Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

09.07.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Глобал Спліт» Балашов В.В. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В первісному позові посилалися на те, що 15.09.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладений Кредитний договір №4/4043719. Відповідно п.1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 22000 грн. строком на 72 місяці - з 15.09.2021 року до 14.09.2027 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту, як День повернення кредиту. Відповідно п.1.2 Кредитного договору Кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № [NUMBER] . Відповідно пунктів 1.4.1-1.4.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно, в розмірі 11% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір №4-2023 про відступлення прав вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором №4/4043719 від 15.09.2021 року. 15.09.2023 року передача права вимоги відбулась до ТОВ «Глобал Спліт» з дати підписання реєстру прав вимоги згідно Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги. Відповідне повідомлення направлено АТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про відступлення прав вимоги до ТОВ «Глобал Спліт», яке стало Новим кредитором та має право вимагати від [PERSON] погашення заборгованості згідно кредитного договору. 30.04.2025 року ТОВ «Глобал Спліт» до [PERSON] відправлена Вимога про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дати направлення Вимоги. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору позивач використав право достроково вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явивши позовну заяву до суду. Станом на 26.06.2025 року у Позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 33963,07 грн., яка складається: прострочена заборгованість за основним боргом: 20647,97 грн.; прострочена заборгованість за відсотками: 5615,10 грн.; прострочена заборгованість за комісією: 7700 грн.; пеня та штрафи: 0,00 грн. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором №4/4043719 від 15.09.2021 року у розмірі 33963,07 грн., та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 10.07.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з викликом сторін. 19.08.2025 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Працевитий Г.О. з зустрічним позовом до ТОВ «Глобал Спліт» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити дії. В зустрічному позові посилалися на те, що 15.09.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4/4043719. Відповідно вказаного договору обумовлено наступні умови кредитування: Сума кредиту в розмірі 22000 грн.; Строк кредиту 72 місяці з 15.09.2021 року по 14.09.2027 року; Процентна ставка 11% річних (фіксована); Комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. Загальна сума комісії за період кредитування 69749,98 грн. Вказана комісія за обслуговування кредиту є незаконною відповідно ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку із чим заявляється зустрічний позов. Щодо нікчемності комісії: Пунктом 1.4.2 Договору №4/4043719 від 15.09.2021 року передбачено: «позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2,50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору». Стягнення з позичальника суми комісії в порядку та на умовах, визначених п.1.4.2 кредитного договору за послугу «обслуговування кредиту», зміст якої викладено у вказаному пункті є несправедливим та таким, що суперечить вимогам частин першої-другої, п`ятої ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Жодних доказів на підтвердження вчинення Банком додаткових дій на користь позичальника матеріали справи не містять. Відповідно, первісний кредитор, АТ «Креді Агріколь Банк» за послугу, яка по Закону має надаватись на безоплатній основі, щомісячно стягував з [PERSON] плату за обслуговування кредиту. Викладені обставини дозволяють дійти висновку щодо нікчемності такої комісії, відповідно комісія не може бути стягнута з [PERSON] . Суми, що були сплачені [PERSON] на погашення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту мають бути зараховані в погашення тіла кредиту, а тіло в свою чергу пропорційно зменшене (комісія в розмірі 7700 грн. не підлягає стягненню з [PERSON] , а вже плачена комісія в розмірі 1650 грн. підлягає зарахуванню до сплати в рахунок тіла кредиту). Судова практика в аналогічних спорах: Постанова Запорізького апеляційного суду від 01.07.2024 року по справі №335/1174/24; Постанова Запорізького апеляційного суду від 15.02.2024 року по справі №336/8039/23. Прохали: 1) Прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду. Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц; 2) При розгляді справи застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року №496/3134/19; 3) Визнати недійсним п.1.4.2 кредитного договору №4/4043719 від 15.09.2021 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк»; 4) Зобов`язати ТОВ «Глобал Спліт» (правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк») провести перерахунок заборгованості з урахуванням нікчемності п.1.4.2 кредитного договору №4/4043719 від 15.09.2021 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк»; 5) В разі неявки позивача або його представника в судові засідання справу розглянути без їх участі; 6) Відкрити загальне позовне провадження по справі. 16.09.2025 року ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Глобал Спліт» про захист прав споживачів, визнання пункту договору недійсним, зобов`язання вчинити дії прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. 01.10.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Глобал Спліт» Балашов В.В. з відзивом на зустрічний позов, в якому посилалися щодо законності та правомірності нарахувань комісійної винагороди: відповідно підпунктів 1.4.1-1.4.2 п.1.4 ст.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно в розмірі 11% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору, а саме від 22000 грн. Згідно Додатку №1 до Кредитного договору (Графік платежів по кредиту, ануїтет) сума комісії фіксовано складає 550 грн. щомісяця. Як зазначено в п.1.4.2 Кредитного договору підписанням цього Договору Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування Позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Послуги з обслуговування кредитної заборгованості згідно п.1.4.2 включають в себе поширені стандартні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які Кредитодавець наводить в єдиному загальному переліку, не розмежовуючи між собою платні та безоплатні послуги, а лише перераховуючи їх як такі, що надаються Кредитором. Звертають увагу, що в п.1.4.2 Договору першочергово зазначено, що супровідні послуги надаються Кредитором саме з обслуговування кредитної заборгованості, що означає надання послуг з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором. Згідно ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Даний перелік витрат, що згідно зазначеної статті Закону, відноситься до комісії кредитодавця, майже дослівно збігається з переліком, який визначається п.1.4.2 Кредитного договору. Незважаючи на викладене представник позивача за Зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог посилається виключно на норми ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування» та судову практику, яка випливає з застосування норм даної статті. Така позиція є хибною та може трактуватись як навмисна підміна понять. Так, позивачем за Зустрічним позовом не взято до уваги норми ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» в сукупності з переліком послуг з обслуговування кредиту, наведеними в п.1.4.2 Договору. Натомість, представником з контексту оспорюваного пункту Договору взято лише окремі, обрані на власний розсуд елементи переліку, що не може бути достатнім для визнання даного пункту недійсним або нікчемним, оскільки реальний зміст даного пункту можна оцінювати лише в цілому та у поєднання з іншими умовами Договору та додатків до нього. Висновки Зустрічного позову зводяться до того, що Банком було, начебто, неправомірно нараховано комісію, суть якої полягала, на думку представника позивача, виключно у наданні інформації про стан кредиту. Однак, представником позивача не приймається до уваги інший аспект п.1.4.2 Договору, який визначається в ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», як плата саме за обслуговування кредитної заборгованості, а не виключно за надання інформації споживачу по кредиту. Комісія за обслуговування кредиту, навіть з контексту самої назви, передбачає не тільки надання інформації по кредитній заборгованості, а й інші супутні послуги по обслуговуванню кредиту. Як зазначено вище, згідно ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, представником позивача за зустрічним позовом не прийнято до уваги визначене умовами Договору право на комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, хибно трактуючи її як комісію виключно за надання інформації. Таким чином, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право Банку встановити у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а Кредитор вправі звернути відповідні стягнення з Боржника. При укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши Договір, [PERSON] засвідчила, що вона погодилась з його умовами, зобов`язалася їх виконувати належним чином. Вказаний кредитний договір не був визнаний недійсним у судовому порядку. Отже, [PERSON] була вільна у виборі фінансової установи для отримання кредиту та валюти кредитування, а її особистий підпис на кредитному договорі підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочинів. Кредитний договір підписали сторони, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їхнє волевиявлення відповідало внутрішній волі. До моменту подачі позовної заяви про стягнення заборгованості [PERSON] не вважала, що сплачені нею кошти є надмірними або такими, які сплачені поза її власним волевиявлення або під будь-яким тиском. Оплати по кредиту були внесені добровільно за власним волевиявленням на рахунок первісного кредитодавця. Платежі, здійснені на рахунок первісного кредитора, вважаються виконанням зобов`язання. Оплати здійснювались на підставі умов кредитного договору та Правил. Отже, оплати, які були здійснені боржником за власною ініціативою та внесені на рахунки первісного Кредитодавця є визнання ним частиною боргу. Окрім того, оплати в рахунок погашення заборгованості вчинялись з 2021 року та жодних нарікань до моменту судової стадії з боку боржника не заявлялось, що ще раз підтверджує добровільність здійснення оплат. Прохали у вимогах зустрічного позову відмовити в повному обсязі; вимоги ТОВ «Глобал Спліт», викладені в первісній позовній заяві, задовольнити в повному обсязі. 09.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 12.01.2026 року. 12.01.2026 року представник ТОВ «Глобал Спліт» в судове засідання не з`явився, 12.01.2026 року подали заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи, подали відзив на зустрічний позов. 12.01.2026 року [PERSON] та її представник: адвокат Працевитий Г.О. в судове засідання не з`явилися, 12.01.2026 року подали заяву про розгляд справи без участі відповідача за первісним позовом та його представника, відзив на первісний позов не подали. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю №1557911 від 10.07.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. 15.09.2021 року [PERSON] підписано Заяву-анкету №0101121-15092021-001 на отримання готівкового кредиту «Свобода» в АТ «Креді Агріколь Банк». 15.09.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №4/4043719. Згідно п.1.1, 1.2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 22000 грн. строком на 72 місяці з 15.09.2021 року до 14.09.2027 року включно, шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № [NUMBER] . Відповідно п.1.4.1, 1.4.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку: процентну винагороду щомісячно в розмірі 11% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. Підписанням Договору та Паспорту споживчого кредиту Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем. АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, відповідач отримала кредит у розмірі 22000 грн. на рахунок № [NUMBER] в АТ «Креді Агріколь Банк», що підтверджується копією виписки з рахунку за період з 16.11.2020 року по 15.09.2023 року та копією платіжної інструкції №38868384-1 від 15.09.2021 року на суму 22000 грн. 29.08.2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» на підставі Договору про відступлення права вимоги №4-2023 за плату відступило, а ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4/4043719 від 15.09.2021 року на загальну суму 33963,07 грн., що підтверджується копією реєстру прав вимоги №1 від 15.09.2023 року. 15.09.2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги за кредитним договором на загальну суму 33963,07 грн., що підтверджується копією повідомлення. 30.04.2025 року ТОВ «Глобал Спліт» направило [PERSON] . Вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 33963,07 грн., що підтверджується копією Вимоги. Станом на 26.06.2025 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в сумі 33963,07 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 20647,97 грн., прострочена заборгованість за відсотками 5615,10 грн., прострочена заборгованість за комісією 7700 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Глобал Спліт». Суд, задовольняючи первісний позов в повному обсязі, виходить з наступного. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, відповідач, уклавши 15.09.2021 року з АТ «Креді Агріколь Банк» кредитний договір, отримала кредит у розмірі 22000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом щомісячно в розмірі 11% та зі сплатою комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,5% від суми кредиту. АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Позивачем долучено Виписки по особовим рахункам відповідача за період з 16.11.2020 року по 15.09.2023 року, які є доказом у справі, оскільки мають статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5. Відповідно правового висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18) виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. В подальшому, згідно укладеного Договору про відступлення права вимоги №4-2023 від 29.08.2023 року право вимоги за кредитним договором перейшло від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Глобал Спліт». Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором відступлення права вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та комісію, на що він розраховував при укладенні договору відступлення права вимоги, останній використав право на дострокове стягнення заборгованості, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 33963,07 грн., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом 20647,97 грн., прострочена заборгованість за відсотками 5615,10 грн., прострочена заборгованість за комісією 7700 грн. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як [PERSON] відзив на первісний позов не подала, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає позовні вимоги за первісним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, до суду звернулася [PERSON] з зустрічним позовом до ТОВ «Глобал Спліт» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним, зобов`язання вчинити дії, в якому прохала визнати недійсним п.1.4.2 кредитного договору №4/4043719 від 15.09.2021 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк», та зобов`язати ТОВ «Глобал Спліт» (правонаступник АТ «Креді Агріколь Банк») провести перерахунок заборгованості з урахуванням нікчемності п.1.4.2 кредитного договору №4/4043719 від 15.09.2021 року, укладеного між [PERSON] та АТ «Креді Агріколь Банк». В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилалася на те, що Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Жодних доказів на підтвердження вчинення Банком додаткових дій на користь позичальника матеріали справи не містять. Відповідно, первісний кредитор, АТ «Креді Агріколь Банк» за послугу, яка по Закону має надаватись на безоплатній основі, щомісячно стягував з [PERSON] плату за обслуговування кредиту. Викладені обставини та законодавство дозволяють дійти висновку щодо нікчемності такої комісії, відповідно, вказана комісія не може бути стягнута з [PERSON] . Суд, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходить з наступного. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, зокрема, згідно ч.2 ст.8 (в редакції на час укладення кредитного договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України Постановою від 08.06.2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, якщо інше не передбачено законом. Судом встановлено, що 15.09.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №4/4043719, відповідно п.1.4.2 якого Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 2.50% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. Підписанням Договору та Паспорту споживчого кредиту Позичальник замовляє у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Тобто, в даному випадку, сторонами визначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, [PERSON] засвідчила, що вона погодилась з його умовами, зобов`язалася їх виконувати належним чином, її особистий підпис на кредитному договорі підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину та відповідало її внутрішній волі. Отже, з огляду на положення ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та додатку 2 до Правил про споживчий кредит банк мав право встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, зокрема за розрахунково-касове обслуговування. Тому, оскільки Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то умови, передбачені п.1.4.2 кредитного договору, в частині нарахування такої комісії не є нікчемними, а отже, мають розглядатися з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину. Вказаний висновок суду не суперечить правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 з огляду на те, що у цій справі у кредитному договорі встановлено щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, оплатність якої прямо визначена Законом України «Про споживче кредитування», тоді як у справі №496/3134/19 позичальнику було встановлено плату саме за надання інформації щодо кредиту, тобто за послуги банку, які в силу положень частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» повинні надаватись один раз на місяць на вимогу споживача. Тому, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на правовий висновок Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19, оскільки предметом розгляду в тій справі була умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, та яка є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на Постанову Запорізького апеляційного суду від 01.07.2024 року по справі №335/1174/24, оскільки судом апеляційної інстанції у тій справі встановлено, що «у тексті договору не визначено за яку саме послугу банк встановив щомісячну комісію, тому колегія суддів дійшла висновку, що відповідач не повинен сплачувати комісію банку». Крім того, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на Постанову Запорізького апеляційного суду від 15.02.2024 року по справі №336/8039/23, оскільки судом апеляційної інстанції у тій справі встановлено, що «в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування)». Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19). Всебічне дослідження усіх обставин справи дає об`єктивні підстави вважати, що зустрічний позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтованими. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням первісного позову, судовий збір в сумі 2422,40 грн., який був сплачений позивачем при подачі первісного позову, підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт». Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору при подачі зустрічного позову про захист прав споживачів, то судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved