Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є законним власником транспортного засобу марки PEUGEOT 307, державний номерний знак [NUMBER] . На підтвердження свого права власності позивачка посилається на договір купівлі-продажу, укладений між нею та попереднім власником автомобіля, а також на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зазначає, що належний їй на праві приватної власності транспортний засіб марки PEUGEOT 307, державний номерний знак [NUMBER] , перебував за місцем її проживання у Чернівецькій області. Однак відповідачка [PERSON] без наявності будь-яких правових підстав заволоділа вказаним автомобілем та на теперішній час утримує його у своєму фактичному володінні. Позивач наголошує, що між нею та відповідачем не укладалося жодних договорів, у тому числі договорів зберігання, оренди, позички, користування чи будь-яких інших правочинів, які б надавали [PERSON] право володіння або користування спірним транспортним засобом. Незважаючи на неодноразові звернення та вимоги позивачки, відповідачка добровільно повернути автомобіль відмовляється, усі прохання про його повернення були проігноровані. У зв`язку з наведеними обставинами [PERSON] позбавлена можливості володіти та користуватися належним їй майном, у зв`язку з чим просить суд витребувати у відповідача [PERSON] транспортний засіб марки PEUGEOT 307, державний номерний знак [NUMBER] , як такий, що належить їй на праві приватної власності. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просить цивільну справу розглянути у її відсутності позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити відповідно до заявлених вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, 22.12.2025 надала заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зобов`язується в подальшому повернути автомобіль позивачу. Неявка сторін в підготовче судове засідання з огляду на подачу ними заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, з врахуванням положень ст. 198 ЦПК України, не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1. ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову, і таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5590104 від 04.09.2025 року [PERSON] купила у [PERSON] у власність автомобіль PEUGEOT 307, 2002 року випуску, VIN-номер [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Зазначений договір купівлі-продажу був належним чином оформлений, перевірений та підписаний сторонами в електронній формі із використанням засобів порталу «Дія», що підтверджує дотримання вимог чинного законодавства щодо форми та порядку укладення правочину. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05.09.2025 року автомобіль PEUGEOT 307, 2002 року випуску, VIN-номер [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] .. Надані докази в їхній сукупності підтверджують право власності позивачки на зазначений транспортний засіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2025/5590104 від 04.09.2025 року позивачка [PERSON] купила у [PERSON] у власність автомобіль PEUGEOT 307, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідач у справі [PERSON] не була стороною цього договору. Отже, між сторонами у справі відсутні договірні відносини, що уможливлює застосування до цих правовідносин положень ст. 387 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність захисту порушених прав позивача шляхом витребування спірного майна з чужого незаконного володіння відповідача. Позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 06.11.2006, наявного в матеріалах справи. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду. Згідно з ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з 01.01.2025 року розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 211,20 грн, та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб 15140 грн. Ціна позову складає 14 0000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1ст.142 ЦПК України у разі визнання позову до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позов визнала до прийняття рішення у справі, а позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 700 грн. На підставі ст. 12, 15, 16, 316, 317, 392 ЦК України,

Outcome: approved