Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] у грудні 2025 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що 20.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 786904, відповідно до якого відповідачці надано кредит у розмірі 4400 грн з умовою сплати відсотків, комісії за надання кредиту на умовах та у терміни, визначених договором. Відповідачка не виконала взяте на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту. 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 21062024, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 786904 від 20.05.2023. Станом на дату подання позову до суду заборгованість відповідачки перед позивачем становить 32278,37 грн, із яких: 4399,97 грн заборгованість за тілом кредиту; 27878,40 грн заборгованість за процентами. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 786904 від 20.05.2023 у розмірі 32278,37 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Ухвалою суду від 17.12.2025 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, а також за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі. 19.12.2025 відповідачка подала відзиви на позов, у яких вказала, що з позовними вимогами не погоджується у повному обсязі та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору саме із нею, не доведено отримання нею грошових коштів та не доведено точний та обґрунтований розрахунок заборгованості. Також відповідачка зазначила, що нею здійснювались платежі через АТ «ПриватБанк» та АТ «Монобанк», однак на даний час доступ до рахунків відсутній, що унеможливлює самостійне отримання підтверджуючих документів. Розмір заявлених відсотків та штрафних санкцій відповідачка вважає завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Вона не має офіційного та постійного доходу, на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а соціальні виплати є єдиним джерелом існування її сім`ї. Стягнення заявленої суми у повному обсязі призведе до порушення прав та законних інтересів дітей. У зв`язку з наведеним відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або як альтернативу, зменшити розмір заявлених вимог з урахуванням здійснених нею платежів та її матеріального стану. Також 19.12.2025 відповідачка подала до суду клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» інформацію та виписку щодо здійснених нею платежів за кредитним договором за відповідний період. 12.01.2026 представник позивача Усенко М.І. подав заяву, у якій просив залишити відзив на позов без розгляду у зв`язку з тим, що відповідачка не надіслала позивачу копії відзиву. Також представник вказав, що підтвердженням зарахування коштів за кредитним договором є наданий позивачем лист про успішне перерахування, який має ключові реквізити платежу: дата здійснення переказу (20.05.2023), грошову суму переказу ( 4400,00 грн), дані отримувача (картки). Ця інформація дозволяє ідентифікувати конкретний платіж. Також у матеріалах справи наявна відповідь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 01.01.2026 за № БТ/Е-62, у якій підтверджено, що 20.05.2023 на банківську картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , була успішно зарахована транзакція в сумі 4400 грн. Відповідачка у відзиві заперечує отримання грошових коштів, проте також одночасно стверджує, що частина зобов`язань нею виконувалася. Такі твердження є суперечливими, оскільки неможливо виконувати зобов`язання за договором, який не укладався або за яким не отримувалися кошти. Вказане свідчить про те, що відповідачка не заперечує факту отримання коштів, а тому є необхідність виконання зобов`язань за договором. У відзиві відповідачка зазначає, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій є завищеним, проте позивачем не заявлено до стягнення жодних штрафних санкцій. Нарахування відсотків за кредитом здійснювалося у межах строку кредитування. Тобто правова природа відсотків у даній справі являє плату за користування кредитом, а не штрафні санкції. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить номер та дату кредитного договору, ПІБ боржника, дату видачі кредиту, методику та порядок нарахувань відсотків за кожний день строку кредитування. Відповідачка свідомо звернулася до ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» з метою отримання кредитних коштів та підтвердила, що повністю розуміє умови договору та погоджується з ними. Обставини, вказані відповідачкою щодо її матеріального стану не підтверджуються доказами та не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для звільнення від обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву в якій вказав, що просить розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримує. Відповідачка також подала заяву в якій вказала. що просить розглядати справу без її участі та врахувати поданий нею відзив та клопотання. Протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 було прийнято до розгляду відзив на позов поданий відповідачкою, а клопотання представника позивача про залишення відзиву на позов без розгляду судом відхилено, оскільки позивач має зареєстрований «Електронний кабінет», а отже, сформований в системі «Електронний суд» відзив на позов у цій справі представник позивача мав отримати в «Електронному кабінеті» через підсистему «Електронний суд» в автоматичному режимі. Суд вважає, що у цьому випадку право сторони позивача та принцип рівності учасників процесу в частині права позивача знати про подання відзиву та бути ознайомленим зі змістом відзиву, не порушений. Також протокольною ухвалою суду від 12.01.2026 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів, оскільки відповідачкою не зазначено про вжиті нею заходи з метою отримання доказів самостійно, а також не надано доказів вжиття таких заходів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 20.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 786904, відповідно до якого відповідачці надано кредит у розмірі 4400 грн на строк 364 дні (до 18.05.2024) з умовою сплати процентів кожні 28 дні за зниженою ставкою у розмірі 1,43% на день та за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,2% на день. Також сторони погодили графік платежів, відповідальність сторін у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання за договором та інші умови кредитування (а.с. 10-21, 23-24). Зазначений кредитний договір був укладений між сторонами у формі електронного документа із відповідним електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, у якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні мови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом із тим, суд не приймає як складову частину кредитного договору укладеного між відповідачкою та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» паспорт споживчого кредиту, оскільки ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. На виконання умов вказаного договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 20.05.2023 на картковий рахунок позичальниці [PERSON] № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти у розмірі 4400 грн (а.с. 24, 69). Таким чином, суд відхиляє доводи відповідачки про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення договору саме із нею, а також не доведено отримання нею грошових коштів. 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 21062024, відповідно до якого та реєстру боржників від 21.06.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 786904 від 20.05.2023 у розмірі 32278,37 грн, із яких: 4399,97 грн заборгованість за тілом кредиту; 27878,40 грн заборгованість за процентами (а.с. 32-38). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 20.05.2023 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Всупереч умов кредитного договору відповідачка не виконала свої зобов`язання внаслідок чого, згідно розрахунку первісного кредитора, станом на дату відступлення права вимоги утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 32278,37 грн, із яких: 4399,97 грн заборгованість за тілом кредиту; 27878,40 грн заборгованість за процентами. Заборгованість по відсоткам нарахована у межах строку кредитування (а.с. 25-31). Суд приймає до уваги доводи відповідачки про те, що вона погашала заборгованість за кредитом, оскільки відомості про відповідні платежі відображені у розрахунку заборгованості складеному ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Однак здійснені відповідачкою платежі лише покривали заборгованість за відсотками. Заборгованість за тілом кредиту не була погашена відповідачкою, тому ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» продовжувало нараховувати відсотки. Загальна сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 32278,37 грн розрахована з урахуванням сплачених відповідачкою коштів на погашення заборгованості. Про наявність заборгованості у розмірі 32278,37 грн та необхідність її погашення позивачем на адресу місця проживання відповідачки було надіслано досудову вимогу за вих. № 23680697 від 08.12.2025 (а.с. 8-9, 38). Разом із тим, суд частково не погоджується із вказаним розрахунком заборгованості зважаючи на таке. Кредитний договір № 786904 був укладений між сторонами 20.05.2023 та строк дії договору визначено тривалістю 364 днів (до 18.05.2024). Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказані положення набрали чинності 24.12.2023 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, під час дії кредитного договору № 786904 від 20.05.2023 чинним законодавством було чітко визначено максимальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а також після закінчення цього строку. Таким чином, умови кредитного договору про сплату відсотків за ставкою що перевищує установлену законом максимальну відсоткову ставку суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Відтак нарахування позивачем відсотків у розмірі 2,2 % у період із 23.04.2024 по 18.05.2024 за незаконною ставкою є також незаконним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що за період із 23.04.2024 по 18.05.2024 розмір відсотків за користування відповідачкою кредитними коштами за ставкою 1,5 % на день має становити 1716 грн. Разом з тим, нарахування позивачем відсотків за період із 20.05.2023 по 22.04.2024 за ставкою 2,2 % на день в сумі 25361,60 грн є правомірним, тому суд погоджується з таким розрахунком. Таким чином загальний розмір заборгованості відповідачки за відсотками по кредитному договору перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» складає 27077,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачкою не надано. Доводи відповідачки про те, що вона не має офіційного та постійного доходу, на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, а соціальні виплати є єдиним джерелом існування її сім`ї не підтверджуються жодними доказами. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачкою належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4399,97 грн, підлягає задоволенню повністю, а також частково підлягає задоволенню вимога про стягнення заборгованості за відсотками, а саме в розмірі 27077,60 грн. Відтак, позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 49, 52). Враховуючи, що позовні вимоги судом задоволені на 97,52%, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 2362,32 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025; ордер на надання правничої допомоги адвокатом Усенком М.І. від 02.07.2025; акт наданих послуг № 18 від 08.12.2025 на суму 8000 грн; детальний опис наданих послуг до акту № 18 від 08.12.2025 (а.с. 41-43). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Саме така правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Указані докази підтверджують факт понесення ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 8000 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. Згідно детального опису наданих послуг до акту № 18 від 08.12.2025 адвокатом Усенком М.І. на виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 було проведено такі дії (надано послуги): усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором на що витрачено 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи на що витрачено 2 год.; погодження правової позиції клієнта у справі на що витрачено 30 хв.; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта на що витрачено 3 год. 30 хв., а вартість робіт склала 8000 грн (а.с. 42). Дана справа відноситься до категорії малозначних, обсяг документів доданих до позовної заяви є незначним, а судова практика у справах цієї категорії є сталою і не потребувала значного часу для аналізу законодавства. Позовна заява складається з 5 аркушів, тому її складання, враховуючи професійну підготовку адвоката, який є фахівцем у галузі права, не становить складності. До того ж, представництво інтересів позивача у судових засіданнях адвокат не здійснював. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, значення справи для сторін, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне визначити суму відшкодування витрат ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 5000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. Таким чином, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,52%), що становить 4876грн.

Outcome: partial