Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

23.07.2025 року, представник позивача [PERSON] - адвокат Допа В.І. звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, в якій просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в спілкуванні з донькою - [PERSON] , [INFO] народженні, та її вихованні; визначити [PERSON] способи його участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] народженні, шляхом встановлення йому можливості: зустрічей з дитиною за місцем його проживання в [ADDRESS] , відвідування разом з дитиною місць громадського відпочинку, щосуботи та щонеділі, кожного місяця з 09:30 год до 18:00 год, без присутності матері [PERSON] ; спільного відпочинку із донькою з 14:00 год до 18:00 год у день народження дитини, а саме [INFO] кожного року; безперешкодного відвідування дитини у період її хвороби, за місцем її фактичного перебування. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у сторін не склалися, а тому рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.06.2024 року шлюб між ними розірвано. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з матір`ю. Вказує, що після розірвання шлюбу позивач неодноразово намагався реалізувати своє право на особисте спілкування з донькою, однак відповідач систематично чинила перешкоди йому у здійсненні цього права, а тому з метою досудового врегулювання даного спору позивач звернувся до служби у справах дітей Чернігівської міської ради, яка рішенням від 24.03.2025 року №142 визначила порядок спілкування з дитиною. Проте, незважаючи на законність та обов`язковість зазначеного рішення органу опіки та піклування, відповідач його не виконує, жодного разу не забезпечила реалізацію визначеного порядку. Позивач завчасно повідомляв відповідача про бажання зустрітися з донькою, але остання відмовлялася забезпечити зустріч без пояснення причин, не виходила на зв`язок або ігнорувала повідомлення, змінювала плати в останній момент, посилаючись на зайнятість чи інші обставини. Зазначені факти підтверджуються листуванням, яке велося упродовж березня-травня 2025, зокрема скриншотами смс повідомлень. Звертає увагу, що батько сумлінно виконує покладені на нього обов`язки з утримання дитини, вчасно сплачує аліменти на утримання доньки, стягнуті з нього на підставі судового наказу від 18.07.2024 року у справі за №751/6236/24. Також, на підставі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2024 року у справі №751/6232/24 з ньому були стягнуті аліменти на утримання відповідачки у розмірі 1/6 частини доходу щомісячно до досягнення донькою трирічного віку, тобто до [INFO] . Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №751/6232/24 закінчено, заборгованість відсутня. Позивач проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , є військовослужбовцем Збройних Сил України, має стабільний дохід. Також позивач звертався до Чернігівського районного управління поліції із заявою про вжиття заходів реагування щодо неправомірної поведінки відповідача, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, але звернення ніякого результату не дало і відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуван6ні з донькою. Зазначає, що оскільки сторони не змогли дійти згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а досудове врегулювання виявилося безрезультатним, виникла необхідність судового втручання з метою захисту батьківського права позивача та забезпечення найкращих інтересів дитини. 01.09.2025 року ухвалою судді позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.10.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (з додатками), в якому остання позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу приблизно з жовтня 2023 року по березень 2025 року позивач фактично самоусунувся від виховання їх спільної доньки, не приділяв їй належної уваги, побачень та прогулянок не ініціював, всіляко уникав фінансових витрат по її утриманню, а тому вона була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Вважає, що з даним позовом позивач звернувся до суду з метою помститися, за те, що аліменти на утримання доньки стягуються в примусовому порядку. Зазначає, що причини неможливості зустрічей позивача з донькою були поважними, а саме: хвороба дитини, виїзд за межі міста Чернігова на декілька днів тощо. Вказує, що донька часто хворіє, що підтверджується відповідними довідками КНП «Сімейна поліклініка». Крім того, часто, [PERSON] вона разом із своєю матір`ю лікують самостійно вдома. В рішенні виконкому Чернігівської міської ради №142 від 24.03.2025 року обов`язковою умовою зустрічі доньки з батьком зазначено обставину - задовільний стан здоров`я дитини. Зазначає, що у нею є побоювання за безпечність доньки при тривалому (більше трьох годин) перебуванні з позивачем без її присутності чи присутності інших осіб, оскільки позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій та постійно перебуває під підвищеним негативним психологічним впливом бойової обстановки так як міг отримати психологічну травму, що може негативно плинути на дитину. Перебування доньки на вихідних тільки з батьком обмежує її права як матері. Посилається, що позивач є єдиним опікуном свого батька з першою групою інвалідності, який потребує цілодобового догляду, а тому оскільки є військовослужбовцем то свої обов`язки опікуна виконує у свої вихідні дні, за місцем мешкання батька, що відповідно унеможливлює його зустрічі з донькою (з 09:30 до 18:00 у вихідні дні). Звертає увагу, що жодним контролюючим чи правоохоронним органом в межах визначеної компетенції не підтверджено перешкоджання нею позивачу в участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] . Вважає, що вирішення способу участі позивача у вихованні їх спільної доньки значно ускладнить їх взаємовідносини, тим більше під час правового режиму військового часу та при постійних повітряних атаках ворога та відсутності елементарних умов проживання. 10.10.2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, зобов`язано Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надати в судове засідання висновок щодо розв`язання спору з приводу встановлення способу участі батька - [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] та спілкуванні з нею. (а.с.75-76) 28.10.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшла заява (з додатками) в якій просить залишити позов [PERSON] без розгляду через відсутність доказів у справі. Повідомляє, що в зв`язку з тим, що останнім часом збільшилась кількість обстрілів з боку російських військ, вона з метою збереження свого життя та життя дитини, разом з донькою виїхала за межі України та в найближчий час не планує повертатись. На підтвердження надала ксерокопію свого закордонного паспорту в якому міститься відмітка про виїзд на територію Румунії 16.10.2025 року. Одночасно зазначає, що не заперечує проти спілкування доньки з батьком в телефонному режимі, в тому числі по відеозв`язку. (а.с.79-82) 13.11.2025 року, ухвалою суду судове засідання відкладено, витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину кордону України громадянкою України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , та громадянкою України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] у період з 01.10.2025 по теперішній час, із зазначенням наступної інформації: дата, рік та місце перетину державного кордону України, виїзд або в`їзд на територію України, напрямок перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття), у разі наявності мета перетину державного кордону України та дата його повернення до України. (а.с.89) 09.12.2025 року, з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла запитувана судом інформація. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, при викладені пояснень посилалися на обставини зазначені в позові. Представник позивача зазначила, що відповідач всіляко перешкоджає побаченням батька з донькою, ігнорує рішення органу опіки та піклування, яким визначено порядок спілкування батька з донькою, а тому така поведінка відповідача фактично позбавляє можливості позивача в повній мірі брати участь у житті доньки. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву та заяву про залишення позову без розгляду, що свідчить про її обізнаність про розгляд даної справи. Враховуючи відсутність заяв/клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав можливим провести розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради (як орган опіки та піклування), в судовому засіданні надав висновок щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , який підтримав. Просив вирішити спір з рахуванням інтересів дитини. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , чоловік якої є хрещеним батьком малолітньої дитини сторін, підтвердила, що відповідачка перешкоджає позивачу фактично бачитись з дитиною, обґрунтовуючи це їх розлученням та вказуючи, що позивач не є біологічним батьком дитини. Допита в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (знайома позивача), повідомила, що зі слів відповідачки вона не дозволить побачення позивача з дитиною. Про сам факт безпосереднього перешкоджання побачень позивача з дитиною, їй відомо з телефонної переписки позивача з відповідачкою. Вислухавши учасників справи, що з`явились, пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно розцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 18.12.2021 року по 19.06.2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19.06.2024 року у справі №751/4669/24. (а.с.13, 14-15) Згідно копії свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 26.08.2022, Бюро реєстрації актів цивільного стану муніципалітету міста Брешія, Італія, батьками малолітньої - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] (а.с.18, 20) Дитина зареєстрована за місце реєстрації матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , (а.с.22, 53). На підставі судового наказу виданого Новозаводським районним судом міста Чернігова від 18.07.2024 року у справі №751/6236/24 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.07.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Аліментні зобов`язання виконуються позивачем належним чином, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. (а.с.45) Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 06.08.2024 року у справі №751/6232/24 з [PERSON] , [INFO] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.07.2024 та до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку - до [INFO] . (а.с.16-17) Виконавче провадження ВП №76304305 з виконання виконавчого листа №751/6232/24 закінчено (а.с.47), заборгованість зі сплати аліментів відсутня. (а.с.44) У зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди, що спільного виховання дитини, відповідач перешкоджала позивачу бачитися з донькою, а тому останній звернувся до служби у справах дітей Чернігівської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської №142 від 24.03.2025 року про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей, визначено [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлено наступний порядок спілкування: щосуботи або неділі (відповідно до графіку служби батька) з 09 год 30 хв до 12 год 30 хв, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу матері про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; обов`язкового повернення дитини в обумовлений час матері; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. (а.с.23) Як вбачається, з матеріалів справи, зазначене рішення органу опіки та піклування відповідач не виконує. Позивач звертався до Чернігівського районного управління поліції із заявою про вжиття заходів реагування щодо неправомірної поведінки відповідача, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. По даному факту було проведено перевірку, за результатами перевірки, згідно зібраних матеріалів, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення виявлено не було, прийнято рішення подальшу перевірку припинити, що підтверджується листом (про надання інформації) від 12.06.2025 року №11821/124/48/1/2025. (а.с.46) На даний час відповідач разом з дитиною перебуває за кордоном, що підтверджується наданою за запит суду інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, 16.10.2025 року в пункті пропуску пп «Дякове» (авто), напрям «виїзд» та повідомляється самою відповідачкою у заяві від 23.10.2026 року. (а.с.79) Позивач є військовослужбовцем проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді водія автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення з 08.11.20224 року, за місцем служби характеризується позитивно, до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався, має стабільний дохід, зазначені обставини підтверджуються належними доказами у справі. (а.с.27, 29, 30, 31, 32, 33) За попереднім місцем роботи в Чернігівському обласному центрі Науково-технічної творчості учнівської молоді, також характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою №01-25-109 від 21.05.2025. (а.с.28) Згідно довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації №1-88/02/25 від 06.02.2025 року, [PERSON] , [INFO] , відповідно до акту сусідів про проживання особи без реєстрації від 06.02.2025 року, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, де створені необхідні умови для перебування дитини. (а.с.43) Із висновку щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей №7 від 09.01.2026 року, убачається, що після з`ясування всіх обставин справи комісія з питань захисту прав дитини, у зв`язку з відсутністю матері та дитини на території міста Чернігова, на даний час розглянути спір між батьками та визначити порядок участі батька у вихованні дитини, враховуючи вимоги законодавства, не має можливості. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. При розгляді даної справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Отже, із наданих сторонами доказів вбачається, що батьки після розірвання шлюбу не можуть дійти компромісу щодо часу проведення спільно з дитиною, визначений органом опіки та піклування порядок спілкування батька з дитиною не виконується, жодних негативних фактів поведінки позивача, які б могли зашкодити дитині не встановлено. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки, щодо побоювання за безпечність доньки при тривалому (більше 3 годин) перебуванні з позивачем, в зв`язку з тим, що останній є діючим військовослужбовцем, учасником бойових, відповідно постійно перебуває під підвищеним негативним психологічним впливом бойової обстановки, а тому як наслідок його психологічний стан може негативно впливати на дитину. Зазначені обставини є суб`єктивною думкою відповідача, які жодними належними доказами не підтверджено, відповідних медичних документів, щодо порушення психічного стану позивача матеріали справи не містять. На переконання суду,стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток дитини, що дитини не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися. В судовому засіданні встановлено, що на сьогодній день дійсно між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, але це не дає право відповідачу заборонити позивачу на спілкування з донькою. Сторони - позивач і відповідач, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і факт того, що дитини проживає з матір`ю, не дає їй жодних переваг чи пріоритету у процесі виховання та спілкування. Право дитини на рівні права та обов`язки щодо батьків, у тому числі, й на рівне виховання батьками закріплено у статті 142 СК України. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Таким чином, обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні донькою, а тому, враховуючи наведене, встановлені судом обставини, які мають істотне значення врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з донькою, взявши до уваги рішення органу опіки та піклування №142 від 24.03.2025 року, яким було визначено способи участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітньою дочкою, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , наступним чином: шляхом надання йому можливості зустрічей з дитиною, а саме: щосуботи або неділі (відповідно до графіку служби батька) з 09 год 30 хв до 12 год 30 хв, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу матері про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; обов`язкового повернення дитини в обумовлений час матері; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку, оскільки право батька на спілкування з донькою є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Крім того, суд враховує, що оскільки наразі дитина разом з матір`ю перебуває за межами території України, а тому задля убезпечення малолітньої дитини від загрози її життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою, суд вважає за доцільне в порядку ст. 267 ЦПК України відстрочити виконання рішення суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини на період дії в Україні воєнного стану та перебування дитини в цей час за кордоном, шляхом зобов`язавши матір дитини організувати щосуботи або неділі спілкування [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] у режимі відеозв`язку через мобільні телефони заздалегідь обумовлений сторонами час протягом 20 хвилин, що буде сприяти підтриманню зв`язку дитини із батьком до того часу, як вона повернеться до України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 07.12.2023 року у справі № 569/14585/21. Відтак, з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримки зв`язків між батьками. А тому позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.48), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційному порядку, проте за відсутності такої вимоги, судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Outcome: partial