Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, якому зазначив, що 11.11.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено кредитний договір № 73847931, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Також, 12.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено кредитний договір № 8259811, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10000 грн. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. В подальшому, 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, згідно якого право вимоги до боржників, в тому числі за договором № 8259811 та № 73847931, перейшло до позивача. Відповідач умови договору не виконує, має заборгованість за договором № 8259811 у загальному розмірі 25370 грн., яка складається з наступного основана сума боргу 10000 грн., відсотки 8645 грн., неустойка 5000 грн., комісія за надання кредиту 1725 грн., а за договором № 73847931 у загальному розмірі 19081,23 грн., яка складається з наступного основна сума боргу 9325 грн., відсотки 3472,50 грн., відсотки за понадстрокове користування кредитом 4783,73 грн., комісія за надання кредиту 1500 грн., а всього 4451,23 грн. З урахуванням викладеного просить стягнути вказану заборгованість, а також судові витрати. Відповідач та його представник правом на подання відзиву не скористалися, звернулися до суду з клопотанням про зупинення судового провадження, в тексті якого вказують, що з позовними вимогами відповідач не погоджується та не визнає. Інших заяв та клопотань по справі не надійшло. Ухвалою суду від 18.12.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та його представника про зупинення судового провадження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 11.11.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено кредитний договір № 73847931, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10000 грн. (п. 2.2.1) з наступними умовами строк кредитування 30 днів (п. 2.2.2), денна процентна ставка 0,725% (п. 2.2.3). Договір підписано електронний підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. Додатковою угодою від 10.12.2024 № 13730073 внесено зміни до договору № 73847931, а саме: строк кредитування 60 днів, процентна ставка 1,0%, річна процентна ставка 1196,25%. Також, 12.01.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено кредитний договір № 8259811, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 10000 грн. (п. 2.2.1) з наступними умовами строк кредитування 360 днів (п. 2.2.2), денна процентна ставка фіксована 0,95% (п. 2.2.8), річна процентна ставка 3194,73% (п. 2.3). Договір підписано електронний підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. В подальшому, 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27/03/25, згідно якого право вимоги до боржників, в тому числі за договором № 8259811 та № 73847931, перейшло до позивача. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Із положень частини першої ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем(майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач має заборгованість за договором № 8259811 у загальному розмірі 25370 грн., яка складається з наступного основана сума боргу 10000 грн., відсотки 8645 грн., неустойка 5000 грн., комісія за надання кредиту 1725 грн., а за договором № 73847931 у загальному розмірі 19081,23 грн., яка складається з наступного основна сума боргу 9325 грн., відсотки 3472,50 грн., відсотки за понадстрокове користування кредитом 4783,73 грн., комісія за надання кредиту 1500 грн., а всього 4451,23 грн. Суд не погоджується з вказаним розрахунком щодо заборгованості у зв`язку з наступним. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. У відповідності до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц. У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». З огляду на зазначене Верховний Суд, забезпечуючи єдність правозастосовної практики, дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію. Як вбачається з наданих представником відповідача суду документальних доказів, відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ з 26.05.2016 по 13.11.2017 та з 23.04.2020 (військова служба за контрактом в Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова), з 19.03.2025 по теперішній час. Таким чином, у період виконання умов кредитних договорів, а також станом на момент розгляду даної справи, відповідач мав (має) статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у відповідача був відсутній обов`язок щодо сплати процентів, комісії та неустойки за користування кредитом. Враховуючи вищенаведені обставини та наведені положення законодавства, суд вважає, що та обставина, що позивач не знав і нараховував заборгованість включно зі всіма складовими, не маючи даних про вказані обставини, не спростовують права відповідача, як військовослужбовця, на гарантоване законом надання йому відповідних пільг. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 19325 грн. (за договором № 8259811 у розмірі 10000 грн. та за договором № 73847931 у розмірі 9325 грн.) У відповідності зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню (0,43 від суми заявлених позовних вимог), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1302,04 грн. (3028 грн.Х0,43). На підставі викладеного та

Outcome: partial