Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

25.01.2024 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача адвокат Головко Олег Васильович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро», третя особа Державний реєстратор виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Юлія Сергіївна про визнання недійсним договору оренди землі. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1221010300:02:027:0276. 02 червня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка» укладений договір оренди землі № б/н, який зареєстровано у реєстраційній службі Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16.09.2014 за № 7051736. В подальшому, 20 лютого 2015 року між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» укладена додаткова угода до Договору про заміну сторони, на підставі якої відбулась заміна сторони орендаря за договором оренди землі № б/н від 02.06.2014 року, а саме з ТОВ «Племзавод «Любомирівка» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро», з переходом від першого до останнього усього комплексу прав та обов`язків, які випливають з умов Договору. Строк дії договору оренди землі № б/н від 02 червня 2014 року закінчується 16 вересня 2024 року. Однак, у листопаді 2023 року позивачу випадково стало відомо, що строк оренди його земельної ділянки було продовжено. Так, отримавши витяг з Державного реєстру речових прав позивач дізналась, що існує договір оренди землі №104 від 10 січня 2017 року, укладений між нею та Відповідачем. Позивач зазначає, що договір оренди землі № 104 від 10 січня 2017 року є недійсним, оскільки вона його не укладала і не підписувала, а рішення державного реєстратора Скляр Юлії Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34914114 від 25.04.2017 р. таким, що підлягає скасуванню. 01 травня 2025 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» укладений договір оренди землі № 104 від 10 січня 2017 року, який за доводами позивача нею не підписувався, на підставі чого просить визнати недійсним договір оренди землі № 104 від 10.01.2017 р., укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» та визнати відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221010300:02:027:0276, загальною площею 7,56 га, яка належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Петрюк Т.М. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 02.02.2024 прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче засідання. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 28.05.2024 витребувано у державного реєстратора виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скляр Юлії Сергіївни, належним чином посвідчені копії матеріалів реєстраційної справи у паперовій формі, яка була сформована у зв`язку з реєстрацією права оренди земельної ділянки кадастровий номер 1221010300:02:027:0276, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34914114 від 25.04.2017 року. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 17.12.2024 по цивільній справі № 173/230/24 (провадження № 2/173/397/2024) за позовом [PERSON] , представник позивача, адвокат Головко Олег Васильович до товариства з обмеженою відповідальністю «Любомирівка - Агро», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Юлія Сергіївна про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 02.04.2025 провадження по справі поновлено. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. від 06.05.2025 по цивільній справі за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Головко Олег Васильович, до товариства з обмеженою відповідальністю «Любомирівка-Агро», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор виконавчого комітету Покровської селищної ради Скляр Юлія Сергіївна, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним прийнято заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Головка Олега Васильовича про зміну предмету позову. Розпорядженням керівника апарату суду № 454 від 17.06.2025 на підставі рішення ВРП від 05.06.2025 "Про звільнення судді [PERSON] у відставку" призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2025 справу розподілено судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2025 справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року по цивільній справі № 173/230/24 (провадження № 2/173/397/2024) призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Провадження по справі зупинено. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 відновлено провадження у справі для вирішення питання за клопотанням експерта. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання 15.01.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення аналогічні викладені в позовній заяві. Звернув увагу суду, що дії з реєстрації договору державним реєстратором поза робочим часом, а саме вночі, що свідчить про їх незаконність. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що позивачка не підписувала договір. Вчинення реєстраційних дій відбувалось за поданням документів представником ТОВ «Любомирівка-Агро» в робочій час. Реєстрація програмним забезпеченням відбувалась в порядку черговості системою автоматично без будь-яких дій реєстратора. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 червня 2014 року між [PERSON] та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка» укладений договір оренди землі № б/н, пунктом 2 якого визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,560га, в тому числі і рілля 7,560 га. Кадастровий номер земельної ділянки 1221010300:02:027:0276. Пункт 8 Договору встановлює, що договір укладено на десять років починаючи з дати його державної реєстрації з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, при цьому, якщо Орендодавець не заперечує проти продовження Договору (як власними діями так і мовчанням), він вважається автоматично продовженим на той самий період, що був раніше укладений. Відповідно до п. 34 Договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. Відповідно до Акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду між [PERSON] та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка» позивач передалв, а ТОВ «Племзавод «Любомирівка» прийняв в оренду земельну ділянку у визначених межах з метою ведення товарного виробництва на території Верхівцевської міської ради. Відповідно до Додаткової угоди до Договору оренди землі б/н від 02 червня 2014 року сторони договору оренди землі б/н від 02 червня 2014 року, зареєстрованого реєстраційною службою Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області номер запису про інше речове право: 7051736, дата державної реєстрації 16 вересня 2014 року, право оренди за яким зареєстровано у реєстраційній службі Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 16 вересня 2014 року за № 7051736, громадянка [PERSON] , яка є Орендодавцем за Договором і діє на підставі власного вільного волевиявлення, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЛЕМЗАВОД «ЛЮБОМИРІВКА», в особі директора Образовського Миколи Васильовича, що є Орендарем за Договором, та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮБОМИРІВКА-АГРО», в особі директора Синього Олександра Миколайовича, уклали угоду про заміну особи орендаря у Договорі з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛЕМЗАВОД «ЛЮБОМИРІВКА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЮБОМИРІВКА-АГРО» переходом від першого до останнього усього комплексу прав та обов`язків, які випливають з умов Договору. Пунктом 6 Додаткової угоди до Договору оренди землі б/н від 02 червня 2014 року зазначено, що дана угода є невід`ємною частиною Договору та укладена в чотирьох аутентичних примірниках українською мовою, кожен з яких має рівну юридичну силу, та набирає чинності з моменту її державної реєстрації. Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Рішенням державного реєстратора Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Скляр Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34914114 від 25 квітня 2017 року, у Державному реєстрі зареєстровано право оренди земельної ділянки позивача зі строком дії до 10 січня 2066 року з правом пролонгації, з правом передачі піднайм (суборенду), що підтверджується інформаційною довідкою за номером 355181292. Вищезазначене право зареєстровано на підставі Договору № 104 оренди земельної ділянки від 10 січня 2017 року. Відповідно до п. 1.1. 2.1. Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею - 7,56 га, в тому числі рілля 7,56 га, кадастровий номер 1221010300:02:027:0276. Договір укладено терміном на сорок дев`ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий термін. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 40 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. У разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт термін договору оренди автоматично продовжується до повного збирання врожаю (п. 3.1. Договору). За умовами п. 12.2. Договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Дія договору припиняється також в інших випадках, передбачених законом. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору є дані, що дозволяють однозначно визначити сторону правочину. Неправильне зазначення прізвища, імені та по батькові орендодавця як власника земельної ділянки позбавляє можливості встановити, кому саме належить волевиявлення на укладення договору. Договір № 104 оренди земельної ділянки від 10 січня 2017 року містить підписи та реквізитти сторін. Згідно зі ст. 35 «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»). Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондуєтеся з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Судом встановлено, що Договір № б/н від 02 червня 2014 року укладений між позивачем та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Любомирівка», на підставі якого в подальшому укладено додаткову угоду та змінено сторону орендаря на ТОВ «Любомирівка-Агро» розірвано на підставі укладеного Договору оренди землі № 104 від 10 січня 2017 року. Позивач зазначає, що підпис, який містить Договір № 104 оренди земельної ділянки від 10 січня 2017 року та відповідно Акті прийому передачі земельної ділянки із оренди належить не їй. Так, належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є висновок почеркознавчої експертизи (аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 601/2139/21, від 24 травня 2023 року в справі № 567/792/22, від 19 червня 2023 року в справі № 601/1965/21, від 21 червня 2023 року в справі № 567/874/22). Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (ч. 3 ст. 103 ЦПК України). Після призначення судової почеркознавчої експертизи, виконання якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та отримання Акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта № 149-25 від представника позивача надійшло клопотання про зміну експертної установи. Після чого ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року по цивільній справі № 173/230/24 (провадження № 2/173/397/2024) клопотання представника позивача задоволено та призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 20 жовтня 2025 року до суду надійшло клопотання експерта, відповідно до якого в ході попереднього дослідження зразків підпису [PERSON] виявлено, що підпис у довіреності на актуалізацію даних по компенсаційному рахунку від 11.12.2012 р. відрізняється від інших зразків. Тобто, встановлено розбіг за ступенем виробленості підписного почерку (даний підпис виконаний рухами вище середнього ступеню виробленості й координації рухів, а всі інші зразки підпису мають середній ступінь виробленості). Вказаний розбіг є суттєвим, так як ця ознака стійка та не може змінитися за бажанням пишучого в короткий час. У зв`язку з цим, підпис у зазначеному документі, як зразок підпису останньої не буде використовуватися. Проведення призначеної судової почеркознавчої експертизи до виконання заявленого клопотання призупинено. Також експертом зазначено про необхідність надання додаткових документів для можливості проведення експертизи. Однак матеріали справи повернулись до суду без виконання. Повторного клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від сторони позивача не надходило, оскільки представник позивача вказав на неможливість виконати вимоги експерта. Лише у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 18 січня 2023 року у справі № 601/2139/21 (провадження № 61-9158св22); від 24 травня 2023 року у справі № 567/792/22 (провадження № 61-431св23), від 21 червня 2023 року у справі № 567/874/22 (провадження № 61-2665св23). Таким чином, під час судового розгляду відсутні висновки експерта які б доводили, що підпис в договорі зроблено не позивачем. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Відповідно до п. 3-6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду об`єднана палата Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)). Щодо посилання представника позивача на ту обставину, що попередній договір зареєстровано новий у неробочий час, суд зазначає, що сам по собі факт проведення реєстраційної дії у неробочий час не свідчить про порушення законодавства, не є підставою для визнання реєстрації незаконною та не тягне недійсності договору оренди. Позивачем не надано належних доказів наявності істотних порушень при укладенні чи державній реєстрації договору, які відповідно до вимог закону могли б бути підставою для визнання його недійсним або для скасування рішення державного реєстратора. Суд звертає увагу, що за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту неукладення між нею та ТОВ «Любомирівка-Агро» договору оренди землі № 104 від 10 січня 2017 року, а також не доведено факту неналежності їй підпису, що міститься у вказаному договорі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. Враховуючи відмову у позову судові витрати покладаються нга позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed