Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Самарського районного суду міста Дніпра від позивача надійшов позов до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів, в якому він просить суд: - зобов`язати Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) заборгованість попередніх власників квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період до 27 серпня 2024 року за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 27130,63 грн.; - зобов`язати Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради здійснити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у період з 27 серпня 2024 року. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 року та витягу з Державного реєстру речових прав індексний номер витягу 392535524, дата формування 27.08.2024 р. право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшло до [PERSON] , [INFO] . Зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.09.2024 р. згідно витягу з реєстру територіальної громади номер витягу: 2024/010923959 від 11.09.2024 р. Згідно рахунку-повідомлення за комунальні послуги за травень 2025 р. № 81362, який надійшов на адресу: [ADDRESS] позивач побачив, що за особовим рахунком № [NUMBER] ( [NUMBER] ) по Комунальному підприємству «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради нараховується борг на 01.06.2025 року за послугу з управління багатоквартиними будинками у розмірі 27130,63 грн. Згідно листа Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 23.07.2025 р. № 5/6-1671, про те, що Комунальне «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради відмовляється виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) заборгованість попередніх власників квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період до 27 серпня 2024 року. Позивач зауважує, що не користувався послугами Комунального підприємств «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради до 27.08.2024 р., тому не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, та згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 р. не зобов`язувався сплачувати борги попереднього власника. А тому дії Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради щодо переведення на [PERSON] , [INFO] , заборгованості за період до 27.08.2024 року вважає неправомірним і порушує його інтереси, як споживача. Зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникають у нього з часу придбання у власність квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та початку користування цими послугами, а саме: з 27.08.2024 р. Вважає, що заборгованість за комунальні послуги має сплачувати попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2024 р., згідно з яким [PERSON] , [INFO] став власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не зазначено в договорі купівлі-продажу (а.с. 1-4). 08.10.2025 від представника Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. КП «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради здійснює управління багатоквартирними будинками у місті Дніпрі, у тому числі будинком за адресою: [ADDRESS] , починаючи з березня 2020 року. Заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] , який відкрито на ім`я [PERSON] , за яким раніше здійснювалося обслуговування у попередньої керуючої організації. Після визначення КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради управителем багатоквартирних будинків за результатами конкурсу (рішення Виконавчого комітету ДМР № 39 від 21.01.2020 року), зазначений особовий рахунок було передано підприємству. Відповідно, нарахування за послугу з управління здійснюються з березня 2020 року і по теперішній час. Станом по вересень 2025 року (включно) загальна сума заборгованості становить 29051,59 грн, що включає: заборгованість попереднього власника квартири - [PERSON] , який володів об`єктом з 27.04.2018 року до 27.08.2024 року (згідно з договором купівлі-продажу); а також нарахування діючому власнику (позивачу), який набув право власності 27 серпня 2024 року. Попередній власник ( [PERSON] ) не звертався до КП «Жилсервіс-5» для врегулювання питань заборгованості, не ініціював зміну даних по особовому рахунку (який досі відкритий на [PERSON] ) та не здійснював оплату,. Фактичні нарахування після набуття позивачем права власності здійснюються належним чином, тоді як попередня заборгованість є «історичною». Її наявність у базі даних не створює для нового власника обов`язку зі сплати, за відсутності відповідного договору або судового рішення. Водночас підприємство не має правових підстав для списання зазначеної заборгованості з бухгалтерського обліку, оскільки вона не є анульованою чи погашеною. Її облік ведеться виключно в розрізі об`єкта нерухомості, для інформаційних цілей і контролю повноти оплати за надані послуги. Таким чином, утворення боргу є наслідком бездіяльності попереднього власника, що жодним чином не стосується діючого власника (позивача). Представник відповідача зазначає про відсутність порушеного права або інтересу позивача та наявність підстав для відмови у задоволенні позову. (а.с. 40-48). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (а.с. 16). 08.10.2025 від представника відповідача Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 38). 10.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 13 листопада 2025 року (а.с. 64, 66). Під час розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 536 від 31.05.2022 року та Договору про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що входять до об`єкта №3 (Багатоквартирні будинки Самарського району м. Дніпро) від 01.06.2022 року № 3, відповідач надавав послуги з управліннябагатоквартирними будинками за адресою: [ADDRESS] у період з 01.06.2022 року по 31.07.2023 року (а.с. 28-31, 34). На підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 11-25/7 від 25.07.2023 року та Договору про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що входять до об`єкта №3 (Багатоквартирні будинки Самарського району м. Дніпро) від 28.07.2023 року № 3, відповідач надає послуги з управління багатоквартирними будинками за адресою: [ADDRESS] з 01.08.2023 року по дату подання даної заяви (а.с. 22-27, 33). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 серпня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., [PERSON] передав у власність [PERSON] за оплату квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9). 18.07.2025 на адресу Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради за Вх. № 13/62 від адвоката Лисого Владислава Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] , надійшла пропозиція про укладання договору на надання комунальних послуг. У цьому запиті адвокат просив надати роз`яснення щодо можливості укладення окремого договору про надання житлово-комунальних послуг із [PERSON] та відкриття нового особового рахунку без врахування заборгованості попередніх власників (а.с. 50-51). З відповіді від 23.07.2025 року №5/6-167 за підписом директора [PERSON] , у якій підтвердило наступне: договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками укладено виконавчим комітетом Дніпровської міської ради від імені всіх співвласників будинку відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»; індивідуальне укладення договорів з кожним співвласником, у тому числі з [PERSON] , не передбачено чинним законодавством, оскільки діє колективний договір управління; особовий рахунок ведеться в розрізі об`єкта нерухомого майна (квартири), а не фізичної особи, тому відображена у ньому заборгованість має виключно інформаційний характер щодо попередніх власників і не створює обов`язку для нового власника сплачувати такі борги; облік заборгованості здійснюється для внутрішнього бухгалтерського обліку та не є підставою для покладення на нового власника будь-яких фінансових зобов`язань щодо погашення боргів, утворених до 27.08.2024 року; при цьому підприємство зазначило, що новий власник зобов`язаний сплачувати лише поточні нарахування, а для правильного відображення таких платежів у розрахунках слід зазначати у призначенні платежу конкретний місяць і рік (наприклад: «Оплата за квітень 2025») (а.с. 10). Станом на вересень 2025 року за особовим рахунком [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] , нараховано заборгованість, зокрема за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 29764,59 грн. (а.с. 21). Відповідно до довідки №10120 від 18 листопада 2025 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (зареєстрована з 16.08.2017, знято з реєстрації 28.05.2019), [PERSON] (зареєстровано 16.11.2006, знято з реєстрації 15.12.2023), [PERSON] (зареєстрована 20.06.2011, знято з реєстрації 15.12.2023). [PERSON] (власник) зареєстровано 11.09.2024 (а.с. 75). ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належить - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побуто відходів тощо. Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Стаття 9 частина 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає порядок оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, договір купівлі-продажу від 27 серпня 2024 року, згідно з яким позивач став власником квартири за адресою: [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника, навпаки пунктом 3.1.6. вищезазначеного договору продавець, в особі представника, зобов`язується нести обов`язок по утриманню квартири (оплаті всіх належних платежів), а також відповідати за вказаний стан квартири до моменту прийому-передачі. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зауважує, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження№ 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Таким чином, вбачаєьтся, що позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати комунальних послуг попередніх власників вказаної квартири, а тому на нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за ці послуги, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 27 серпня 2024 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважав, що його права порушуються тим, що на особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою його квартири, а саме: [ADDRESS] обліковується заборгованість за послугу з управління багатоквартирними будинками у розмірі 27130,63 грн. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, вказана заборгованість за послугу з управління багатоквартирними будинками за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] та відношення до позивача [PERSON] не має. Дійсно, рахунок за оплату заборгованості за послугу з управління багатоквартирними будинками виставляється за адресою квартири, яка належить на праві власності позивачу. Проте, відповідач Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради веде особовий рахунок в розрізі об`єкта нерухомого майна (квартири), а не фізичної особи, тому відображена у ньому заборгованість має виключно інформаційний характер щодо попередніх власників і не створює обов`язку для нового власника сплачувати такі борги; облік заборгованості здійснюється для внутрішнього бухгалтерського обліку та не є підставою для покладення на нового власника будь-яких фінансових зобов`язань щодо погашення боргів, утворених до 27.08.2024 року; новий власник зобов`язаний сплачувати лише поточні нарахування, а для правильного відображення таких платежів у розрахунках слід зазначати у призначенні платежу конкретний місяць і рік, про що представнику позивача було надано письмову відповідь на звернення. Позивач мотивує позов через захист прав та інтересів споживача комунальних послуг просить суд про захист його прав на підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів». Норми ст. 21 Закону України «Про захист споживачів» визначають випадки порушення прав споживачів. А саме, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, позивач обрав неналежний спосіб захисту судом його цивільних прав та інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не надав достатніх доказів того, що його права порушуються. Позивачем не надано суду доказів порушення його прав фактом наявності заборгованості з управління багатоквартирним будинком за особовим рахунком колишнього власника квартири, яка зараз належить позивачеві, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову про виключення з обліку заборгованості попередніх власників квартири та здійснити перерахунок по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за період до 27 серпня 2024 року за послугу з управління багатоквартирними будинками. Зважаючи на вимоги позовної заяви [PERSON] , порушень прав споживача, відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», не вбачається. Таким чином, не має підстав для застосування правила про захист прав та інтересів іншим способом ніж той що передбачений ч. 16 ЦПК України. Змагальність, згідно умов ст. 13 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 73 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 74 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивача в силу Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed