Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд оголосити [PERSON] , [INFO] , військовослужбовця військової частини [NUMBER] померлим [INFO] , в м. Бахмут Донецької області. В обґрунтування заяви зазначає, що вона є дружиною [PERSON] , шлюб зареєстровано 25 лютого 1989 року. Її чоловік [PERSON] був призваний на військову службу 12 січня 2023 року, яку проходив на посаді командира 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення 3-го батальйону оперативного призначення військової частини [NUMBER] . У період з 22 січня 2023 року по 03 лютого 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. Зазначає, що виконуючи бойове завдання 03 лютого 2023 [PERSON] зник безвісті. За даним фактом офіцером 8-1 (персоналу) штабу [NUMBER] батальйону оперативного призначення старшим лейтенантом [PERSON] , на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 04.02.2023 №174 «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти сержанта [PERSON] та старшого солдата [PERSON] » було проведено службове розслідування, щодо уточнення причин та обставин вищезазначеного факту, яке затверджено т.в.о. командира військової частини [NUMBER] полковником [PERSON] 06 березня 2023 року. Відповідно до висновків вказаного службового розслідування запропоновано факт зникнення безвісти командира 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) [NUMBER] батальйону оперативного призначення військової частини [NUMBER] сержанта [PERSON] 03.02.2023 на вогневій позиції «БАЛУ» 4БОП Зброп, що розташована на північно східній околиці міста Бахмут Донецької області, вважати підтвердженим. Опитані під час службового розслідування старший механік-водій 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) [NUMBER] батальйону оперативного призначення солдат [PERSON] , навідник -оператор 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) [NUMBER] батальйону оперативного призначення солдат [PERSON] , старший механік-водій 3-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) [NUMBER] батальйону оперативного призначення солдат [PERSON] пояснили, що з 02.02.2023 вони знаходилися на позиції «БАЛУ», їх було сім чоловік. Приблизно о 18 годині 00 хвилин 02.02.2023 почався бій який тривав до 20 години 00 хвилин 03.02.2023р. Приблизно о 19 годині 30 хвилин 03.02.2023 у бійницю сержанта [PERSON] влучив ймовірно постріл із РПГ, його розірвало на шматки.... Загинувший сержант [PERSON] залишився у палаючому будинку. Виходячи з наведених фактів, вбачається, що [PERSON] , пропав безвісти за обставин, що дають підставу припускати його загибель під час виконання бойового завдання, після нанесення противником пострілу у його бійницю з РПГ, більше ніж шість місяців потому. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин [PERSON] [INFO] набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 14 липня 2023 року. Відділом поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області 11 лютого 2023 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №12023221190000207 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до тексту короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення слідує: «10.02.2023 року до ЧЧ ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області звернулася із заявою гр. [PERSON] , [INFO] , про те, що 03.02.2023 року чоловік заявниці [PERSON] , [INFO] , зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту м. Бахмут, Донецької області. (ІТС ІПНП №1477 від 10.02.2023 року).Також заявниця зазначає, що здала ДНК зразки для ідентифікації тіла [PERSON] , проте станом на час подачі заяви до суду [PERSON] на зв`язок не виходив, будь-яка інформації щодо результатів розшуку відсутня. Збігів зразків ДНК досі не знайдено. Оголошення [PERSON] померлим необхідно їй для подальшої державної реєстрації його смерті та оформлення одноразової грошової допомоги. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 07.04.2025 року відкрито провадження з розгляду заяви про встановлення факту смерті в порядку окремого провадження. 21.04.2025 року представником заінтересованої особи Міністерства оборони України Ляшенко О.О. через підсистему «Електронний суд» подані пояснення у справі, в яких представник зазначив, що заява про оголошення фізичної особи померлою підлягає задоволенню після спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи. Просив врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі № 755/11021/22. Залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство внутрішніх справ. Прийняти рішення по справі в межах чинного законодавства, що не суперечить інтересам обороноздатності України в умовах введеного на території України воєнного стану, розгляд справи провести за відсутності представника Міністерства оборони України. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 03.06.2025 року, задоволено клопотання представника Міністерства оборони України Ляшенко О.О. та залучено в якості заінтересованої особи Міністерство внутрішніх справ України. Представник заінтересованої особи Міністерства внутрішніх справ України Лисенко В.О., надав до суду через підсистему «Електронний суд» письмові пояснення у справі в яких вважав, що Головне управління Національної гвардії України відповідно до Положення забезпечує безпосереднє військове керівництво військовими частинами Національної гвардії України, здійснює заходи щодо забезпечення відповідно до закону соціального і правового захисту особового складу Національної гвардії України і членів їх сімей, приймає рішення про виплату одноразової грошової допомоги або про її відмову, тому Головне управління Національної гвардії України, а не МВС України, має бути належною заінтересованою особою за заявленими вимогами. Міністерство внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 00032684) та Головне управління Національної гвардії України (код ЄДРПОУ 08803498) є окремими юридичними особами. У звязку з цим, подав клопотання про залучення до справи заінтересованої особи - Головне управління Національної гвардії України. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.07.2025 року залучено до справи в якості заінтересованої особи - Головне управління Національної гвардії України. У судовому засіданні представник заявниці адвокат Карпухін Д.Ю. підтримав вимоги заяви та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи -Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до судового засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, рішення у справі просив прийняти на розсуд суду. Представники інших заінтересованих осіб : Військової частина № [NUMBER] , Міністерства оборони України , Міністерства внутрішніх справ України до судового засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Від представника заінтересованої особи Головного управління Національної гвардії України Марченка В.О. 22.10.2025 року надійшли пояснення, згідно яких у Головному управлінні Національної гвардії України відсутні відомості які спростовують або підтверджують факти, які розглядаються судом. При вирішення справи поклався на розсуд суду, розгляд справи просив проводити без участі представника заінтересованої особи. Суд, заслухавши пояснення представника заявника дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про шлюб №181.(а.с. 113). Відповідно до довідки № 6940 від 02.11.2023 виданої т.в.о. камандира військової частини [NUMBER] [INFO] полковника [PERSON] , сержант [PERSON] в період з 22.01.2023 року по 03.02.2023 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області (а.с.15). Згідно Висновку службового розслідування по факту зникнення безвісти сержанта [PERSON] та старшого солдата [PERSON] від 06.03.2023 року встановлено наступне: факт зникнення безвісти командира 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 2-ої роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) [NUMBER] батальйону оперативного призначення військової частини [NUMBER] сержанта [PERSON] ... 03.02.2023 на вогневій позиції «БАЛУ» 4БОП Зброп, що розташована на північно східній околиці міста Бахмут Донецької області, вважати підтвердженим ( а.с.11-12). У висновку, згідно пояснень військовослужбовців, які виконували бойове завдання разом з [PERSON] 03.02.2022 року, а саме солдата [PERSON] зазначено, що з 02.02.2023 він разом з [PERSON] та іншими знаходився на позиції «БАЛУ». Приблизно о 18 годині 00 хвилин 02.02.2023 почався бій який тривав до 20 години 00 хвилин 03.02.2023р. Приблизно о 19 годині 30 хвилин 03.02.2023 у бійницю сержанта [PERSON] влучив ймовірно постріл із РПГ, його розірвало на шматки. Загинувший сержант [PERSON] залишився у палаючому будинку, евакуювати його було неможливо, оскільки все палало та йшов бій із переважаючим противником (а.с.12). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 04.08.2023 №20230804-236 [PERSON] , [INFO] , визнаний зниклим безвісти за особливих обставин 14.07.2023 року (а.с.14). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 12023221190000207 від 11.02.2023 за ч. 1 ст. 115 КК України, відомості внесені за заявою від громадянки [PERSON] щодо зникнення безвісті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту м.Бахмут, Донецької області (а. с. 13). Відповідно до інформації наданої Державним підприємством «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України від 12.11.2025 року, яке виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевської конвенції про захист жертв війни 1949 року, відомості про [PERSON] , [INFO] внесені до реєстру НІБ, однак відомостей про перебування запитувальної особи в полоні відсутні. Дані від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про перебування у полоні [PERSON] , [INFO] , на надходили (а.с. 107). Згідно відповіді Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.12.2025 року актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , не виявлено, у зв`язку з чим відсутня можливість надати інформацію про батьків зазначеної особи (а.с.112). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 3 частини 2 статті 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема, письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23). Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі №591/1461/19. Встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, яка загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошених громадянина померлим. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що існують обставини, що дають підстави припускати смерть такої особи, тобто, надані докази у своїй сукупності не свідчать про смерть [PERSON] , а лише про обґрунтоване припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 розглянула, зокрема, питання щодо початку відліку строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою. Так, оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020, принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Також у цій постанові ВП ВС наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). Перевіривши, чи пройшов шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи (частина друга статті 46 ЦК України), суд встановив наступне: Так як Наказ № 309 втратив чинність, слід керуватись Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим Міністерством розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786. Відповідно до даного переліку, бойові дії в м. Бахмут Донецької області розпочалися 24 лютого 2022 року та закінчились 12.12.2023 року (підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І «Території активних бойових дій»). Починаючи з 13.12.2023 року цей населений пункт є тимчасово окупованим (пункт 2 розділу ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України»). При цьому судом взято до уваги, що як було встановлено службовим розслідуванням по факту зникнення безвісти сержанта [PERSON] , в останнього влучив ймовірно постріл із РПГ, під час перебування на позиції «БАЛУ» 4БОП 3броп, що розташована на північній східній околиці м. Бахмут Донецької області, евакуація була неможливою. З урахуванням наведеного, шестимісячний строк для звернення до суду має відраховуватися із цієї дати 13.12.2023 року, наступної після закінчення бойових дій. Заявник звернулася до суду із заявою у квітні 2025 року, тож на момент звернення заявниці до суду з такою заявою сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України. Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , проте дають підстави для обґрунтованого припущення його смерті за обставин, що підтверджені цими доказами. Наявні в справі докази не містять жодних суперечностей щодо обставин можливої загибелі військовослужбовця [PERSON] та надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання ним обов`язків військової служби. Будь-які відомості про те, що [PERSON] живий, перебуває у полоні, виїхав за межі України тощо, у матеріалах даної цивільної справи відсутні. Верховний Суд у своїх численних рішеннях послідовно підтримує можливість оголошення особи померлою за наявності сукупності обставин, які дають підстави припускати її загибель або смерть. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 756/11546/18 (провадження № 61-279св19) було зазначено, що для оголошення фізичної особи померлою необхідно встановити не тільки факт відсутності відомостей про її місцеперебування, а й наявність обставин, які загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд повинен дослідити всі обставини зникнення особи, а також вжиті заходи щодо її розшуку, і оцінити їх у сукупності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 757/23011/17-ц (провадження № 61-12499св19), де наголошувалося, що суду необхідно встановити неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи, та існування обставин, що об`єктивно дають підстави вважати, що особа загинула або померла. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, суд доходить до висновку, що матеріалами справи доведений той факт, що поблизу м. Бахмута Донецької області, військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , зник безвісті. На думку суду, надані заявником докази є належними, допустимими, доводять відповідні обставини та є достатніми. Відтак, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою, підтвердженою належними та допустимими доказами, тому наявні підстави для її задоволення. Оскільки днем зникнення безвісти та ймовірної смерті [PERSON] є [INFO] , суд доходить висновку про оголошення його померлим з цього дня. Оголошення померлим [PERSON] необхідно заявнику, як дружині, для отримання свідоцтва про смерть та оформлення одноразової грошової допомоги. При цьому, суд роз`яснює заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved