Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.05.2019 року між нею та акціонерним товариством «Сенс Банк» було укладено кредитний договір №491004780 24.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №34326 про стягнення з неї, [PERSON] , заборгованості за вищевказаним договором про споживчий кредит в сумі 18721 грн. 81 коп. 26.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. було відкрито виконавче провадження №61660192, яке 28.04.2025 року передано приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. В рамках вказаного виконавчого провадження на користь стягувача АТ «Сенс Банк» було перераховано грошові кошти в сумі 18721,81 грн. Вважає, що виконавчий напис №34326 від 14.05.2019 року вчинений всупереч приписам ст.87 Закону України «Про нотаріат», а тому є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідачем лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань їй (позивачу) не направлявся, вона такого листа не отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріус, при вчиненні виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 Переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на викладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 24.12.2019 року №34326, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., яким стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» грошові кошти та стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь [PERSON] кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження №61660192 в сумі 18721,81 грн. Відповідач АТ «Сенс Банк» згідно поданого відзиву на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості, а посилання позивача про відсутність у нотаріальній справі необхідних документів для вчинення виконавчого напису є лише її припущеннями і не підтверджено доказами. Зазначає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчим написом, жодним чином не доведено інший розмір заборгованості перед кредитором. Також, просить застосувати позовну давність, яка розпочала свій перебіг з моменту вчинення виконавчого напису (а.с. 35-42). Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович пояснень не подали. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 травня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір № 491004780 про надання споживчого кредиту на суму 15751,55 грн, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання кредиту №491004780, анкетою заявою про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.8). 24 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №34326 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 491004780 від 14.05.2019 року, укладеним нею із АТ «Альфа-Банк». Строк платежу за кредитним договором № 491004780 від 14.05.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.06.2019 року по 07.11.2019 року. Сума заборгованості складає 18071,81 грн, з яких 2515,53 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2096,70 грн. - прострочена заборгованість за комісією та процентами; 13236,02 грн. строкова заборгованість за сумою кредиту; 223,56 грн. - строкова заборгованість за комісією та процентами. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача в розмірі 650 грн. Загальна сума яка підлягає стягненню із боржника, складає 18721,81 грн. (а.с.9). 26 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. було відкрито виконавче провадження №61660192 про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 18721,81 грн. (а.с. 10). За заявою стягувача постановою про передачу виконавчого провадження від 28.04.2025 року матеріали виконавчого провадження №61660192 про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 18721,81 грн. були передані приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадиму Вікторовичу (а.с.10-11). Постановою про прийняття виконавчого провадження від 28.04.2025 року виконавче провадження №61660192 про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 18721,81 грн. було прийнято приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. (а.с.12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про зміну назви сторони виконавчого провадження від 05.05.2025 року до виконавчого провадження №61660192 були внесені відповідні зміни у зв`язку зі зміною прізвища боржника (а.с.13зв.-14). АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. про закінчення виконавчого провадження від 06.05.2025 року виконавче провадження №61660192 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.14зв.-15). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (надалі - Перелік), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, з наступними змінами. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 до Переліку було внесено зміни, а саме, доповнено перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року по справі 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості." Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року по справі 826/20084/14 була залишена без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у даній справі. Верховний Суд своєю ухвалою від 15 квітня 2020 року у справі № 554/6777/17 підтвердив незаконність вчинення виконавчих написів нотаріуса на підставі скасованих Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року по справі 826/20084/14 пунктів 1, 2 постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. П.п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подається засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від АТ «Альфа_Банк» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Як встановлено з матеріалів справи, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не надав достатніх та належних доказів відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, у зв`язку з чим оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Окрім того, з наданих суду документів неможливо встановити факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо повернення безпідставно набутих коштів, то суд зазначає наступне. За змістом повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. від 30.10.2025 року (а.с.13) в ході виконавчого провадження №61660192 з примусового виконання виконавчого напису №34326 від 24.12.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Сенс-Банк» заборгованість у сумі 18721,81 грн., з [PERSON] було стягнуто 21393,21 грн., з яких 799,22 грн. зараховані в рахунок витрат виконавчого провадження, 1872,18 грн. зараховані в рахунок основної винагороди приватного виконавця; 18721,81 грн. перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого напису №34326 від 24.12.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідокнабуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.09.2021 в рамках справи № 201/6498/20, провадження № 61-88св21. Аналізуючи наведені норми, а також те, що суд прийшов до переконання про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сума грошових коштів в розмірі 18721,21 грн. вважається безпідставно набутою відповідачем та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Що стосується клопотання відповідача про застосування позовної давності, яка розпочала свій перебіг з моменту вчинення виконавчого напису (24.12.2019 року), то суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 р. строком на 30 днів введений воєнний стан, який продовжено і до цього часу. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 8 листопада 2023 року № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024 року, у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пункт 19 викладено в такій редакції «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025 року. З викладеного вбачається, що з 17 березня 2022 року до 03 вересня 2025 року перебіг позовної давності був зупинений. Виконавчий напис про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 18721,81 грн. вчинений нотаріусом 24.12.2019 року, позивач звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих коштів 21.11.2025 року, таким чином, строк позовної давності нею не пропущено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1937,92 грн. (а.с.22, 29). Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Так, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 24 жовтня 2025 року між Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.15-17). Загальна вартість наданих Адвокатським бюро «Артема Кірюшина» послуг становить 11200 грн., на підтвердження чого надано акт виконаних робіт від 21 листопада 2025 року по договору про надання правової допомоги від 24 жовтня 2025 року (а.с.17 зв.), квитанцію до прибуткового касового ордера №68 від 20.11.2025 (а.с.18). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи предмет спору та складність розгляду справи, зокрема те, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, адвокат не приймав участі в судових засіданнях, з урахуванням неспівмірності вказаних витрат до ціни позову, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, а тому вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved