Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ФОП [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином». Зазначена позовна заява зареєстрована за вхідним № 1879/24-вх від 20.03.2024 року із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/298/24 (провадження № 2/631/355/24) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, 27.03.2024 року передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. у зв`язку із її перебуванням в період з 19 по 27 березня 2024 року включно в нарадчій кімнаті по справі з єдиним унікальним № 631/1493/23 (провадження № 1-кп/631/63/24) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 серпня 2023 року під № 42023222030000126, щодо вчинення [PERSON] , [INFO] , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України, а також [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 4 статті 358 Кримінального кодексу України. На виконання вимог частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України в день надходження позову суд звернувся до відповідних органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на яку отримав лише 10.09.2024 року за вхідними № 6583/24-вх та № ЕП-1670/24-вх, з яких вбачається, що місце реєстрації [PERSON] не відомо. Оскільки з отриманої інформації не вдалося встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, суд повторно зробив відповідний запит до Державної міграційної служби України, відповідь на якій отримав після неодноразових нагадувань лише 04.09.2025 року за вхідним № 5307/25-вх. Як убачається з отриманих відомостей за даними Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , після 21.02.2023 року відсутнє, а останнє відоме місце його реєстрації є у селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області. 05.09.2025 року позивач ФОП [PERSON] надіслав уточнену позовну заяву до [PERSON] «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином», зареєстровану за вхідним № 5344/25-вх, зі змісту якої вбачається, що він просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 19565,00 гривень та моральну шкоду у сумі 25000,00 гривень. На обґрунтування своїх позовних вимог ФОП [PERSON] зазначив, що 05.02.2024 року Нововодолазьким районним судом Харківської області ухвалено вирок у справі № 631/98/24 (провадження № 1-кп/631/76/24), яким відповідача засуджено за вчинення кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, та визнано винним за те, що у грудні 2023 року, більш точної дати та часу не встановлено, працюючи укладальником-пакувальником у позивача, який здійснює діяльність як представник ТОВ «НОВА ПОШТА», знайшов на сайті OLX оголошення про продаж двох автомобільних турбін до автомобіля BMW Е60, загальною вартістю 15750,00 гривень, та бажаючи заволодіти цим чужим майном шляхом обману, 24.12.2023 року зв`язався з продавцем цих турбін - [PERSON] за номером телефону, вказаним у оголошенні, й замовив у нього доставку до відділення «НОВА ПОШТА» № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,- на вигадане ім`я отримувача - [PERSON] , розуміючи, що особа з такими анкетними даними не прибуде отримувати посилку та посилка повернеться відправнику після закінчення терміну зберігання. При цьому, [PERSON] , не маючи мети виконати свої зобов`язання щодо придбання товару, своєю цілеспрямованою дезінформацією викликав у власника майна хибне уявлення про порядність його намірів придбати автомобільні запчастини, здійснивши передплату в сумі 800,00 гривень чим спонукав [PERSON] до відправки товару. 25.12.2023 року [PERSON] з відділення «НОВА ПОШТА» № 1, розташованого за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Угринів,- здійснив відправку двох належних йому, бувших у використанні, автомобільних турбін з маркуванням BKN 2, з автомобіля BMW Е60, 2009 року випуску, з мотору п54Ь30, а саме: передню турбіну з вказаного автомобіля, яка згідно з каталогом запчастин має номер BMW 11657649292, та задню турбіну з вказаного автомобіля, яка згідно з каталогом запчастин має номер BMW 11657593019, попередньо намітивши їх власноруч, що були у справному стані та придатні для подальшої експлуатації. Пунктом отримання товару той зазначив відділення «НОВА ПОШТА» № 1, що розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Васильківського Сергія, будинок № 16-A,- а отримувачем зазначив - [PERSON] за накладною № 59001077219671. Вказане відправлення 27.12.2023 року прибуло до відділення отримувача, проте 28.12.2023 року близько 14 години 15 хвилин, більш точний час не встановлено, відповідач, перебуваючи на своєму робочому місці у відділенні «НОВА ПОШТА» № 1, за адресою: селище міського типу Нова Водолага, вулиця Васильківського Сергія, будинок № 16-А,- узяв з полиці складського приміщення посилку № 59001077219671, відкрив її та пересвідчився у тому, що в ній знаходяться саме автомобільні турбіни до автомобіля BMW E60, відправлені [PERSON] , після чого виніс її за межі складського приміщення, де підмінив наявні у посилці турбіни на непридатні до використання дві інші автомобільні турбіни з маркуванням DKN 2, які заздалегідь приніс із собою. Посилку із підміненими автомобільними турбінами [PERSON] запакував належним чином та поставив на відповідну полицю у складському приміщенні відділення. В подальшому клієнт звернувся до ТОВ «НОВА ПОШТА» з вимогою про задоволення претензії через підміну складу відправлення, яку позивач задовольнив шляхом перерахування грошових коштів у сумі 19565,22 гривень. В результаті таких злочинних дій відповідача позивачу були спричинені збитки саме на вищезазначену суму 19565,22 гривень. Крім того, неправомірними діями відповідача була принижена ділова репутація позивача як ФОП, що потягнуло за собою його душевні страждання, оскільки ділова репутація впливає на попит його послуг. Також він відчував нервовий стрес, так як дуже глибокого переживав ситуацію, що сталася. Він втратив нормальний ритм буденності, почав погана спати, став дратівливим. Спричинену йому моральну шкоду оцінив у розмір 25000,00 гривень. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 09.09.2025 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі й розпочато підготовче провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 29.10.2025 року, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 23.12.2025 року, вирішено проводити заочний розгляд справи по суті позовних вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином». В судове засідання позивач ФОП [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 7924/25-вх від 10.12.2025 року, в якій просив провести весь судовий розгляд справи за його відсутності, зауваживши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує та підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його заява, долучена до матеріалів провадження. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі та ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Доходячи такого, суд зауважує, що на виконання змісту пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Імперативними приписами пункту 2 частини 2 статті 223 цивільного процесуального кодифікованого акта України обумовлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Натомість частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Правилом частин 8 11 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України унормований порядок, за яким особи вважаються повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, відповідно до приписів частин 5 та 8 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а днем вручення судової повістки про виклик є день вручення її під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування, що зареєстровані у встановленому законом поряду, якщо ця особа не повідомила іншої адреси, ураховуючи, що належно повідомлені учасники справи вдруге не з`явились, а також спираючись на правило частини 11 цієї ж статті щодо виклику відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд доходить переконання, що дійсно їх відсутність не перешкоджає розгляду справи по суті. Зважаючи на це, суд не знаходить підстав задля визнання неявки належно повідомлених учасників справи поважною, а, отже, така неявка не є перешкодою у розгляді справи за суттю позовних вимог. Проте, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Вказане узгоджується з правозастосовною практикою касаційного суду, який неодноразово зауважував на те, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відтак, за наслідками заочного розгляду справи суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю, й на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Нормою, викладеною у частині 2 статті 129 Основного Закону нашої Держави, визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно з її пунктом 3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ,- зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 17.03.2015 року із основним видом економічної діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а. с. 11 12). Згідно з Витягом з реєстру платників єдиного податку ФОП [PERSON] є платником 3 групи єдиного податку та здійснює підприємницьку діяльність згідно з КВЕД: 16.24 виробництво дерев`яної тари; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.33 надання в оренду офісних машин і устаткування, у тому числі комп`ютерів (а. с. 10). З експрес-накладної ТОВ «НОВА ПОШТА» № 59001077219671, оформленої у понеділок 25 грудня 2023 року із плановим часом доставки - 27 грудня 2023 року до 18 години 00 хвилин, вбачається, що відправником є приватна особа - [PERSON] , який відправив автозапчастини з [ADDRESS] , оголошеною вартістю 15000,00 гривень, на ім`я одержувача (платника) - приватна особа [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). За змістом вимоги № НП-П012891 від 31.01.2024 року, адресованої ФОП [PERSON] , у зв`язку із підміною відправлення, що сталася з Вашої вини під час надання послуги з організації його перевезення за ЕН № 59001077219671, ТОВ «НОВА ПОШТА» задовольнила претензію Клієнта, пред`явлену 08.01.2024 року шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку/розрахунковий рахунок клієнта. Відповідно до пункту 4.8 Договору надання послуг у випадку, якщо Замовник поніс витрати у зв`язку із задоволенням претензії або позову Клієнта, що були пред`явлені таким Клієнтом Замовнику у зв`язку з порушенням строків доставки відправлень, пошкодженням, втратою, нестачею відправлень або інших обставин, що настали з вини Партнера, його дій чи бездіяльності, Партнер зобов`язаний відшкодувати Замовнику такі витрати у повному обсязі, включаючи суми неустойки, моральної шкоди, що були фактично сплачені Клієнту та суми податків і зборів, що були утримані і перераховані до бюджету Замовником із суми відшкодування у зв`язку з його виплатою. Сума відшкодування повинна бути сплачена Партнером протягом 30 календарних днів, починаючи за днем пред`явлення відповідної вимоги Замовником. На підставі вищенаведеного, просять відшкодувати ТОВ «НОВА ПОШТА» 1956,.22 гривень у зв`язку із задоволенням вищезазначеної претензії, надавши необхідні для цього банківські реквізити (а. с. 14). Платіжною інструкцією № 12, прийнятою до виконання 06.02.2024 року, платник ФОП [PERSON] перерахував отримувачу ТОВ «НОВА ПОШТА» (код ЄРДПОУ 31316718), грошові кошти в розмірі 19565,22 гривень на його рахунок (а. с. 15). З копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (серії 12 ААВ № 697394) вбачається, що [PERSON] з 11.07.2023 року по 01.09.2024 року відноситься до осіб із ІІ групою інвалідності (а. с. 9). Відповідно до вироку Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого в межах справи з єдиним унікальним № 631/98/24 (провадження № 1-кп/631/76/24) за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, останнього визнано винним у тому, що він у грудні 2023 року, більш точної дати та часу не встановлено, працюючи укладальником-пакувальником у ФОП [PERSON] , який здійснює діяльність як представник ТОВ «НОВА ПОШТА», знайшов на сайті OLX оголошення про продаж двох автомобільних турбін до автомобіля BMW Е60, загальною вартістю 15750,00 гривень, та бажаючи заволодіти цим чужим майном шляхом обману, 24.12.2023 року зв`язався з продавцем цих турбін - [PERSON] за номером телефону, вказаним у оголошенні, й замовив у нього доставку до відділення «НОВА ПОШТА» № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,- на вигадане ім`я отримувача - [PERSON] , розуміючи, що особа з такими анкетними даними не прибуде отримувати посилку та посилка повернеться відправнику після закінчення терміну зберігання. При цьому, [PERSON] , не маючи мети виконати свої зобов`язання щодо придбання товару, своєю цілеспрямованою дезінформацією викликав у власника майна хибне уявлення про порядність його намірів придбати автомобільні запчастини, здійснивши передплату в сумі 800,00 гривень чим спонукав [PERSON] до відправки товару. 25.12.2023 року [PERSON] з відділення «НОВА ПОШТА» № 1, розташованого за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Угринів,- здійснив відправку двох належних йому, бувших у використанні, автомобільних турбін з маркуванням BKN 2, з автомобіля BMW Е60, 2009 року випуску, з мотору п54Ь30, а саме: передню турбіну з вказаного автомобіля, яка згідно з каталогом запчастин має номер BMW 11657649292, та задню турбіну з вказаного автомобіля, яка згідно з каталогом запчастин має номер BMW 11657593019, попередньо намітивши їх власноруч, що були у справному стані та придатні для подальшої експлуатації. Пунктом отримання товару той зазначив відділення «НОВА ПОШТА» № 1, що розташоване за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Нова Водолага, вулиця Васильківського Сергія, будинок № 16-A,- а отримувачем зазначив - [PERSON] за накладною № 59001077219671. Вказане відправлення 27.12.2023 року прибуло до відділення отримувача, проте 28.12.2023 року близько 14 години 15 хвилин, більш точний час не встановлено, [PERSON] , перебуваючи на своєму робочому місці у відділенні «НОВА ПОШТА» № 1, за адресою: селище міського типу Нова Водолага, вулиця Васильківського Сергія, будинок № 16-А,- узяв з полиці складського приміщення посилку № 59001077219671, відкрив її та пересвідчився у тому, що в ній знаходяться саме автомобільні турбіни до автомобіля BMW E60, відправлені [PERSON] , після чого виніс її за межі складського приміщення, де підмінив наявні у посилці турбіни на непридатні до використання дві інші автомобільні турбіни з маркуванням DKN 2, які заздалегідь приніс із собою. Посилку із підміненими автомобільними турбінами [PERSON] запакував належним чином та поставив на відповідну полицю у складському приміщенні відділення. В подальшому турбінами розпорядився на власний розсуд. За вчинене обвинуваченому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням приписів статей 75 та 76 Кримінального кодексу України. Вирком, що набрав законної сили 07.03.2024 року, вирішено долю речових доказів, проте відомостей про розв`язування цивільного позову він не містить (а. с. 16 19). Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України обумовлено, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Аналогічна правова позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 17.07.2019 року у справі № 626/2621/18 (провадження № 61 10128св19) та від 18.09.2019 року у справі № 626/2490/18 (провадження № 61 12625св19), який зазначив на необхідність застосування докритрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Отже, наведені письмові докази не містять явних суперечностей та очевидних ознак підробки, відповідають критеріям належності, достовірності, допустимості, достатності та взаємозв`язку у їх сукупності, враховуються судом у їх повному обсязі. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Окрім того, спірні правовідносини за своїм правовим характером є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Відтак, відповідно до положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У свою чергу, пунктом 3 частини 2 вказаної статті 11 передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової /матеріальної/ та моральної шкоди іншій особі. Як убачається з положень частини 1 статті 14 цивільного кодифікованого акта України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Регулювання відносин, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, унормовано главою 82 Цивільного кодексу України. З огляду на положення частини 1 статті 1166 цього кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому частиною 2 наведеної вище статі визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Норми права, які містяться у положеннях частини 1 статті 1177 Цивільного кодексу України, обумовлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Наведене положення чинного законодавства України містить в собі вичерпний перелік випадків, коли відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, здійснюється державою. У будь-яких інших випадках відшкодування шкоди, завданої злочином, здійснюється на загальних підставах, визначених чинним цивільним законодавством, тобто винною у спричиненні особою. Таким чином, з огляду на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України, завдана ФОП [PERSON] майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка є винною у її завданні, тобто [PERSON] . З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у сумі 19565,00 гривень, які підлягають стягненню на користь позивача. Розв`язуючи позов у частині відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, суд зазначає про таке. Так, відповідно до положень частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями частини 1 статті 23 вказаного кодифікованого акта передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи із змісту позовної заяви ФОП [PERSON] обґрунтовує моральну шкоду приниженням ділової репутації, перенесеними ним душевними стражданнями, нервовим стресом, втратою нормального ритму буденності, поганим сном, дратівливістю, які він зазнав у зв`язку із вчиненням злочину [PERSON] . Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із роз`ясненнями пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Отже, за чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності /в тому числі інтелектуальної/, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснюється, що розмір відшкодування моральної /немайнової/ шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, душевних, психічних тощо/, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат /їх тривалості, можливості відновлення тощо/ та з урахуванням інших обставин, навивши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа /фізична чи юридична/ звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди»). Крім того, суд бере до уваги те, що позивач заявляє вимоги про відшкодування йому моральної шкоди, передбаченої положеннями пункту 3 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України. Таким чином, з огляду на наведені вище норми права, особою, яка повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду, є відповідач. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України та пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як убачається із змісту позовних вимог, ФОП [PERSON] обрав спосіб відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 25000,00 гривень. У свою чергу, суд на підставі досліджених матеріалів справи та з урахуванням викладених вище вимог чинного законодавства України вважає цю суму такою, що може бути стягнута з відповідача на його користь. Відтак, зважаючи на наведені обставини суд вважає, справедливою та достатньою компенсацією моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, визначену ним грошову суму у розмірі 25000,00 гривень. При цьому суд враховує обраний позивачем спосіб відшкодування завданої йому моральної шкоди, який у своїй позовній заяві наполягає на її одноразовій виплаті. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ФОП [PERSON] завдану йому матеріальну шкоду в сумі 19565,00 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 25000,00 гривень. Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов ФОП [PERSON] до [PERSON] «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином», суд вважає за необхідне вирішити згідно з підпунктом 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно із частиною 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так, згідно з абзацом 1 підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою-підприємцем, складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою-підприємцем, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом ФОП [PERSON] звернувся до суду у 2024 році і його позов містить дві вимоги: одну майнову у сумі 19565,00 гривень та одну немайнову у розмірі 2500,00 гривень. Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 року, з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 3024,00 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинен був би сплатити судовий збір у загальній сумі 4233,60 гривень з розрахунку: 1)за вимогу майнового характеру 1209,60 гривень, так як 1% х 19565,00 = 195 гривень, що менше ніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який дорівнює 0,4 х 3024,00 гривень = 1209,60 гривень; 2)за вимогу немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який дорівнює 3024,00 гривень; 3)за обидві вимоги разом 4233,60 гривень, виходячи з: 1209,60 гривень + 3024,00 гривень = 4233,60 гривень. Однак на підставі пунктів 5 та 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» він як позивач у справі про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також як особа з інвалідністю II групи звільняється від сплати судового збору. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ФОП [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 19565,00 гривень та заподіяну моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень, й на користь держави судові витрати в сумі 4233,60 гривень. Ухвалюючи рішення, суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» рішення від 10.02.2010 року у заяві № 4909/04). На підставі викладеного,

Outcome: approved