Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором, оскільки остання у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання. Крім того в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) просить зазначити у рішенні суду про те, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Ухвалою від 23.10.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 109). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Копія ухвали про відкриття провадження направлялась відповідачу за місцем реєстрації проживання проте було повернуто на адресу суду. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 30.06.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4776908, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідача (59750) (а.с. 31), відповідно до умов якого кредитодавець шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачки надає кошти в розмірі 19 000 грн на 360 днів під 1,5 % щоденно (а.с. 21). Як вбачається з довідки (а.с. 41), а також підтверджується витребуваною інформацією від АТ «ПриватБанк», відповідачка отримала кошти на власний картковий рахунок в зазначеному розмірі. Відповідно до договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 позивач наразі є новим кредитором (а.с. 62). Відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню грошового зобов`язання у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на день звернення до суду із даним позовом становить 118 150 грн та складається із заборгованості первісному кредитору в розмірі 19 000 грн та процентами в розмірі 65 805 грн (зворот а.с. 61), та заборгованість за нарахування процентів ТОВ «Українські Фінансові Операції» в розмірі 33 345 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 57). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК). Кредитний договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачки кредиту та процентів за користування ним, а тому задовольняє їх в повному обсязі. Щодо вимог про нарахування інфляційних втрат 3% річних в порядку, передбаченому ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК, суд враховує п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної позовної вимоги. Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідачки понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір про надання правової допомоги від 01/08/2024-А, акт № 4776908 з відтворенням даних робіт (а.с. 33). Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: partial