Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У серпні 2025 року КП ВКГ «Бориспільводоканал» звернулося до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за надані комунальні послуги станом на 01.07.2025 у розмірі 27273,43 грн., інфляційні втрати , нараховані на суму боргу у розмірі 3883,68 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 01.07.2022 по 30.06.2025 у розмірі 989,71 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 гривень та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн. (а.с.1-4). Позовну заяву обґрунтовано наступним. Позивач є надавачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та інших нормативно-правових актів, у тому числі Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення». Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , - отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно публічного договору приєднання. Станом на 01.07.2025 року заборгованість за надані послуги становить 27273 грн. 43 коп. та виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором приєднання, що укладений згідно ст. 633 ЦК України, шляхом фактичного користування послугами. Звертає увагу, що відповідач здійснював оплату відповідно до показників розподільного (індивідуального) приладу обліку. Остання оплата була проведена у березні 2022 року, а останній показник передано у травні 2022 року. У зв`язку з тим, що подальші показники не передавалися, відповідно до чинного законодавства нарахування проводилося за середнім обсягом споживання. Починаючи із січня 2024 року розподільний лічильник було знято з абонентського обліку через відсутність вчасного проведення його повірки. Відповідно до вимог законодавства, нарахування з цього часу проводилося виходячи з нормативів споживання на чотирьох осіб, які зареєстровані за адресою. Згідно з актом контролера від 09.04.2025 року встановлено, що фактично за місцем проживання перебувають дві особи, у зв`язку з чим подальше нарахування здійснюється на двох осіб. Також, повідомляє, що до суду подавалася заява про видачу судового наказу від 18 жовтня 2024 року щодо стягнення заборгованості з відповідача. Однак, судовий наказ було скасовано на підставі заяви боржника у порядку, передбаченому ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України. КП ВКГ «Бориспільводоканал» забезпечує населення послугами з централізованого водопостачання та водовідведення навіть в умовах війни та введеного воєнного стану в країні. Значна частина ресурсів потрібна для розрахунків за електроенергію та необхідних для роботи матеріалів, сплати податків та заробітної плати робітникам. Невиконання боржниками своїх обов`язків по оплаті наданих послуг ставить підприємство в скрутне становище, оскільки діяльність спрямована саме на отримання доходів з надання населенню послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 11.09.2025 відповідачкою [PERSON] подано відзив з проханням відмовити у задоволенні позову (а.с.44-54). Відповідач не визнає позов щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги на підставі неукладеного договору, відсутності первинних документів, порушення прав споживачів, відсутності ліцензії па послугу водопостачання та водовідведення, та дозвіл на здійснення своєї діяльності на відповідній території, сертифіката якості питної води. Звертає увагу, що як споживач має право на якісні послуги та право вибору їх виконавця, а також що в силу вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нав`язування послуг. Зокрема зазначає, що житловий будинок, в якому вона проживає, був переведений у комерційний об`єкт, вимагаючи встановлювати лічильник для комерційної діяльності, хоча відповідач комерційною діяльність не займається, користується водою для життєво необхідних потреб. Відповідач вважає, що громадянин може бути споживачем послуг виключно на підставі укладеного договору, та що сам лише факт користування централізованим водопостачанням та централізованим водовідведенням не створює договірних правовідносин, факт технічного підключення до мережі є лише фізичним станом, що дозволяє споживання, але не є правочином та не створює цивільно-правові зобов`язання. Тому судова практика, яка прирівнює «користування» до «договірних зобов`язань», не має юридичної сили, бо підміняє цивільно-правову дію (правочин) фактом фізичного споживання. Зазначає, що для стягнення плати за житлово-комунальної послуги позивач має довести: факт замовлення послуги з наданням первинних документів, факт її надання саме як послуги, а не технічної функції мережі. Звертає увагу, що позивач не надав доказів акцепту пропозиції укласти договір, а за відсутності договору немає достатньої підстави для боргу. Відповідач вважає, що суд має дотримуватися принципу верховенства права, суд, який стягує без договору, на думку відповідача, порушує такий принцип. Зазначає, що НКРЕКП не є органом, який встановлює цивільно-правові зобов`язання громадян, її акти не є актами цивільного законодавства. На думку відповідача, суд, який ухвалює рішення виключно на підставі постанов НКРЕКП, порушує принцип законності. Відповідач вважає, що публічний договір (ст. 633 ЦКУ) застосовується до комерційних відносин, де підприємець пропонує товари чи послуги кожному, хто звернеться. Житлово-комунальні послуги є соціальною послугою, а не комерційною, тому норми ст. 633 ЦКУ до відносин між громадянином та КП ВКГ«Бориспільводоканал» не застосовуються. Факт користування централізованим водопостачанням та централізованим водовідведенням без підписання договору або акцепту не є підставою для приєднання громадянина до договору. Також зазначає, що на підтвердження боргу мають надаватися первинні бухгалтерські документи, а надана позивачем виписка не може розглядатися як доказ боргу. Щодо встановлених рішеннями Виконавчого комітету Бориспільської міської ради тарифів, зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про правонаступництво України» органи державної влади і управління, сформовані на підставі Конституції Української РСР, діють в Україні до створення відповідних органів на підставі Конституції України 1996 року. Відповідно до інформації з ЄДР Бориспільська міська рада, була утворена на підставі закону «Про місцеве самоврядування в Україні» 16.04.1998 року, в той час, як Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, згідно витягу ЄДР, було зареєстровано 21.05.1997 року, в момент дії закону «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве регіональне самоврядування». Також вказує, що Бориспільська міська рада була зареєстрована в американському реєстрі UPIK.DE. Внаслідок цього відповідач ставить під сумнів, чи має право Виконавчий комітет Бориспільської міської ради приймати рішення стосовно тарифів для громадян та будь які інші рішення, що стосуються громади. Вважає діяльність позивача незаконною, акти НКПЕКП не легітимними, а також, що у позивача відсутня ліцензія на послугу водопостачання та водовідведення, та дозвіл на здійснення своєї діяльність на відповідній території. Звертає увагу, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про НКРЕКП» комісія утворюється Кабінетом Міністрів України. Проте НКРЕКП була утворена Президентом України у 2014 році, що суперечить Конституції України та свідчить про можливу змову олігархів. Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання на 01.10.2025 (а.с.38-39). Ухвалою суду від 01.10.2025 було частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів, та витребувано від КП ВКГ «Бориспільводоканал» наступні документи: - копії відповідей із додатками, які були надані [PERSON] на її запити щодо наявності у КПВКГ «Бориспільводоканал» діючої ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності , а також сертифікату якості питної води; - копії документів, на підставі яких був відкритий особовий рахунок за адресою [ADDRESS] ; - копії документів про передачу на баланс (на обслуговування) з метою надання послуг з централізованого постачання та централізованого водовідведення будинку [ADDRESS] ; - рішення Бориспільської міської ради (Виконавчого комітету Бориспільської міської ради) щодо затвердження обсягів споживання послуг з централізованого постачання та централізованого водовідведення для населення за весь період, за який нарахована заборгованість; - відомості щодо дати, часу, способу передачі показників лічильників споживача [PERSON] , а також ким та яким чином вони були зафіксовані у КП ВКГ «Бориспільводоканал», за весь період, за який нарахована заборгованість; - акти контрольного зняття показань лічильника за адресою відповідача за весь період, за який нарахована заборгованість, якщо такі складалися; - журнал контрольних знімань із записами, які фіксують дані лічильника за адресою відповідача за весь період, за який нарахована заборгованість, за наявності таких записів; - документи, що обґрунтовують віднесення відповідача до певної групи споживання та розрахунок планових місячних обсягів споживання за особовим рахунком [NUMBER] ; - копії рахунків, виставлених відповідачу за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за весь період, за який нарахована заборгованість, із доказами їх направлення (вручення) відповідачу (а.с.73-76). Протокольною ухвалою від 01.10.2025 було залишено без задоволення клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (п.с.58-62, 69-71). Протокольною ухвалою від 27.10.2025 повторно подане клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду (а.с.134-136, 142-146). Протокольною ухвалою від 27.10.2025 повторно подане клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду (а.с.134-136, 142-146). Протокольною ухвалою від 12.12.2025 подані відповідачем клопотання про витребування доказів з вимогами: визнати договір з КП ВКГ «Бориспільводоканал» неукладеним через відсутність істотних умов; зобов`язати позивача скасувати нарахування та припинити нарахування платежів за послуги з водопостачання та водовідведення; визнати, що позивач порушив права відповідача та незаконно вимагає гроші за продукцію, яка не відповідає якості згідно Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», у порушення Директиви Ради Європи 98/83/ЄС від 08 листопада 1998 року «Про якість води, призначеної для споживання людиною»; визнання порушеними права відповідача на волевиявлення, рівності сторін, отримання достовірної інформації та наявності ознак нечесної підприємницької практики з введенням в оману відповідача, залишено без задоволення (а.с.169-173, 175-176, 18-184). У судовому засіданні представник позивача Вегера Л.Г. підтримала позов та повністю підтвердила викладені в позовній заяві обставини, пояснила, що комунальне підприємство надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, згідно публічного договору приєднання та не здійснює оплату послуг, не передає показники лічильника, а тому нарахування здійснюється за встановленими тарифами. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала з наведених у відзиві підстав. Додатково заявила, що не визнає себе фізичною особою, а також наявність правовідносин з позивачем. Договір на отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення вона не укладала, факт користування водою та каналізацією не підтверджує і не спростовує. Вважає, що позивач не може надавати послуги, оскільки не має ліцензії на здійснення своєї діяльності, а також в порушення вимог закону не має сертифікату якості на питну воду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із Довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АБ №577487 (а.с.17-1) 18.-0.2012 було проведено державну реєстрацію юридичної особи - Комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Бориспільводоканал», дата первинної реєстрації -05.06.1980 року. Види діяльності, зокрема: забір, очищення та постачання води; каналізація, відведення й очищення стічних вод Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) 11.12.2014 позивачу було видано Ліцензію на здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, яка відповідно до роз`яснено Департаменту житлово-комунального господарства та енергоефективності Київської обласної державної адміністрації та ст.21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» є безстроковою (а.с.86,87). В цьому зв`язку суд звертає увагу, що НКРЕКП було створено на підставі Указу Президента України від 27.08.2014 №694/2014 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та ч.1 ст.11 Закон України «Про природні монополії», в чинній на той час редакції, відповідно до якої Національні комісії регулювання природних монополій є державними колегіальними органами, які утворюются та ліквідуються Президентом України. Також суд враховує, що діяльність НКРЕКП врегульована Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», та що згідно із п.1 ч.1 ст.2 Закону регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами). В силі вимог ч.2 ст.2 Закону державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також законів України «Про природні монополії», «Про ринок електричної енергії», «Про ринок природного газу», «Про трубопровідний транспорт», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про енергетичну ефективність», інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах. За змістом п.2 ч.2 ст.3 Закону Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» також визначено, що органом державного регулювання у сфері централізованого водопостачання є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно із даними Статуту, нова редакція якого затверджена рішенням Бориспільської міської ради від 07 лютого 2025 року №4088-62-VIIІ (а.с.8-16), Комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» засноване на власності територіальної громади міста Бориспіль відповідно до рішення Київської обласної ради п`ятого скликання 28 липня 2009 року №555-25-V «Про передачу Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області у власність територіальної громади міста Бориспіль, та рішення Бориспільської міської ради від імені та в інтересах зазначеної територіальної громади здійснює правомочності з володіння, користування, розпорядження та управління Підприємством. Рішенням Бориспільської міської ради «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Борисполя мереж водопостачання та водовідведення від відкритого акціонерного товариства «Спеціалізована пересувна механізована колона №241» від 09 жовтні 2008 року за №4684-41-V було вирішено: 1. Прийняти безоплатно до комунальної власності територіальної громади міста Борисполя мережі водопостачання та водовідведення районів колишнього радгоспу «Бориспільський», радгоспу «Промінь» та Соцмістечко, які обслуговувало відкрите акціонерне товариство «Спеціалізована пересувна механізована колона №241». 2. Виконавчому комітету Бориспільської міської ради передати комунальному підприємству водопровідно-каналізаційного господарства м.Бориспіль «Бориспільводоканал» на утримання та обслуговування вищезазначені мережі водопостачання та водовідведення на правах господарського відання (а.с.104) Відповідно до Акта приймання-передачі основних засобів, розташованих в м.Бориспіль Київської області від 01.12.2008, на підставі рішення сесії Бориспільської міської ради за №4684-41-V від 09 жовтня 2008 року територіальна громада м.Борисполя, які діють на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» безоплатно з метою здійснення експлуатації, передало, а комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Бориспільводоканал» прийняло на баланс в господарське відання мережі водопостачання та водовідведення житлового масиву Соцмістечко (а.с.105-106). Згідно із даними паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , який було надано суду для огляду, а також згідно із Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1708730 віл 27.08.2025 (а.с.37) підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 15.06.2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Та обставина, що протягом спірного періоду [PERSON] проживала за вказаною адресою, не заперечується та повністю визнана відповідачем, як і не заперечується, що у квартирі зареєстровано четверо осіб, проте на даний час фактично проживають вона та її чоловік. Згідно із Актом від 18.12.2017 за адресою відповідача було встановлено лічильник води заводський №7456928 та зафіксовано показники 0001 (а.с.101). Згідно із Актом контролера від 09.04.2025 було зафіксовано зі слів сусідів було зафіксовано, що в квартирі фактично проживає 2 людини, а також, що доступу до лічильника не надано (а.с.7). Згідно із даними особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за вищевказаною адресою ( [ADDRESS] ), сформованих позивачем рахунків, а також розгорнутого розрахунку заборгованості (а.с.6,109-120,121-129) за період з 01.02.2022 по 01.07.2025 включно виникла заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на загальну суму 27273 гривні 43 копійок. Цими ж документами підтверджується, що нарахування оплати здійснювалося за затвердженими рішеннями Бориспільської міської ради тарифами на послугу з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (а.с.21-28) та платою за абонентське обслуговування у розмірі, затвердженому наказами директора КП ВКГ «Бориспільводоканал» (а.с.29-31). У тому числі до січня 2024 року з урахуваннями розрахованого середньодобового споживання за попередні 12 місяців, та з січня 2024 року по березень 2025 року включно на чотирьох осіб, з квітня 2025 року (на підставі вищевказаного Акту від 09.04.2025) на двох осіб. Згідно з долученими банківськими виписками (а.с. 107-108) від імені відповідача було здійснено оплату послуг 05.02.2022 в сумі 692,70 грн. та 18.03.2022 400 грн., а також зазначено показники лічильника станом на 18.03.2022 417м3. Наведене свідчить про те, що відповідач протягом спірного періоду була споживачем послуг, які надаються позивачем. Жодних належних і допустимих доказів, які спростовували ці обставини відповідачем не надано, як і не надано доказів того, що послуги були неякісними, не надавалися, або надавалися не в повному обсязі. Згідно із ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) здійснюється крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.1,3 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Згідно з п.п.5,6 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями комунальних послуг є: послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні-послуги щомісяця , якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення договору. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). В силу вимог ч.5 ст.13 Закону «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.14 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України «Про електронну комерцію» (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця). Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 37 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення» розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач шляхом фактичного користування послугами та часткової їх оплати уклала публічний індивідуальний договір приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, опублікований позивачем в установленому законом порядку. Та внаслідок неналежного виконання покладених на споживач обов`язків з оплати житлово-комунальних послуг, утворилася заборгованість у розмірі 27273,43 грн., яка розрахована позивачем з дотриманням вимог ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та, що саме на відповідач, як споживача, покладений обов`язок знімати показання вузлів розподільчого обліку щомісяця і передавати їх виконавцю. Правильність здійсненого розрахунку перевірена судом та не викликає сумнівів. Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного, у постанові від 14.02.2018 у справі № 462/6393/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16. Приписами статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Враховуючи викладене, вищезазначений борг за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевказане, боржнику було нараховано за період з 01.07.2022 по 01.07.2025 включно 3% річних у розмірі 989,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 3883,68грн., що підтверджується розрахунками, правильність яких перевірена судом та не викликає сумнівів (а.с. 6, 121-129). При цьому суд враховує, що сторонами не заявлялося клопотань про визначення часток у зобов`язанні чи розмежування відповідальності між членами сім`ї наймача та їх залучення до участі у справі. У зв`язку з цим суд не вирішує зазначене питання, оскільки воно не є предметом спору. При цьому відповідач не позбавлений права звернутися з вимогами до членів своєї сім`ї про відшкодування частини понесених витрат у порядку, передбаченому законом. Крім того, заперечень відповідача щодо законності рішень виконавчого комітету міської ради не входять до предмета та підстав заявленого позову, у зв`язку з чим не підлягають оцінці судом у межах даного провадження та не можуть бути враховані як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог. В межах розгляду цієї справи, а також наданих відповідачем пояснень, суд вважає необхідним зауважити наступне. В силу вимог ст.57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст..68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Таким чином, суд враховує, що офіційне оприлюднення нормативно-правового акта є належним способом доведення його змісту до відома невизначеного кола осіб, і відсутність фактичного ознайомлення особи з актом не звільняє її від обов`язку дотримуватися його вимог. Відповідно до ст.6 Загальної декларації прав людини, кожна людина, де б вона не перебувала, має право на визнання її правосуб`єктності. Так, за змістом ч.1 ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Відповідно до ч.1 ст.24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. В силу вимог ч.ч.1,2, 4 ст.25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За змістом ч.ч.1-5 ст.26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Отже, відповідач [PERSON] - є учасником цивільних правовідносин та відповідно до вимог цивільного законодавства України вважається фізичною особою. Цивільна правоздатність відповідача виникає з моменту народження та не залежить від її волевиявлення чи суб`єктивного ставлення до власного правового статусу. Відповідач набуває цивільних прав і обов`язків у силу закону, користується іменем, присвоєним при державній реєстрації народження, та не може бути звільнена від прав і обов`язків учасника цивільних правовідносин шляхом самозаперечення свого статусу фізичної особи. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 3028грн. (а.с.5), підлягають стягненню на його користь з відповідача. Витрати позивача на правничу допомогу документально не підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: approved