Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №16.09.2020-100005050 від 17.09.2020 в сумі 15 600 грн. 00 коп., з яких: 10 000 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 5600 грн. 00 коп. заборгованості за відсотками, а також судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн., мотивуючи тим, що 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №СЦ-28.03.2025. Відповідно до п. 5.1. зазначеного договору факторингу фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом, згідно цього договору. Відповідно до п.п.2.3, 2.4, 2.5 договору факторингу за цим договором клiєнт вiдступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторовi, внаслiдок чого клiєнт передає, а фактор одержує право вимагати вiд боржника належного виконання вcix зобов`язань за кредитним договором. Клiєнт вiдповiдає перед фактором за дiйснiсть грошових вимог, право яких відступається факторовi за цим договором, але не вiдповiдає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником. Сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клiєнтом факторовi з моменту пiдписання сторонами вiдповiдного Актy приймання-передачi Перелiку (Додаток 1). Пiсля пiдписання Актy приймання-передачi Перелiку до фактора переходять вci права та обов`язки клiєнта, як сторони, якi виникли на пiдставi кредитного договору в обсязi i на умовах, що iснують на момент укладення цього договору. На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 16.09.2020-100005050 від 17.09.2020 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . Позивачем на фінансовий номер телефону відповідача було направлено смс-повідомлення про відступлення права вимоги за вказаним договором факторингу. Отже, позивач є єдиним та належним кредитором за вищевказаним кредитним договором. 17.09.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №16.09.2020-100005050, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка) та електронною квитанцією про переказ коштів від 17.09.2020 на наступних умовах: строк, на який надається кредит 56 календарних днів з дати отримання; період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту; процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 56% в процентному значенні за 56 календарних днів користування кредитом. Відповідно до заявки від 17.09.2020 та чеку про електронний переказ коштів від 17.09.2020, кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. строком на 56 календарних днів, а відповідачем отримано вказані кредитні кошти. Отже, кредитором виконано свої зобов`язання за договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 10.11.2025 утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, складає суму 8422,40 грн., яка складається з судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Представник позивача в позовній заяві просить справу слухати у їх відсутність. Відзиву на позов відповідачем до суду не надано, хоча своєчасно та належним чином остання була повідомлена про відкриття провадження у справі з роз`ясненням прав на подання відзиву на позов, що підтверджується поштовим повідомленням. Суд, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абзаці 2 ч.2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.15,16 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу також врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.09.2020 ТОВ «Споживчий центр» було сформовано пропозицію про укладення кредитного договору (оферта), якою товариство пропонує укласти кредитний договір, який складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті кредитора; заявка сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформований на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (а. с. 22-23). 17.09.2020 кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» було сформовано заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомилася 16.09.2020. У вказаній заявці зазначено, що відповідно до умов кредитного договору №16.09.2020-100005050 від 16.09.2020 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 10 000 грн. 00 коп.. Строк користування кредитом 56 календарних днів з дати отримання. Проценти: 5600, що становить 56% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 56 календарних днів користування кредитом. Неустойка: 100 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань. Підписана електронним підписом відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) підтверджує, що однозначно та безумовно відповідач [PERSON] приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №16.09.2020-100005050 від 16.09.2020 на вищевказаних умовах (а. с.13). Таким чином, 17.09.2020 між сторонами було укладено електронний кредитний договір №16.09.2020-100005050 від 16.09.2020. Також, 17.09.2020 [PERSON] було підписано електронним підписом і паспорт кредиту, в якому міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 15). Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі №116.09.2020-100005050. Копія платіжної інструкції «FONDY» №269319146 від 17.09.2020 підтверджує факт перерахування ТОВ «Споживчий центр» на номер картки [NUMBER] грошових коштів в сумі 10 000 грн. 00 крп.. Призначення платежу: перерахування коштів за договором №16.09.2020-100005050 (а. с. 26). Відповідно, укладення вказаного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і укладений нею з ТОВ «Споживчий центр» правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди. При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт товариства і здійснення нею всього алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, кредитний договір між нею та ТОВ «Споживчий центр» не було б укладено. 28.03.2025 між ТОВ «Новий Колектор» (фактор) та ТОВ «Споживчий Центр» (клієнт) було укладено договір факторингу №СЦ-280325-15 (а. с. 9-12). Відповідно до п. 2.1. вказаного договору фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2. цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним. Згідно п. 2.3. договору клієнт відступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошових вимог, право яких відступається факторові за цим договором, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання вимоги боржником. В ч. 2.4. договору зазначено, що сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом факторові з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі переліку (Додаток 1). Згідно п. 2.6. договору клієнт зобов`язується після переходу до фактора права вимоги повідомити у належній формі боржників, згідно переліку, про відступлення права вимоги факторові у строки та порядку передбаченому в п. 6.2.1. даного договору. Відповідно до п. 3.2. договору за відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором, фактор зобов`язується сплатити клієнтові ціну продажу у розмірі 3 130 264 грн.. Копія акту приймання-передачі Переліку №1 до договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025 свідчить, що клієнт ТОВ «Споживчий центр» передав в паперовому вигляді, а також в електронному вигляді, шляхом направлення даного файлу захищеними каналами зв`язку, а фактор - ТОВ «Новий Колектор» прийняв Перелік №1, права грошових вимог за якими відступаються згідно договору (а. с. 35). Копія Переліку №1, який є Додатком 2 до договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025, підтверджує, що клієнт - ТОВ «Споживчий центр» відступає факторові - ТОВ «Новий Колектор» право вимоги до боржників, на умовах, передбачених вказаним договором факторингу, в тому числі і до [PERSON] , який значиться в переліку під №7381, і яка є боржником за договором №16.09.2020-100005050 від 17.09.2020. Сума заборгованості становить 15 600 грн. 00 коп., з них: 10 000 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 5 600 грн. 00 коп. заборгованості за відсотками (а. с. 24-25). Копії платіжних інструкцій кредитового переказу коштів №1892 від 29.04.2025, №1984 від 12.05.2025 та №37204767222222220 від 20.05.2025, в свою чергу, підтверджують факт перерахування ТОВ «Новий Колектор» та рахунок ТОВ «Споживчий центр» 2 130 264 грн. 00 коп., 500 000 грн. 00 коп. та 500 000 грн. 00 коп., що в загальній сумі становить 3 130 264 грн. 00 коп.. Призначення платежу: оплата ціни продажу за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №СЦ-280325-15 від 28.03.2025 (а. с. 20-21). Копія довідки ТОВ «Новий Колектор» про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №16.09.2020-100005050 від 17.09.2020 (а. с. 8), а також карточка субконто ТОВ «Споживчий центр» (а. с. 31) свідчать, що заборгованість по вказаному кредитному договору виведено в сумі 15 600 грн. 00 коп. з них: 10 000 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту та 5 600 грн. 00 коп. заборгованості за відсотками. Суд, відмічає, що погашення заборгованості по вказаному кредитному договору згідно даних довідки та карточки взагалі не здійснювалося. Відтак, за встановлених обставин, враховуючи, що відповідачем не було вжито належним чином заходів щодо добровільного погашення заборгованості по кредитному договору №16.09.2020-100005050 від 17.09.2020, суд приходить до висновку про стягнення з неї суми заборгованості. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України. Частинами 1-2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч.48 постанови від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом при дослідженні письмових доказів встановлено, що 02.07.2024 між виконавцем - адвокатським об`єднанням «Верітас центр» та замовником ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір про надання правничої допомоги №07/24-НК (а. с.28). Відповідно до п.1.1. вказаного договору виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Згідно п. 3.1. договору вартість послуг визначається наступним чином: 4000 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно. 14.08.2024 між адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено додаткову угоду №4 до договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, відповідно до якої на підставі протоколу засідання загальних зборів членів (учасників) АО «Верітас Центр» №08/2024 від 09.08.2024 відбулася зміна найменування виконавця з Адвокатське об`єднання «Верітас Центр» на адвокатське об`єднання «Лекс Верітас». Адвокатське об`єднання «Лекс Верітас» є правонаступником усіх прав та обов`язків адвокатського об`єднання «Верітас Центр» (а. с. 29). 03.04.2025 між адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено додаткову угоду №17 до договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024. Підписанням цієї додаткової угоди сторони, у відповідності до п. п. 3.2. договору погодили викласти п.2 даної додаткової угоди зміни до п. п. 3.1, який викладено в наступній редакції: «Вартість послуг визначається наступним чином: 6000 грн. 00 коп. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються замовником самостійно» (а. с. 30). Копія звіту про виконану роботу відповідно до договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 від 11.11.2025 свідчить, що виконавцем надано замовнику за його запитом послуги у відповідності та на умовах договору (а. с. 26). Копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів №37204767222222461 від 10.11.2025 підтверджує факт перерахування ТОВ «Новий Колектор» на рахунок Адвокатського об`єднання «Лекс Верітас» грошових коштів в сумі 6000 грн. 00 коп.. Призначення платежу: оплата за наданя правничої допомоги згідно додаткової угоди №33 до договору №07/24-НК від 02.07.2024 за позовом до [PERSON] (а. с. 19). Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №160/6899/20 зазначив про те, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved