Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий зміст (виклад) позовних вимог. 06 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 4415340069 від 06 квітня 2021 року у розмірі 38 784,93грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4415340069, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 17 249,00 грн, строком на 48 місяців та зі сплатою відсотків. 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та Акціонерним товариством «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. За вказаним договором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таскомбанк» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4415340069. 15 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таскомбанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно реєстру прав вимоги, що є додатком № 1 до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4415340069 на суму 38 784,93 грн. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого загальний розмір заборгованості становить 38 784,93 грн. Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. 30 жовтня 2025 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 53-58). В обґрунтування заперечень проти позову, викладених у відзиві, відповідач зазначив, що вимоги про стягнення відсотків є неправомірними, оскільки сторонами кредитного договору було погоджено строк кредитування на 30 днів, докази щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять. Окрім того, 07 жовтня 2016 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 4415340069 на підставі договору відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, однак кредитний договір був укладений значно пізніше договору відступленні права вимоги, що свідчить про те, що на момент укладення договору відступлення зобов`язань за кредитним договором не існувало. 06 листопада 2025 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 63-67). В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відсотки за кредитним договором нараховані саме за понадстрокове користування кредитом. Перехід права вимоги відбувся відповідно до діючого договору відступлення прав вимоги, оскільки договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 передбачає пролонгацію строку його дії. Аргументи (позиції) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому позов підтримав та просить розглядати справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідач, повідомлений належним чином, про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Рух справи. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 06 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2025 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання, яке призначено на 09 грудня 2025 року. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2025 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання, яке призначено на 13 січня 2026 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 06 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4415340069, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 17 249,00 грн, строком на 48 місяців та зі сплатою відсотків: при наданні кредиту 10,00 % від суми кредиту; щомісячні відсотки 6,00 % від суми кредиту; річні проценти 0,01 % (а.с. 4-5). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 4415340069 від 06 квітня 2021 року, станом на 30 червня 2025 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 38 784,93 грн, з яких: 17 249,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 2,50 грн заборгованість за відсотками; 21 533,43 грн заборгованість за комісією (а.с. 10). 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) та Акціонерним товариством «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 11-12). Згідно п. 1.8. договору про відступлення прав вимоги, реєстр прав вимоги погоджена сторонами форма реєстру прав вимоги, що передаються за цим договором з переліком кредитних договорів і договорів забезпечення, інформації щодо позичальників, поручителів, розміру зобов`язань кожного з позичальників із зазначенням сум заборгованостей. Відповідно до п. 2.2. договору про відступлення прав вимоги, сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору. Згідно пп. 9.2., 9.4. договору про відступлення прав вимоги, цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. 15 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таскомбанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, за умовами якого фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с. 13-15). Згідно реєстру прав вимоги, що є додатком № 1 до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4415340069 на суму 38 784,93 грн (а.с. 18). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Зазначені норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17). Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» посилалась на те, що набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4415340069 на підставі укладеного договору факторингу № НІ/11/19-Ф, укладеного 15 травня 2024 року із Акціонерним товариством «Таскомбанк», яке у свою чергу набуло право вимоги до [PERSON] за цим кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Згідно долученої до позовної заяви копії договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року вбачається, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимоги є невід`ємною частиною цього договору. Одночасно, матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4415340069 від 06 квітня 2021 року від первісного кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»до Акціонерного товариства «Таскомбанк», оскільки реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не надано, а сам вказаний договір укладено 07 жовтня 2016 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. З метою з`ясування усіх обставин справи, судом визнано потрібним, щоб представник позивача дав особисті пояснення, у зв`язку з чим визнавалась обов`язкова явка представника позивача у судові засідання, призначенні на 09 грудня 2025 року та 13 січня 2026 року, про що постановлювались ухвали. Однак, у вказані судові засідання представник позивача не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки. Відповідно до частини 1статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Приписами ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами факту набуття ним у встановленому законом порядку права вимог до [PERSON] за кредитними договором № 4415340069, у зв`язку з чим, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає. Розподіл судових витрат. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed