Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Петряєв В.В. в жовтні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з зазначеним позовом в якому просить стягнути з Садівничого товариства «Платан» на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з 01.01.2023 року по 07.06.2023 року в розмірі 34840,00 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 111812,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2020 року позивач працював у Садівничому товаристві «Платан». В період з січня 2023 року по червень 2023 року відповідачем не виплачено заробітну плату позивачу на загальну суму 34840,00 грн не дивлячись на те, що позивач виконував свою роботу. 07.06.2023 року позивач звільнився з роботи та змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2024 року прийнято до провадження справу за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.07.2025 року витребувано докази по справі. 05.12.2024 року від представника відповідача адвоката Базилєвої Ю.О. надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що Садівниче товариство "Платан" з вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується з наступних підстав. Наказом керівника СТ «Платан» за №15 від 30.12.2022 року було призупинено дію трудового договору ( у зв`язку з тим, що немає можливості надання та виконання робіт через відсутність електропостачання на території СТ «Платан», а також у зв`язку з постійними обстрілами країною-агресором рф району знаходження товариства, що не може гарантувати безпеку працівнику, відсутність працівника (статус ВПО м. Кропивницький, м. Миколаїв). Працівник [PERSON] був повідомлений про наказ в телефонному режимі. З 01 січня 2023 року не виконував роботи на території садівничого товариства «Платан», про що свідчить табель обліку використання робочого часу. 10 червня 2023 року гр. [PERSON] була виплачена компенсація за невикористану щорічну відпуску в розмірі 7637,53 гривень, про що свідчить розписка написана власноруч [PERSON] 10 червня 2023 року на території Садівничого Товариства «Платан», а саме на садовій ділянці за №320,321 у присутності свідків був зачитаний уголос наказ №15 від 30.12.2022 р. про призупинення дії трудового договору з [PERSON] , також був зачитаний наказ №9 від 07.06.2023 р. про його звільнення за згодою сторін. Після цього Мороз відмовився особисто підписати ознайомлення з наказами, пояснив, що йому не потрібні копії. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат в розмірі 34840,00 грн. працівнику [PERSON] за час призупинення дії з 01січня 2023 року по 07 червня 2023 року по трудовому договору за сумісництвом у повному обсязі покладається на державу-агресора рф, що здійснює військову агресію проти України. 31.12.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому зазначено, що про наявність наказу №15 про призупиненя дії трудового договору [PERSON] нічого не було відомо до моменту ознайомлення із відзивом на позовну заяву. [PERSON] у червні 2023 р. дізнався випадково в особистій розмові із [PERSON] по те, що с 01 січня 2023 року він працює в СТ «Платан» без заробітної плати, без пояснень причин. Також слід зазначити, що [PERSON] ніколи не повідомляв [PERSON] телефоном про існування такого наказу. Крім того, між сторонами ніколи не було домовленості про можливість ознайомлення з офіційними документами саме через телефонний зв`язок. А такої домовленості вимагає ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Окрім того, весь період з січня до червень 2023 р. [PERSON] знаходився на території СТ «Платан» та виконував свої безпосередні обов`язки, отримуючи завдання особисто від керівника [PERSON] , спілкуючись з ним особисто і в телефонних розмовах (і жодного разу не було повідомлено про якісь зміни в трудових відносинах). Щодо відсутності електропостачання на території СТ «Платан»: дійсно, через ворожі обстріли, особливо, після залишення окупаційними військами території правобережжя Херсонщини, електропостачання тимчасово було відсутнє. Але ж переважну більшість часу в період із січня до червня 2023 р. електропостачання у СП «Платан» було присутнє. Отже, у вищевказаний період ніщо не заважало [PERSON] виконувати свої професійні обов`язки, що він сумлінно робив. Через це великий сумнів викликає достовірність Наказу № 15 від 30.12.2022 р. Є всі підстави вважати, що його було видано значно пізніше вказаної в ньому дати, вже після ознайомлення Відповідача із Позовною заявою. Крім того відсутні відомості про надіслання такого наказу до ПФУ в Херсонській області. Представник позивача та позивач, в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними в справі доказами, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши доводи сторін, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії трудового договору від 30.01.2020 року [PERSON] працював на підприємстві СТ «Платан» з 12.03.2019 року на посаді енергетика та звільнений з роботи 07.06.2023 року наказом № 9 за власним бажанням на підставі п.1 ст.36 КЗпП України Згідно наказу №15 від 30.12.2022 року з [PERSON] Садівниче товариство «Платан» призупинило дію трудового договору на час воєнного стану. Відомості про ознайомлення [PERSON] з вказаним наказом відсутні. Згідно Акту №4 від 10.06.2023 року керівник СТ «Платан» у присутності члена Правління СТ «Платан» [PERSON] , членкині СТ «Платан» [PERSON] , членкині СТ «Платан» [PERSON] запропонував енергетику СТ «Платан» [PERSON] ознайомитися із наказом від 30 грудня 2022 року за №15 про призупинення дії трудового договору та засвідчити факт ознайомлення особистим підписом. [PERSON] відмовився ознайомлюватися з наказом та засвідчувати ознайомлення підписом. Текст наказу [PERSON] був зачитаний уголос. Після цього [PERSON] наголосив, що копії йому не потрібні і підпис про ознайомлення ставити не буде. З витягів з розрахунково-платіжної відомості та довідки ОК7 вбачається, що посадовий оклад [PERSON] становив 6700 грн, а отже середньоденна заробітна плата позивача становить (6700+6700) :61=219,67 грн. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці". Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст. ст. 21, 43 Конституції України, ст. ст. 94, 115 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості невиплаченої заробітної плати у розмірі 34840,00 грн - (6700х5+(6700/20х4) = 33500+1340=34840,00 грн. Доказів про виплату вказаної суми відповідачем позивачу станом на день розгляду справи до суду не надано. Щодо сум податків та зборів при стягнення належних позивачеві виплат, суд зазначає наступне. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, суд визначає суму заборгованості без утримання прибуткого податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця. Згідно вимог ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в дій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган який виносить рішення по суті спору. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної прати у зв?язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред?явлення нам роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку, необхідно керуватися положеннями п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі порядок), та виходив з наступного. Згідно з ч.ч. 2,3 п. 2 порядку, термін розрахунку середньої заробітної плати складає останні два повних робочих місяці. Пунктом 8 зазначеного порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки форми ОК-7 середньоденна заробітна плата позивача становить (6700 6700):61 219.67 грн. Кількість днів прострочення остаточного розрахунку з 07.06.2023 року по 30.10.2024 року складає 509 днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітний платі складає 111812 грн. (509х219.67), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах доказами, позивачу не було відомо про існування наказу про призупинення з ним трудових відносин, оскільки відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що такий наказ був доведений до відома [PERSON] у спосіб, передбачений трудовим законодавством, зокрема шляхом вручення наказу під підпис, направлення поштової кореспонденції чи використання інших засобів зв`язку, які б забезпечували реальне ознайомлення працівника з його змістом. Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було вчинено спроби ознайомити позивача з наказом вже після його звільнення, а до цього [PERSON] фактично продовжував виконувати покладені на нього трудові обов`язки, а відповідач не заперечував факт виконання позивачем роботи у спірний період. За таких обставин суд доходить висновку, що між сторонами у цей період фактично зберігалися трудові правовідносини, а виконана позивачем робота підлягає оплаті. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність належного повідомлення позивача про призупинення трудових відносин не може покладатися на нього як негативний правовий наслідок, а тому відповідач зобов`язаний виплатити позивачу належну заробітну плату за фактично відпрацьований час та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітний платі. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 1 % ціни позову, тобто враховуючи суму позову судовий збір становить мінімальний розмір прожиткового мінімуму для працездатних та складає 1211,20

Outcome: approved