Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

19 серпня 2025 року засобами «Електронний суд» представник позивача ТОВ «Бізнес позика» Мовчан В.В., який діє на підставі довіреності № 17 від 29 липня 2025 року, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року у розмірі 32 260 грн 80 коп. та судові витрати у розмірі 2422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 грудня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладений договір № 456705-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 02 грудня 2022 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 456705-КС-001 про надання кредиту. 02 грудня 2022 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 456705-КС-001 на умовах, визначених офертою. Після чого ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2455 на номер телефону [NUMBER] (що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який боржником було введено/відправлено. Таким чином, 02 грудня 2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладений договір № 456705-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору кредиту ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою. Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту відповідно до графіку платежів. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (яку позичальник вказав при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 456705-КС-001 належним чином не виконав, станом на 08 серпня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 32 260,80 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту - 10 000 грн; суми прострочених платежів за процентами - 20 760,80 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 500 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Витребувано з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» інформацію про те, чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER] , виписку про рух коштів по рахунку, що був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 02.12.2022 по 24.03.2023. 12 вересня 2025 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація на виконання ухвали суду від 21 серпня 2025 року. 15 жовтня 2025 року від представника відповідача - адвоката Ямполець І.С. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача посилалася на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору. Зокрема позивач не надав належних і допустимих доказів, які надають можливість верифікувати (перевірити) інформацію про отримання відповідачем вказаного електронного підпису, факт його накладання (використання) при підписанні у вказаному у позові порядку обміну електронними повідомленнями, з відповідною ідентифікацією, як це визначено у ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказала, що позивач не надав до суду відповідних доказів, що підписаний від імені позичальника електронний підпис належить саме відповідачу по справі. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання кредитних коштів позичальнику, оскільки долучені до матеріалів справи копії документів ТАС PAY від 02 грудня 2022 року про здійснення переказу на суму 10 000 грн є неналежними доказами, так як вони не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Посилалась на те, що долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій позивача та не узгоджується з інформацією, що міститься у банківських виписках, ані за сумами, ані за датами зарахування кредитних грошових коштів, як про це заявлено у позові. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 1 500 грн є безпідставними, оскільки умова договору про споживчий кредит, який укладений після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемою. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Проте, з матеріалів справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитора. Кредитором в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які кредитом встановлена комісія за обслуговування кредиту. Тобто кредитом фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо кредиту відповідача, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності та переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення прострочених платежів по комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. 20 жовтня 2025 року від представника позивача ТОВ «Бізнес позика» Козачок М.О. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що до позовної заяви додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М. 02 грудня 2022 року ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 456705-КС-001 про надання кредиту. Того ж дня відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 456705-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2455 на номер телефону [NUMBER] (вказаний позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий відповідач ввів/відправив. Таким чином, 02 грудня 2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] укладений договір № 456705-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач через веб-сайт кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету ввійшов до особистого кабінету та з особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку. Відповідач, підписавши кредитний договір електронним підписом, підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. До позовної заяви доданий витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи на веб-сайті кредитодавця "Анкета клієнта", з якого вбачається, що позичальник зазначив номер банківської картки [NUMBER] для перерахування на цю картку кредитних коштів за кредитним договором. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (вказаний позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті) коштів, що підтверджується довідкою про перерахування кредитних коштів. До матеріалів позовної заяви долучена довідка, сформована в платіжній системі «ТАС Pay», з якої вбачається, що позичальнику на його картку здійснено перерахування кредитних коштів платежем у розмірі 10 000,00 грн. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами зазвичай здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Перерахування кредитних коштів за кредитними договорами ТОВ «Бізнес Позика» відповідними посередниками відповідає положенням ст. 6 та ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію", а надані позивачем докази перерахування кредитних коштів є належними, допустимими та достатніми доказами перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором. Щодо стягнення відсотків за користування кредитом зазначила, що умовами договору, укладеного між сторонами, встановлений обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту. Акцентувала увагу на тому, що всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаному у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувало та не заявляло до стягнення у позовних вимогах жодну неустойку відповідно до ст. 549 ЦК України чи жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. У межах розгляду цієї справи позивачем заявлена вимога про стягнення процентів за користування кредитними (чужими) коштами у межах строку кредитування (строку дії договору), тобто сторонами визначена плата за правомірне користування чужими коштами. Зазначила, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Щодо правомірності встановлення небанківською установою ТОВ «Бізнес Позика» комісії за надання кредиту у кредитному договорі та правомірності стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту вказала, щоу п. 2.1. кредитного договору сторонами погоджено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Відповідно до п. 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту становить 1 500 грн. Згідно з п. 3.2.3. кредитного договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Встановлений вищезазначеним пунктом кредитного договору графік платежів чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Обов`язок відповідача щодо сплати, зокрема комісії за надання кредиту, передбачений у Паспорті споживчого кредиту до кредитного договору, де також викладений графік платежів за кредитним договором, який чітко передбачає сплату відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Умовами кредитного договору укладеному між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником встановлена саме комісія за надання кредитних коштів, тому жодні «додаткові чи супутні банківські послуги» цією комісією не передбачені. 06 листопада 2025 року від представника позивача ТОВ «Бізнес позика» Козачок М.О. на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначила, що АТ «ТАСКОМБАНК» надало відповідь, у якій підтвердило факт перерахування ним кредитних коштів за кредитним договором укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та позичальником через його платіжну систему «ТАС Рау». ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (який вказаний позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), коштів. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. Представник позивача ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судових засідань були повідомлені шляхом направлення судової повістки до особистого кабінету у системі «Елеткронний суд» своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 02 грудня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладений договір № 456705-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно в електронній формі у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. У Договорі визначений строк кредиту - 16 тижнів; стандартна процентна ставка за кредитом в день - 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом в день - 1, 16395000, фіксована; комісія за надання кредиту - 1 500 грн; загальний розмір наданого кредиту - 10 000 грн; строк дії договору до 24 березня 2023 року, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 21 040 грн, орієнтовна реальна процентна ставка - 12297,45%; дата видачі кредиту - 02 грудня 2022 року; дата повернення кредиту - 24 березня 2023 року. Мета (цілі) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом. Пунктом 3.2. Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до договору і розраховується в порядку описаному нижче. Відповідно до п. 3.2.2 Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється відповідно до погодженого графіку платежів, наведеного в п.п. 3.2.3 та Додатку № 1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку № 1 до договору, та до закінчення строку дії договору. Відповідно до п.п. 4.2.1, 4.2.3 Договору позичальник зобов`язаний виконувати цей договір у порядку та в строки (терміни), встановлені договором. Повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором до закінчення строку (терміну) дії договору. У п.п. 4.3.10.1 Договору встановлено, що кредитодавець має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених чим договором, вимагати повернення суми кредиту, сплати всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом та комісії (якщо комісія не була сплачена позичальником раніше), в повному обсязі у разі затримання сплати частини боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом та/або комісії на строк (термін), що перевищує один календарний день. Згідно з п.п. 6.1, 6.2 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов договору відповідно до Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», інших нормативно - правових актів законодавства України та цього договору. Закінчення строку (терміну) дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов договору, які мали місце під час дії договору. У п.п. 7.1 Договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати вказаної в п. 2.7 договору. Відповідно до п. 7.12 Договору спосіб перерахування позичальнику кредиту: у безготівковій формі шляхом переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, що наведена в розділі 8 Договору. Вказаний договір підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2455. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту. До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору № 456705-КС-001 про надання кредиту від 02 грудня 2022 року, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 456705-КС-001 про надання кредиту від 02 грудня 2022 року, візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта, анкета клієнта, Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика». Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6432. Суд дійшов висновку, що між сторонами була досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Бізнес позика» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. З долученої до матеріалів справи квитанції № 538596284 від 02 грудня 2022 року вбачається, що 02 грудня 2022 року об 11 годині 24 хвилини ТОВ «Бізнес позика» на підставі договору № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року про надання кредиту перерахувало на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти у сумі 10 000 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 07 серпня 2025 року у відповідача утворилась заборгованість за договором № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року про надання кредиту в розмірі 32 260,80 грн, з яких заборгованість за кредитом - 10 000 грн; заборгованість за відсотками - 20 760,80 грн, заборгованість за комісією - 1500 грн. Зі змісту інформації, наданої АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду від 21 серпня 2025 року про витребування доказів, вбачається, що банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] . Як вбачається з наданої АТ КБ «Приват Банк» виписки за договором № б/н за період з 02.12.2022 по 24.03.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] 02 грудня 2022 року були зараховані грошові кошти у розмірі 10 000 грн. Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, договір № 456705-КС-001 про надання кредиту від в 02 грудня 2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладений в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав останньому за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже підписанням договору № 456705-КС-001 про надання кредиту від в 02 грудня 2022 року [PERSON] підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Суд встановив, що кредитний договір № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту, й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Згідно з ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Звертаючись з позовом, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що 02 грудня 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладений кредитний договір № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. Грошові кошти були перераховані на платіжну карту банка позичальника № [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження видачі банком кредитних коштів позичальнику у розмірі 10 000 грн, позивачем надано копію підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів за договором № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року в сумі 10 000 грн на картку № [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 21 серпня 2025 року від Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . До даного повідомлення долучено виписку по банківській картці № [NUMBER] , якою підтверджено факт зарахування переказу 02 грудня 2022 року в сумі 10 000 грн на ім`я [PERSON] . Отже, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підтверджено належними та допустимими доказами, що грошові кошти в сумі 10 000 грн перераховані ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на виконання умов кредитного договору № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 на картку № [NUMBER] , яку видано на ім`я [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач також заперечує розмір нарахованих йому відсотків та комісію за кредитним договором. Зі змісту п. 3.2.3 договору № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року про надання кредиту слідує, що сторони визначили обов`язковий графік платежів за договором. Згідно з графіком платежів сторонами було погоджено, що якщо позичальник сплачує заборгованість відповідно до графіка платежів (без порушень), то орієнтована загальна вартість наданого кредиту становить 21 040 грн, з яких: комісія - 1 500 грн, основана сума боргу - 10 000 грн, проценти - 9 540 грн, з урахуванням того, що з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти зменшується. З аналізу наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач у порушення умов кредитного договору належним чином не виконував взяті на себе умовами договору зобов`язання та у передбачені у графіку періоди не здійснював погашення заборгованості, у зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість про процентам за користування кредитом. З розрахунку заборгованості вбачається, що штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем умов договору не нараховувались та не входять до складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитного договору - 24 березня 2023 року не нараховувались. З урахуванням викладеного суд вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем по кредитному договору № 456705-КС-001 від 02 грудня 2022 року, повністю відповідає умовам договору, а розмір нарахованих процентів відповідає положенням статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України. Суд зауважує, що, заперечуючи розрахунок заборгованості по процентам, наданий позивачем, сторона відповідача не надала свій власний контррозрахунок, який вважала б правильним. За таких обставин доводи сторони відповідача про необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за відсотками є такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та спростовуються матеріалами справи. Щодо вимог позивача про стягнення комісії за надання кредиту, суд зазначає таке. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. За пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. Отже умовами кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо кредитних умов, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, то положення договору та вимоги про стягнення прострочених платежів по комісії за обслуговування кредитує нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Таким чином, підстав для стягнення з відповідача на користь Товариства прострочених платежів за комісією у розмірі 1 500 грн, не вбачається. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 30 760,80 грн. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2309,76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial