Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

24 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ майна, що є у спільній частковій власності в окремі об`єкти нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно, а саме просила: - виділити [PERSON] із спільної часткової власності та визнати за нею право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна 9/20 частини житлового будинку літ. А-1 загальною площею 60,6 м, у складі приміщень: кімната № 3-1 площею 7,9 м2, кімната №3-2 площею 10,1 м2, кімната №3-3 площею 15,6 м2, кухня №3-4 площею 10 м2, передпокій №3-5 площею 10,1 м2, ванна № 3-6 площею 4,1 м2, тамбур № 1 площею 2,8 м2; 1/2 частину сараю літ. Б, гараж літ. Г, вбиральню літ. Д, огорожу № 3, огорожу №4, хвіртку №5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . - виділити [PERSON] та визнати за нею право власності, як на окремий об`єкт нерухомого майна 483 м2 із земельної ділянки кадастровий номер 5322255100:30:002:3396, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позначену на план-схемі розподілу земельної ділянки висновку експерта № 62 від 02.09.2025 зеленим кольором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №535/1020/25 між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 24.10.2025 справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ майна, що є у спільній частковій власності в окремі об`єкти нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно передана на розгляд судді Котелевського районного суду Полтавської області Шолудько А.В. 24 жовтня 2025 року суддею Шолудько А.В. подано заяву про самовідвід у справі №535/1020/25. 24 жовтня 2025 року самовідвід судді Шолудько А.В. у справі №535/1020/25 було задоволено, а справу №535/1020/25 передано до канцелярії Котелевського районного суду Полтавської області для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. 27 жовтня 2025 року відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №535/1020/25 передано судді Гуляєвій Г.М. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити їх з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомляла, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.99). У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справ. Відповідно до положень ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Оскільки відповідачі своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено 13.12.2005 року приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2217 є власником 9/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого КП ПБТІ «Інвентаризатор» 25.01.2006 року реєстраційний номер: 13094704, в книзі № 16 номер запису 3523 (а.с.12-13). Вказана частина житлового будинку літ.А-1 з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , якою фактично володіє [PERSON] є планово ізольованою частиною та має окремий в`їзд зі сторони [ADDRESS] . 9/20 частина житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] складається з частини житлового будинку літ. А-1 загальною площею 60,6 м2, у складі приміщень: кімната № 3-1 площею 7,9 м2. кімната №3-2 площею 10,1 м2, кімната №3-3 площею 15,6 м2, кухня № 3-4 площею 10 м2, передпокій № 3-5 площею 10,1 м2, ванна № 3-6 площею 4,1 м2, тамбур № 1 площею 2,8 м2; А частини сараю літ.Б, гараж літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожа № 3, огорожа № 4, хвіртка № 5. Власником 33/100 частини житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області № 1613/1047/2012 від 19.11.2012 року є [PERSON] . Право власнсті зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 27.02.2013 року номер запису про право власності 233681. Також власником 11/50 частини житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу. який було посвідчено 15.05.2007 року приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Соломко З.В.. зареєстрованого в реєстрі за № 838 є [PERSON] . Право власності зареєстроване КП ПБТІ «Інвентаризатор» 23.05.2007 року реєстраційний номер: 13094704, в книзі № 16 номер запису 3523 (а.с.27-29). Зазначений житловий будинок літ. А-1 з господарськими будівлями знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,1115 га. кадастровий номер 5322255100:30:002:3396, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка перебуває у комунальній власності щодо якої між [PERSON] та іншими співвласниками склався фактичний порядок користування та наявні тверді межові знаки (огорожі, паркани), що розмежовують частини земельної ділянки у користуванні кожного із співвласників. На даний час між співвласниками склався такий порядок користування нерухомим майно згідно з яким [PERSON] в домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] фактично володіє наступними будівлями та спорудами: частиною житлового будинку літ. А-1 загальною площею 60,6 м2, у складі приміщень: кімната № 3-1 площею 7,9 м2. кімната №3-2 площею 10,1 м2, кімната №3-3 площею 15,6 м2, кухня № 3-4 площею 10 м2, передпокій № 3-5 площею 10,1 м2, ванна № 3-6 площею 4,1 м2, тамбур № 1 площею 2,8 м2; А частиною сараю літ.Б; гаражем літ. Г; вбиральнею літ. Д; огорожею №3; огорожею № 4; хвірткою № 5 (а.с.42-43). Співвласники [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні, яке розташовано [ADDRESS] фактично володіють наступними будівлями та спорудами: частиною житлового будинку літ. А-1 загальною площею 80,0 м2, у складі приміщень: сіни №1-1 площею 3,8 м2, коридор № 1-2 плокщею 2,1 м2, кухня № 1-3 площею 8,2 м2, кімната № 1-4 площею 12 м2, кімната №1-5 площею 21,3 м2, ванна №1-6 площею 2,3 м2, кухня № 2-1 площею 8,7 м2, кімната № 2-2 площею 15 м2, сіни № 2-3 площею 6,6; !4 частиною сараю літ.Б; огорожею № 1. Також, на даний час між [PERSON] та іншими співвласниками [PERSON] та [PERSON] історично склався такий порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1115 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:3396, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за яким 483 м2 частина земельної ділянки якою користується [PERSON] (позначена в додатку № 3 до висновку № 62 від 02.09.2025 року зеленим кольором), а 632 м2, частина земельної ділянки якою користуються співвласники [PERSON] та [PERSON] (позначена в додатку № 3 до висновку № 62 від 02.09.2025 року жовтим кольором) (а.с.42-43). Між [PERSON] , співвласником якому належить 9/20 частини житлового будинку з частиною господарським будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та іншими співвласниками - [PERSON] якій належить 33/100 частини житлового будинку з частиною господарським будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та - [PERSON] якій належить 11 /50 частини житлового будинку з частиною господарським будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та розпорядження належною часткою житлового будинку, частиною господарських будівель та земельною ділянкою, які неможливо владнати в позасудовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбає особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства». Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка загальною площею 0,1115 га, кадастровий номер 5322255100:30:002:3396, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільну користуванні співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною 4 статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Порядок (процедура) здійснення такого розподілу спільного майна чи виділу частки передбачено Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за №774/14041 . Частиною 1.2. Інструкції передбачено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Згідно з частиною 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. 02.09.2025 на підставі п.2 ст.72, п.3 ст.102, ст.106 ЦПК України та ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» судовим експертом Федровим Дмитром Федоровичем складено висновок експерта № 65 проведеного за результатами будівельно- технічного та земельно-технічного дослідження згідно з яким судовий експерт наводить варіант можливого порядку користування земельною ділянкою площею 1115 м2 за адресою: [ADDRESS] - виділити в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна 9/20 частин житлового будинку з частиною господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] технічно можливо (а.с.32-43). При цьому, частина житлового будинку літ. А-1 має відокремлене інженерне обладнання, необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання. Відповідно до абз. 1 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як видно з висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 65 від 02.09.2025 року, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] збудований таким чином, що кожному із співвласників може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, яка відповідатиме розміру його частки у праві спільної часткової власності. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Крім того, в абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Позивач [PERSON] , вважає, що як співвласник має право на виділ у натурі частки із спільної часткової власності майна, а саме: 9/20 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як на окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . а саме належну їй: частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 60,6 м2. у складі приміщень: кімната № 3-1 площею 7,9 м2, кімната №3-2 площею 10,1 м2, кімната №3-3 площею 15,6 м2, кухня № 3-4 площею 10 м2, передпокій № 3-5 площею 10,1 м2, ванну № 3- 6 площею 4,1 м2, тамбур № 1 площею 2.8 м2; !4 частину сараю літ.Б, гараж літ. Г, вбиральню літ. Д, огорожу № 3, огорожу № 4, хвіртку № 5, оскільки об`єкт не втрачає свого цільового призначення та за розміром відповідає розміру частки у праві власності, а також вважає, що має право на виділ 483 м2 земельної ділянки кадастровий номер 5322255100:30:002:3396. цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Щодо виділу в натурі земельної ділянки, то такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Про можливість об єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі, зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Окрім цього, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. З зазначених вище обставин вбачається, що положення ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Вел ей Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, відповідачем порушені. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст. 181 ЦК України. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Отже суд при наявності порушеного права та вирішенні такого спору повинен встановлювати обставини технічної можливості виділу майна та можливості його використання як самостійного об`єкта цивільних відносин. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18), від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15 (провадження № 61-26178св18), від 11 жовтня 2021 року у справі № 607/14338/19-ц (провадження № 61-19073св20). Предметом спору є виділення майна в натурі зі спільної часткової власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження № 65 від 02.09.2025 року, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] збудований таким чином, що кожному із співвласників може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, яка відповідатиме розміру його частки у праві спільної часткової власності. Судом встановлено факт належності позивачу вищезазначеного нерухомого майна, яке може бути виділено в натурі в самостійний об`єкт нерухомості, що по фактичному користуванню становить квартиру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частини майна, якими користуються відповідачі в натурі, відповідають частці кожного з них у праві спільної часткової власності. Технічна можливість виділу з об`єкта частки, яка перетворюється в самостійний об`єкт власності існує, склад кожного з таких об`єктів відповідає встановленому між ними порядку володіння і користування спільним майном. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється. Відповідно до ч. 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, скасовується: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, скасування адреси у строк, визначений цією статтею. У містах з районним поділом за рішенням міських рад повноваження щодо присвоєння, зміни, коригування, скасування адрес можуть делегуватися виконавчим органам районних в місті рад. Враховуючи зазначені обставини і доводи сторін, суд дійшов висновку, що є підстави для виділення позивачу у натурі належної йому частини житлового приміщення зі спільної часткової власності в цілу частку окрему одиницю нерухомого майна, з припиненням права спільної часткової власності, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Outcome: approved