Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Сумиобленерго» про визнання незаконним та скасування рішення комісії, оформленого протоколом № 15 від 28 березня 2025 року, щодо нарахування обсягу та вартості необлікованої електричної енергії за актом про порушення № 006420 від 17 лютого 2025 року в розмірі 52 112 грн 76 коп. з ПДВ. У позовній заяві позивач зазначила, що є колишнім власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яку вона не використовувала для проживання з 2004 року, проживаючи фактично в с. Будилка Сумського району. 29 жовтня 2024 року квартира була відчужена на користь [PERSON] . Позивач стверджує, що не здійснювала самовільного підключення електроустановки, акт про порушення складено без її участі, а розрахунок необлікованої електроенергії є необґрунтованим, оскільки квартира була порожньою, електроенергія не споживалася, а період нарахування охоплює час після відчуження майна. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем вимог Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, та відсутністю доказів її вини. До позову додано копії довідок про фактичне місце проживання, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічного паспорта, пояснювальної записки, акта про порушення, протоколу комісії, розрахунку та рахунку. Ухвалою суду від 16 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Відповідач - Акціонерне товариство «Сумиобленерго» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач як споживач до моменту параметризації лічильника новим власником несе відповідальність за порушення, виявлене 17 лютого 2025 року, а саме самовільне підключення електропроводки квартири до загальнобудинкової мережі в обхід засобу обліку. Розрахунок здійснено відповідно до п. 8.4.13 ПРРЕЕ за період 184 днів (з 18 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року), виходячи з потужності ввідного автоматичного вимикача 16 А, часу використання 8 годин на добу, номінальної напруги 0,22 кВ та коефіцієнта потужності 0,9. Відповідач стверджує, що акт про порушення складено правомірно, а позивач отримала його копію та була присутня на засіданні комісії. До відзиву додано копії договору про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01 січня 2019 року, акта про відключення від 10 жовтня 2018 року, фотофіксації порушення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, представник відповідача заперечував проти його задоволення. Судом встановлено такі обставини справи та докази, що їх підтверджують. Судом встановлено, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] до 29 жовтня 2024 року, коли право власності зареєстровано за [PERSON] , що підтверджує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 401341094 від 29 жовтня 2024 року, реєстраційний номер об`єкта 3033035459080. Технічний паспорт на квартиру видано 31 жовтня 2024 року на ім`я [PERSON] , загальна площа 51,7 кв. м, житлова 35,1 кв. м. Аналізуючи витяг з реєстру речових прав окремо, суд приходить до висновку, що він є належним та допустимим доказом, відповідно до ст. 76 ЦПК України, оскільки виданий уповноваженим органом Лебединською державною нотаріальною конторою, і підтверджує перехід права власності 29 жовтня 2024 року. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином з моменту реєстрації права власності [PERSON] став відповідальним за електроустановку квартири, а позивач втратив статус власника та споживача електричної енергії за цією адресою. Судом встановлено, що позивач не проживає в зазначеній квартирі з 2004 року, фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] встановлено з довідки Будильського старостинського округу, яка підписана старостою Сюсюрченко Оленою, засвідчена свідками [PERSON] та [PERSON] ; довідка № 150 від 18 березня 2025 року, підписаної депутатом міської ради Савеком Юрієм, засвідченої сусідами [PERSON] та [PERSON] . А також показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Досліджені докази підтверджують факт про відсутність проживання позивача в квартирі протягом 24 років, що свідчить про те, що квартира була порожньою та не використовувалася для споживання електроенергії. Аналізуючи довідки про місце проживання окремо, суд приходить до висновку, що вони є належними та допустимими доказами, оскільки засвідчені свідками та посадовими особами, і підтверджують відсутність позивача в квартирі з 2004 року. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII (далі Закон про ринок електричної енергії), споживач це фізична або юридична особа, яка купує електричну енергію для власного споживання. Оскільки позивач, не проживаючи за адресою на момент складення акта про порушення - 17 лютого 2025 року, не могла бути споживачем електричної енергії та не несе відповідальності за порушення, пов`язані з електроустановкою. Відсутність проживання виключає можливість її причетності до самовільного підключення, а отже, спростовує аргументи відповідача про формальну відповідальність позивача як колишнього власника. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії № 108248 від 19 січня 2012 року. Згідно з умовами цього договору, позивач не була зобов`язана повідомляти про зміну власника квартири, оскільки договір не містить такого положення. Аналізуючи копію договору окремо, суд приходить до висновку, що він є належним доказом відповідно до ст. 76 ЦПК України, оскільки підписаний сторонами та містить реквізити. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ця норма застосовується, оскільки договір 2012 року не передбачає обов`язку повідомлення про зміну власника, а отже, позивач не порушила його умови, відчуживши квартиру без такого повідомлення. Суд відхиляє аргументи відповідача про відповідальність позивача до параметризації лічильника новим власником, оскільки така вимога не випливає з укладеного договору та не може бути застосована ретроспективно. Судом встановлено, що типовий договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, затверджений постановою НКРЕКП від 16 листопада 2018 року № 1445, не може бути застосований до відносин сторін, оскільки позивач не була з ним ознайомлена, а договірні відносини регулювалися договором від 19 січня 2012 року. Аналізуючи постанову НКРЕКП № 1445 окремо, суд приходить до висновку, що типовий договір є обов`язковим для нових споживачів, але не змінює існуючі договори без згоди сторін. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічний договір це договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Ця норма застосовується, оскільки типовий договір 2018 року є публічним, але позивач не була з ним ознайомлена та не укладала його, а отже, відносини регулюються договором 2012 року. Суд відхиляє аргументи відповідача про застосування типового договору, оскільки це суперечить принципу свободи договору, які передбачені ст. 627 ЦК України та відсутності доказів згоди позивача на зміну умов. Судом встановлено, що на момент продажу квартири, тобто 29 жовтня 2024 року енергопостачання було відключене за актом про відключення від 10 жовтня 2018 року. Аналізуючи акт про відключення окремо, суд приходить до висновку, що він є належним доказом відповідно до ст. 76 ЦПК України, оскільки складений представниками відповідача та містить дані про припинення постачання через заборгованість. Згідно з п. 7.6 ПРРЕЕ, оператор системи розподілу має право припинити постачання електричної енергії у разі заборгованості. Ця норма застосовується, оскільки відключення відбулося законно, а отже, сторона відповідача не надала доказів що на момент відчуження квартири електроустановка була підключена, що виключало можливість споживання необлікованої енергії позивачем після 2018 року. Після продажу відповідальність за порушення правил переходить до нового власника відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону про ринок електричної енергії, де споживачем є власник або користувач об`єкта, оскільки з моменту переходу права власності [PERSON] стає відповідальним за електроустановку, а позивач звільняється від обов`язків. Суд відхиляє аргументи відповідача про продовження відповідальності позивача, оскільки це суперечить принципу переходу ризиків за договором відчуження, відповідно до ст. 655 ЦК України. Судом також встановлено, що 17 лютого 2025 року представниками Лебединської дільниці філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго», а саме інженером з розподілу електричної енергії [PERSON] , майстром [PERSON] складено акт про порушення № 006420, в якому зафіксовано факт самовільного підключення електропроводки квартири до загально будинкової мережі в розподільчому щиті 0,4 кВ на сходовій клітині п`ятого поверху, в обхід схеми обліку (порушення п.п. 20 п. 5.5.5, п. 7.6 та п.п. 7 п. 8.4.2 ПРРЕЕ). Акт підписано представниками відповідача та незацікавленою особою електриком КП «Лебединська ЖЕК» Пищолою М.Б. Позивач не була присутня при складанні акта, підписала його 18 лютого 2025 року, отримавши копію. У пояснювальній записці від 18 лютого 2025 року позивач зазначила, що не знала про відключення квартири в 2018 році, не користувалася нею з 2004 року, квартира порожня, ніхто не проживав, не користувався електроенергією. Точної дати підключення не було встановлено, оскільки по періодичні перевірки з 2018 року не проводились, а тому встановити коли відбулося самовільне підключення у час перебування у власності квартири у позивачки чи наступного власника [PERSON] не можливо. Аналізуючи акт про порушення окремо, суд приходить до висновку, що він складено з порушенням п. 8.6.2 ПРРЕЕ, оскільки перевірка проведена без участі споживача або його представника, без повідомлення про дату та час перевірки, а опис порушення не містить детальних вимірів параметрів схеми електроживлення (струм навантаження, переріз проводу, режим роботи струмоприймачів), що є обов`язковим для встановлення факту споживання необлікованої електроенергії. Фотофіксація порушення, яка б дозволила однозначно ідентифікувати підключення як здійснене позивачем, та зафіксувала б наявність кабелю в щиті, відповідачем надана не була. Згідно з п. 8.4.2 ПРРЕЕ, порушення вважається встановленим за наявності доказів, але відсутність участі позивача робить акт недійсним. Ця норма застосовується, оскільки ПРРЕЕ вимагають дотримання процедури для захисту прав споживача. Аналізуючи пояснювальну записку позивача окремо, суд приходить до висновку, що вона узгоджується з іншими доказами та свідчить про відсутність наміру позивача вчиняти порушення. Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка вчинила зобов`язання, відповідає за порушення зобов`язання лише за наявності її вини, умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма застосовується, оскільки відповідач не довів вини позивача, а пояснення підтверджує відсутність знання про порушення. Судом встановлено, що комісія філії «Сумський РЕМ» АТ «Сумиобленерго» на засіданні 28 березня 2025 року (протокол № 15) розглянула акт про порушення та вирішила нарахувати позивачу вартість необлікованої електроенергії в розмірі 52 112,76 грн (з ПДВ) за період з 18 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року (184 дні), виходячи з потужності ввідного автомата 16 А, часу використання 8 годин/добу, номінальної напруги 0,22 кВ, cos ц 0,9, обсяг 4664 кВт*год (розрахунок додано до протоколу). Рахунок № 8192045605489 від 28 березня 2025 року виставлено на цю суму. Аналізуючи розрахунок обсягу та вартості необлікованої електроенергії окремо, суд приходить до висновку, що він є необґрунтованим, оскільки період нарахування охоплює час після відчуження квартири (з 29 жовтня 2024 року), коли позивач не була власником і не несла відповідальності за електроустановку (ст. 26 Закону про ринок електричної енергії). Крім того, відповідач не надав доказів фактичного споживання електроенергії позивачем, а розрахунок базується на припущеннях без вимірів навантаження, п. 8.4.10 ПРРЕЕ вимагає врахування фактичних даних про струмоприймачі та режим роботи. Таким чином розрахунок без фактичних вимірів нарахування є довільним і порушує принцип пропорційності санкцій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів вини позивача у вчиненні порушення, ст. 77 ЦПК України, а акт про порушення та рішення комісії не відповідають вимогам ПРРЕЕ щодо встановлення факту споживання необлікованої електроенергії. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону про ринок електричної енергії, споживач має право на отримання електричної енергії належної якості, але зобов`язаний забезпечувати цілісність засобів обліку. Однак, як вказано в п. 8.4.2 ПРРЕЕ, «самовільне підключення електроустановок без дозволу оператора системи» є порушенням, за яке несе відповідальність особа, яка фактично користується електроустановкою. Ця норма застосовується, оскільки порушення повинно бути пов`язане з діями споживача, а не припущеннями. Відсутність доказів споживання виключає нарахування відповідно до п. 8.4.10 ПРРЕЕ. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість рішення комісії та необхідність його скасування, оскільки воно порушує права позивача (ст. 15 ЦК України про захист цивільних прав). На підставі викладеного,

Outcome: approved