. Також [PERSON] погодив з кредитодавцем графік щомісячних платежів за кредитним договором. Згідно виписки, наданої АТ «Ідея банк» від 25.07.2023 року вбачається факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 10 000,00 грн. Відповідно до відомостей довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором № заборгованість за нарахованими та несплаченими станом на 25.07.2023 року загальна заборгованість [PERSON] складає 25 604,37 грн., з яких: 9 062,67 грн. - заборгованість за основним боргом, 5 472,67 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 11 069,03 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду відзиву, заперечень щодо факту отримання кредиту, жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів, наданих позивачем. 25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, яке в свою чергу 26.07.2023 року уклало договір факторингу № 01.02-38/23 з ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», згідно яких вбачається, що ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» отримало від первісного кредитора АТ «Ідея банк» право вимоги до відповідача за Кредитним договором № R01.00212.004801613 від 16.01.2019 року. Положеннями п.5.1. Договору факторингу, встановлено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього Договору (оплати суми фінансування). Відповідно до п.6.1 Договору факторингу, клієнт гарантує та відповідає перед фактором за дійсність прав вимоги, які клієнт відступає за цим Договором. Клієнт має право відступити права вимоги і йому не відомі будь-які обставини, внаслідок яких Боржники мають право не виконувати права вимоги. Згідно п.6.5 Договору факторингу, клієнт підтверджує, що від фактора не вимагається жодна дія з метою надання йому можливості вимагати здійснення будь-якого платежу за первинними договорами або реалізувати права фактора на такий платіж у суді. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Договір факторингу або його окремі положення недійсними не визнано, а отже права вимоги до відповідача за кредитним договором є дійсними та є обов`язковими для виконання відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Суд враховує, що відповідач перед укладенням кредитного договору, ознайомився з умовами Кредитного договору, паспортом споживчого кредиту в якому стисло у формі таблиці повідомляється про основні умови кредитування, а саме сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу (у разі якщо його можна визначити), плати за обслуговування кредитної заборгованості, тощо. Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків, плати за обслуговування та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Необхідно зазначити, що відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами та/або плати за обслуговування кредитної заборгованості несправедливим. Разом з цим, відповідач погодив зі своєї сторони такі умови кредитного договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків чи плати за обслуговування кредитної заборгованості, є обов`язковими для виконання позичальником. Відповідач [PERSON] не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки, а також плату за обслуговування, відповідно до умов кредитного договору, порушив своє зобов`язання. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, [PERSON] , в силу ст.ст.509, 526, 1046 ЦК України, не виконав зобов`язання за кредитним договором № D44.00607.004759103 від 04.01.2019 року, а тому з нього на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» як нового кредитора слід стягнути заборгованість у сумі 14 535,34 грн., що складається з: 9 062,67 - грн., сума заборгованості за кредитом; 5 472,67 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією, то суд зазначає таке. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені Кредитного договору, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення Кредитного договору № D44.00607.004759103 від 04.01.2019 року, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними. Тому у стягненні простроченої заборгованості за комісією в розмірі 11 069,03 грн. слід відмовити. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст.141 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1, та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Факторингова компанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» в позові заявлено, що судові витрати позивача на правничу допомогу склали 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат у справі, до суду надано: копію Договору від 02.08.2024 року № 02/08/2024, укладеного між ТОВ «Факторингова кампанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та ФОП [PERSON] , про надання юридичних послуг, згідно якого адвокат зобов`язався здійснювати представництво інтересів ТОВ «Факторингова кампанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а ТОВ «Факторингова кампанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» зобов`язалося у разі ухвалення судового рішення у цій справі на користь позивача сплатити адвокату винагороду у розмірі 10 000, 00 грн. Згідно розрахунку суми судових витрат, вартість правничої допомоги включає надання наступних адвокатських послуг: аналіз документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; підготовка позовної заяви; збирання доказів; підготовка та подання заяв, скарг, клопотань, інших процесуальних документів, а тому, витрати на правову допомогу позивача ТОВ «Факторингова кампанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» суд вважає належним чином підтвердженні та доведені. Позов ТОВ «Факторингова кампанія «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» задоволено на 56,77 % (14 535,34 грн. х 100 : 25 604,37 грн.). З врахуванням наведеного, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, слід стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 677,00 грн. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено 2 422,40 грн. судового збору в розмірі і суд задовольнив 56,77 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 25 604,37 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 375,20 грн.

Outcome: partial