Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 25 грудня 2025 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвал Шишацького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, 03 листопада 2022 року, 22 грудня 2023 року, скасовано. Стягнуто з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 23 097 грн. 04 коп. 30 грудня 2025 року представник відповідачів - адвокат Собина П.М. у системі «Електронний суд» сформував до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з позивача на користь відповідачів грошові кошти у загальному розмірі 111 600 грн. 00 коп., які останніми будуть понесені для залучення професійної правничої допомоги. Заява мотивована тим, що адвокатом Собиною П.М. під час судових дебатів було повідомлено про намір подати заяву про стягнення з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 06 січня 2025 року доведено до відому сторін, що розгляд заяви представника відповідачів - адвоката Собини П.М. щодо ухвалення додаткового рішення відбудеться у порядку письмового провадження о 09 год. 00 хв. 16 січня 2025 року. 12 січня 2026 року від представника позивача адвоката Шидловської Н.М. на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Одночасно адвокат Шидловська Н.М. просила відмовити у задоволенні заяви адвоката Собини П.М. у зв`язку з безпідставністю заявлених вимог. Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату та час її розгляду. Вивчивши зміст поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, за змістом п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповіднузаяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Наявними в справі письмовими доказами підтверджується, що представником відповідача вищенаведені вимоги закону дотримані, оскільки ним до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про стягнення витрат за професійну правничу допомогу, а докази про судові витрати подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц. Верховний суд у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 127/13154/16-ц зокрема зазначив, що доводи касаційної скарги щодо безпідставності відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, оскільки його представник не залучався ухвалою суду, як особа, яка надає правову допомогу, є необґрунтованими. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) співмірність витрат на оплату послуг адвоката із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» п.131). На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідачів - адвокатом Собиною П.М. надано: - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 630 від 23 жовтня 2008 року, виданого на ім`я Собини П.М. ( а.с. 3, зворот ); - ордер на надання правової допомоги серії ВІ кожний за № 1177716 від 07 листопада 2023 року і № 1142795 від 10 травня 2023 року ( а.с. 3,4 ); - угода про надання правничої допомоги від 09 травня 2023 року, укладена між адвокатом Собиною П.М. і відповідачем [PERSON] ( а.с. 5 ); - угода про надання правничої допомоги від 19 вересня 2023 року ( 27 вересня 2023 року ), укладена між адвокатом Собиною П.М. і відповідачем [PERSON] ( а.с. 10 ). Відповідно до умов даних угод, розрахунок по даній угоді проводиться не менше 40 % мінімальної заробітної плати за кожну годину роботи та встановлюється згідно додатку. - додаток до угоди про надання правових послуг адвоката від 09 травня 2023 року, який є невід`ємною частиною угоди про надання правових послуг адвоката від 09 травня 2023 року, відповідно до умов якої гонорар адвоката Собини П.М. щодо надання правових послуг у цивільній справі № 551/1215/22 обраховується відповідно до детального опису робіт з врахуванням, що вартість однієї години становить 3000 грн. 00 коп., так як справа складна та потребує ретельної підготовки до судового розгляду та участі у ній ( а.с. 7 ); - акт приймання - передачі виконаних робіт від 30 грудня 2025 року, загальна вартість гонорару адвоката становить 111 600 грн. 00 коп., тобто по 55 800 грн. 00 коп. на кожного з відповідачів. Оплата вартості виконаних робіт проводиться протягом місця після набрання рішенням законної сили ( а.с. 8 ); - детальний опис робіт, згідно з яким адвокат Собина П.М. взяв участь у 25 - ти судових засіданнях та подав в межах розгляду справи ряд процесуальних документів, у зв`язку з чим витратив близько 29 годин ( а.с. 8, зворот; 11 13 ) Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 12 січня 2026 року представник позивача - адвокат Шидловська Н.М. відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України подала суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в якому заперечувала щодо вказаного розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, покликаючись на їх неспівмірність, а також, що розмір таких витрат є необґрунтованим. Зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів понесення відповідачами витрат на професійну правничу допомогу, а також заперечення сторони позивача про неспівмірність понесених відповідачами у суді витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, враховуючи складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), тому з позивача на користь кожного з відповідачів належить стягнути понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 10 000 грн. 00 коп., а всього 20 000 грн. 00 коп., що буде відповідати критерію співмірності та обґрунтованості таких витрат, які реально понесені останніми у суді першої інстанції. На підставі викладеного,

Outcome: partial