Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

02 вересня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що з 20 січня 1985 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] з дружиною [PERSON] , шляхом приватизації, в рівних частинах набули права власності на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . За своїми технічними характеристиками квартира складається з трьох житлових кімнат, передпокою, кухні, ванної кімнати та коридору, загальною площею 72,3 м.кв. та житловою площею 47,1 м.кв. і знаходиться у двоквартирному житловому будинку, який, в свою чергу, розташований на земельній ділянці, на якій також знаходяться господарські споруди, що використовувались для обслуговування житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, в зв`язку з чим відкрилась спадщина на майно, що належало померлій за її життя. До спадкової маси увійшла частина квартири [ADDRESS] . [PERSON] є єдиним спадкоємцем своєї померлої дружини [PERSON] і з метою оформлення свого права на спадкове майно та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у встановленому порядку звернувся до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори. Однак, після розгляду поданого позивачем пакету документів державний нотаріус Деркач Яна Володимирівна відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] ., про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2025 року. Відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус обґрунтував тим, що об`єктом спадщини є частина житлового будинку, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкритий розділ на квартиру, яка є цілим об`єктом, а не частиною житлового будинку, в зв`язку з чим, нотаріус, як державний реєстратор позбавлений можливості зареєструвати право власності на спадкову частину житлового будинку і запропонував мені для визнання права власності на спадкове майно звернутись до відповідного суду. Даний факт є перешкодою для реалізації позивача свого права на отримання спадщини і визнання за ним права власності на спадкове майно іншим чином крім як за рішенням суду на теперішній час є не можливим. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що зазначений будинок є двоквартирним і має, відповідно дві, ізольовані одна від одної, квартири, кожна з яких є відповідною частиною цілого будинку, а відтак є незрозумілою обставина, що перешкоджає чи унеможливлює реєстрацію права власності на спадкове нерухоме майно, наявність якої може свідчити лише про недосконалість законодавчої бази, що застосовується нотаріусом у своїй діяльності, що не може впливати на здійснення мною свого, закріпленого на законодавчому рівні, права. Таким чином, вбачається, що дружина позивача за своє життя мала у власності частину квартири [ADDRESS] , яка в свою чергу є частиною житлового будинку [ADDRESS] , яка у встановленому порядку була зареєстрована, і на теперішній час позивач як єдиний спадкоємець померлої першої черги за законом маю право на отримання у свою власність зазначеного нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 72,3 м.кв. та житловою площею 47,1 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] , померлої [INFO] в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 жовтня 2025 року витребувано з Шостої Криворізької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На виконання вимог ухвали суду від 14 жовтня 2025 року від Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла належним чином завірена копія спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак 13 січня 2026 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Торецька міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області участь свого представника в судове засідання не забезпечила, однак 14 жовтня 2025 року та 10 листопада 2025 року від заступника начальника адміністрації Фомкіної А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якому також зазначено, що заступник начальника просить винести рішення відповідно до законодавства України. Від завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Деркач Я. до суду надійшло повідомлення з якого встановлено, що жодних заперечень щодо розгляду вказаної справи державна нотаріальна контора немає, просила проводити розгляд за відсутності представника нотаріальної контори. Також, від третьої особи Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 104/2025, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 січня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила своє прізвище на « [PERSON] », про що Міським відділом РАЦС Дзержинського виконкому Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 23 (а.с. 18). З свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 20 грудня 2004 року виданого головою комісії Дзержинського комунального підприємства «Дзержинськжитлосервіс» Іл`єнко Н.В. встановлено, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка(ий) знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності гр.. [PERSON] та члену її сім`ї [PERSON] . Квартира (кімнати у квартирі спільного заселення, будинок) приватизовані згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири (кімнат, будинку) становить 72,3 кв. м., а відновна вартість на момент приватизації 12,65 грн. Характеристика квартири (кімнат, будинку) та її (його) обладнання наведені у технічному паспорті, який є складовою частиною цього свідоцтва Дзержинським комунальним підприємством «Дзержинськжитлосервіс» на праві приватизації, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана(ний) у реєстрову книгу № 169/169 (а.с. 19). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6055556 від 27 грудня 2004 року виданого Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинськ встановлено, що право приватної власності на трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по частці (номер запису: 1221, в книзі: 6) (а.с. 20). З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 731045 від 04 червня 2008 року виданого Дзержинською міською радою донецької області на підставі рішення Дзержинської міської ради № 5/19-10 від 25 червня 2008 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було передано у спільну власність (по частці) земельну ділянку площею 0,0791 га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, місце розташування: [ADDRESS] (а.с. 60). 10 березня 2008 року Дзержинським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт № 1221/6 9362547 (інвентаризаційна справа № 248а 5245) на домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно якого домоволодіння складається з: літ. А*а житлового будинку частки (зазначений будинок є двоквартирним і має, відповідно дві, ізольовані одна від одної, квартири, кожна з яких є відповідною частиною цілого будинку. Загальна площа вказаної квартири становить 72,3 кв. м., з яких житлова площа становить 47,1 кв. м. та допоміжна 25,2 кв. м. Дана квартира складається з: кухні 9,4 кв.м.; прихожої - 6,3 кв.м.; ванної 6,7 кв.м.; кімнати: 1 18,2 кв.м.; 2 13,9 кв.м.; 3 2,8 кв.м.; прихожу 2,8 кв.м.; ) літ. ЛБЕ гаражі; О- сарай; М.В. сарай; 1-1 вбиральна; ц- душ; т- навіс; № - огорожа (а.с. 22- 24). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав № 392764364 від 29 серпня 2024 року встановлено, що в реєстрі була здійснена реєстрація права власності на 1,2 частку квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 2995991014020, тип об`єкта: квартира, опис: загальна площа 72,3 кв.м., житлова площа 47,1 кв.м., трьохкімнатна квартира, номер відомостей про речове право: 56452686 (а.с. 21). [INFO] померла [PERSON] , про що Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено відповідний актовий запис № 985 та видано свідоцтво про смерті серії [NUMBER] (а.с. 25). 21 березня 2025 року [PERSON] звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 43). Відповідно до довідки № 102 від 24 березня 2025 року виданої Торецькою міською військовою адміністрацією Бахмутського району Донецької області встановлено, що померла [PERSON] , [INFO] , на дату 04 листопада 2024 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та мала наступний склад сім`ї/зареєстрованих осіб: [PERSON] зареєстрований з 13 червня 1997 року та [PERSON] зареєстрована з 13 листопада 2014 року (а.с. 50 на зворотній стороні). Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 травня 2025 року було відмовлено спадкодавцю [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Зі змісту постанови встановлено, що причиною відмови вчинення нотаріальної дії стало те, що видача спадщини на нерухоме майно в даному випадку пов`язане з одночасною реєстрацією права власності на нерухоме майно, враховуючи, що об`єктом спадщини є частина житлового будинку, а не ДРРП відкритий розділ на квартиру, яка є цілим об`єктом, а не частиною житлового будинку, нотаріус як державний реєстратор була позбавлена можливості зареєструвати право власності на спадкову частину житлового будинку. Крім того, оскільки закон пов`язує одночасний перехід права власності на об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку, на якій він розташований, оформлення спадщини на земельну ділянкою площею 0,0791 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в нотаріальній конторі неможливо (а.с. 26). Відповідно абз. 17 пп. 3 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 04.02.2016 №984- VIII місто Дзержинськ перейменовано на місто Торецьк. Також, розпорядженням начальника Торецької міської адміністрації вулиця Щорса було перейменовано на вулицю Героїв праці. Таким чином, актуальною адресою зазначеної вище квартири є: [ADDRESS] . Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З наданої Шостою криворізькою державною нотаріальною конторою Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії спадкової справи № 104/2025 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з заявою про прийняття спадщини після її смерті у визначений 6 (шести) місячний строк звертався лише її чоловік [PERSON] , однак останньому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх правю Так, у статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, у відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України [PERSON] 21 березня 2025 року звернувся із заявою про прийняття спадщини після його дружини [PERSON] за законом до державного нотаріуса, однак останньому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на частину спадкового майна. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Верховний Суд у своїй постанові № 363/4852/17 (провадження 61-19831св19) від 03 червня 2020 року звернув увагу на те, що державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Так, належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 року по справі № 752/3435/16. За таких умов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved