Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача 08.08.2025 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальний заклад «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка, [PERSON] , будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , 2011 р.н. протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, піклування та матеріального утримання дитини. З 2019 року родина перебувала у полі зору служби у справах дітей у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю обов`язків щодо забезпечення умов проживання, навчання та розвитку дитини. З січня 2022 року дитина була негайно відібрана у матері та влаштована до закладів для дітей у зв`язку з наявністю складних життєвих обставин і фактичним самоусуненням матері від виховання сина. Надалі малолітній [PERSON] перебуває у закладі соціально-психологічної реабілітації дітей, у тому числі за межами України, при цьому відповідачка не вживає жодних заходів для повернення дитини до сім`ї, не підтримує належного спілкування, не цікавиться умовами його проживання, навчання та станом здоров`я, що свідчить про її винну поведінку та свідоме нехтування батьківськими обов`язками, а відтак є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів в інтересах дитини. Ухвалою суду від 30.09.2025 року позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: Комунальний заклад «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Місце реєстрації відповідача [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території, повідомлення про судове засідання, через засоби поштового зв`язку неможливо здійснити, тому виклик відповідача здійснювався через оголошення на сайті «Судової влади України». Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, будучі повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила суд ухвалити рішення в інтересах дитини. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Мелітопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та виданого повторно 22.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), засвідчено факт народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька [PERSON] були внесені зі слів [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області за №1/1 від 21.01.2022 року, відібрано дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та влаштовано дітей до підрозділу «Дитяча лікарня» КНП «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області до вирішення питання щодо подальшої долі дітей. З відповіді Комунального закладу «Мелітопольський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради №01-09/07 від 26.05.2025 «Про соціальний захист [PERSON] 2011 року народження» встановлено, що [PERSON] перебуває в центрі з 24...01.2022 року. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] спілкується зі своєю матір`ю [PERSON] засобами Інтернет зв`язку, який забезпечується через додаток «Телеграм», де мешкає мати, неповнолітній не знає, про її життя, місце перебування відомості відсутні. За час перебування дитини в Польщі спілкування не відбувалося. Зі слів дитини мати не обіцяла його забрати. На виконання вимог Ухвали суду від 25.11.2025 року, судом отримані відомості від головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що в період з 01.01.2022 року по 30.10.2025 року громадянка України [PERSON] , [INFO] , не перетинала державний кордон України. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків щодо виховання дитини. При цьому, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р., ухилення має бути виявом винної поведінки - тобто свідомого небажання виконувати обов`язки батька чи матері. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не забезпечує дитину матеріально. Не підтримує контакт з дитиною, відсутнє будь-яке спілкування. Не бере участі у вихованні - ігнорує освітній, моральний і духовний розвиток дитини. Судом встановлено, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків має тривалий, системний та безперервний характер, триває понад три роки, починаючи щонайменше з січня 2022 року, та не зумовлене об`єктивними або поважними причинами. Відповідач не вживала жодних дій, спрямованих на повернення дитини, забезпечення її потреб чи відновлення сімейних зв`язків, що свідчить про стійке і свідоме небажання виконувати обов`язки матері. Положення ст.150 СК України, а також Конвенції ООН про права дитини (ст.18, 27, 29) покладають на батьків основну відповідальність за фізичний, духовний, моральний, інтелектуальний розвиток дитини. У даному випадку поведінка відповідача не є наслідком збігу тяжких життєвих обставин, а має ознаки усвідомленої бездіяльності, оскільки відповідач знала про місце перебування дитини, мала можливість підтримувати контакт та виконувати хоча б мінімальні обов`язки матері, однак свідомо цього не робила. Таким чином, в сукупності всі докази підтверджують систематичне, свідоме, тривале ухилення відповідача від виконання обов`язків матері, що є підставою для позбавлення її батьківських прав згідно із законом. Суд зазначає, що при вирішенні даної категорії справ права та інтереси дитини мають безумовний пріоритет над правами батьків. Формальне збереження за відповідачем батьківських прав за відсутності реального виконання обов`язків не відповідає принципу найкращих інтересів дитини та створює для неї стан правової невизначеності. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Орган опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не надав, посилаючись на неможливість вчинення такої дії. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 11.12.2023 по справі №523/19706/19 зазначив, що не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може. Судом був наданий час для органу опіки та піклування для складання такого висновку, але вони не відмовились його складати. Суд вважає за можливе розглянути справи без висновку органу опіки та піклування та ухвалити рішення в інтересах дитини. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на нього ст.150 СК України, відносно неповнолітньої дитини. Представник позивача позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якій буде передана дитина. Згідно з вимогами ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що батьківські права підлягають захисту лише за умови реального піклування про дитину, а не їх формального існування (зокрема, рішення у справах K. and T. v. Finland, Saviny v. Ukraine). Відповідно ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що мати дитини [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд задовольняє позовну вимогу та стягує на утримання неповнолітньої дитини на користь на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якій буде передана дитина, аліменти на утримання дитини [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) матері [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Суд враховує, що стягнення аліментів у даній справі має не лише майновий, а й компенсаторний та соціально-захисний характер, спрямований на забезпечення належних умов утримання дитини, яка фактично позбавлена батьківського піклування. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, а також положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу немайнового характеру (позбавлення батьківських прав), що складає 1211,20 грн., та судовий збір за вимогу майнового характеру (стягнення аліментів), що складає 1211,20 грн., у загальному розмірі 2422 гривні 40 копійок. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial