Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 27 лютого 2025 року представник Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі АТ «СК «ІНГО») адвокат Сакалюк Д.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог представник АТ «СК «ІНГО» зазначив, що між ними було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220063665 (далі Поліс) щодо транспортного засобу (далі ТЗ) «Zeekr», д.н.з. [NUMBER] . Адвокат вказує, що 09 вересня 2024 року на вул. 15 Квітня, 1Е/1 у м. Тернополі мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю ТЗ «Volkswagen ID 4», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до відповіді поліції про ДТП та постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа № 607/20203/24), відповідача у цій справі визнано винною у скоєнні ДТП. Після ДТП страхова компанія потерпілого звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 09 вересня 2024 року, оскільки даний випадок є страховим, за полісом страхування, страховиком вказана заява була прийнята та були здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначенню розміру збитку та виплаті страхового відшкодування потерпілому. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої сторони в розмірі 15 177,80 грн. Крім того, адвокат стверджує, що Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа № 607/20203/24) встановлено, що [PERSON] після ДТП 09 вересня 2024 року залишила місце пригоди. Враховуючи те, що [PERSON] залишила місце ДТП, на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 15 177,80 грн. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Від представника відповідача [PERSON] адвоката Білик Людмили Станіславівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що між датою, коли відбувалась ДТП (09 вересня 2024 року) та оглядом автомобіля (23 вересня 2024 року) пройшло два тижні. Тому, ті витрати, які були понесені на суму 15 177,80 грн могли стосуватися ремонту інших ушкоджень, ніж тих, які виникли в результаті ДТП 09 вересня 2024 року. Крім того, сторона відповідача вважає, що оцінка вартості відновлювального ремонту повинна була бути здійснена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу і ця обставина підлягає встановленню відповідним висновком експерта (а.с. 37 40). 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 24). Представник позивача АТ «СК «ІНГО» у судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, однак у позовній заяві висловив прохання здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі; щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, проте, від її представника адвоката Білик Л.С. надійшла заява через підсистему «Електронний суд» про розгляд справи без участі сторони відповідача. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] належить на праві приватної власності ТЗ «Volkswagen ID 4», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] (а.с. 8). 09 вересня 2024 року [PERSON] подала до «Арсенал Страхування» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування ТЗ, № справи 006.01657624, в якій вказала, що 09 вересня 2024 року на вул. 15 Квітня, 1Е у м. Тернополі відбулося зіткнення автомобілів «Volkswagen Cross», д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований та автомобіля «Zeekr 001», з вини водія останнього, який залишив місце ДТП. На місце викликано працівників поліції (а.с. 6). ТЗ «Zeekr 001», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у АТ «СК «ІНГО» з 29 березня 2024 року по 28 березня 2025 року, що підтверджується Полісом, сума за шкоду заподіяну майну 160 000 грн; розмір франшизи 0 грн (а.с. 5). Згідно з відповіддю Національної поліції України, ідентифікатор картки ДТП в системі № 3024254514115272, правопорушник (винуватець ДТП) [PERSON] , складено протокол про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 125990 за статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП) (а.с. 9, 10). Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року (справа № 607/20203/24) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 122-4 та 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 11 13). Відповідно до положень частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. 23 вересня 2024 року було проведено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) «Volkswagen ID.4», д.н.з. [NUMBER] , представником страховика, в якій вказані пошкодження внаслідок ДТП, яке мало місце 09 вересня 2024 року (а.с. 15). Як вказано у рахунку на оплату № 264 від 23 вересня 2024 року ТОВ «Терко Авто Інтернешнл», загальна сума ремонту «Volkswagen ID.4», д.н.з. [NUMBER] складає 15 177,80 грн, з урахуванням 10 % знижки (а.с. 14). 15 жовтня 2024 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» за вих. № 151024-1946/р надіслало претензію на суму 15 177,80 грн до АТ «СК «ІНГО» (а.с. 16). Згідно зі страховим актом № 7475926 від 15 жовтня 2024 року та розпорядження № 7475926 на виплату по страховому випадку від 15 жовтня 2024 року АТ «СК «ІНГО» прийнято рішення про страхову виплату ПАТ «СК «Арсенал Страхування» у розмірі 15 177,80 грн, франшиза 0 гривень (а.с. 16, 17). Згідно з платіжною інструкцією переказу коштів № 23869 від 22 жовтня 2024 року, платник АТ «СК «ІНГО», отримувач ПАТ «СК «Арсенал Страхування», здійснено оплату 15 177,80 грн, призначення платежу: оплата страхового відшкодування а/м «Volkswagen ID.4», д.н.з. [NUMBER] , договір № 220063665 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», ід.к. 33908322, без ПДВ (а.с. 18). 20 листопада 2024 року АТ «СК «ІНГО» за вих. № 13-11/24р. звернулося до [PERSON] з регресною вимогою (в порядку досудового врегулювання) про відшкодування розміру виплати у сумі 15 177,80 грн, яка надіслана засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» № 0820500644785 (а.с. 19). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На момент вчинення ДТП та виплати страхового відшкодування відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів було врегульовано Законом № 1961, який втратив чинність 01 січня 2025 року на підставі пункту 2 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX. Як вказано у пункті 1.1. статті 1 Закону № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) страхувальники юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. У пункті 1.3 Закону № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) зазначено, що потерпілі юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно пункту 1.4 статті 1 Закону №1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Як вказано у статті 6 Закону № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з частиною першою статті 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX (далі Закон № 1909), інших законодавчих актів. Відповідно до статті 90 Закону № 1909 сторонами договору страхування є страховик та страхувальник (частина перша). Договір страхування укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину, та оформляється у паперовій формі або у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», або в порядку, передбаченому законодавством про електронну комерцію (частина перша статті 97 Закону № 1909). За статтями 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. У постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року (справа № 450/4163/18) сформульовано позицію, відповідно до якої за змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції вини завдавача шкоди відсутність вини у завданні ним шкоди повинен доводити сам її завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Згідно статті 5 Закону № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За статтею 108 Закону № 1909 страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат (частина перша). Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Законом № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) визначені обов`язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). У підпункті «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 Закону № 1961 (в редакції чинній на момент виплати страхового відшкодування) вказано, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. За залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні передбачено відповідальність, яка настає за статтею 122-4 КУпАП. Як вбачається з постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2024 року (справа № 607/20203/24) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на наведене та

Outcome: approved