Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач, АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 26.01.2022 року в розмірі 36 805,86 грн станом на 27.10.2024 року , а також 2 422,40 грн судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26.01.2022 року банком здійснено ідентифікацію клієнта [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Сторонами погодження використання ОТП паролю в якості підпису та інших видів простого електронного підпису для підтвердження особи клієнта при здійсненні банківських операцій. У подальшому [PERSON] виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», 26.01.2022 року ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт споживчого кредиту та кредитний договір про надання строкового кредиту у розмірі 48 000,00 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних. Відповідач не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. Станом на 27.10.2024 року [PERSON] має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в загальному розмірі 36 805,86 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34 053,37 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2 752,49 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі матеріалами у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено судове засідання на 18.03.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2025 року відкладено розгляд справи на 08.07.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2025 року відкладено розгляд справи на 25.09.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2025 року відкладено розгляд справи на 15.01.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач не подав. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із поданням всіх документів по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 26.01.2022 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій підтвердив, що підписанням цієї заяви, клієнт приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. У вказаній заяві зазначено основні умови кредитування, а саме - пунктами 1.2, 1.3, 1.5 заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг визначено розмір кредитного ліміту, який не перевищує 200 000,00 для карт «Універсальна» та 200 000,00 грн для карт «Універсальна Gold», фіксовану процентну ставку 42.00 % для карт «Універсальна» та 40,8 % для карт Універсальна Gold, наслідки прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання 60,00 % для карт «Універсальна» та 60,00 % для карт «Універсальна Gold». 26.01.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір № б/н. Відповідно до пункту 1 договору тип кредиту - строковий кредит, сума кредиту - 48 000,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, процентна ставка - 1,5 % сплачується щомісячно від загальної суми кредиту (18 % річних), тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - 25 950,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 73 920,00 грн, реальна річна процентна ставка - 37,00 % річних. Відповідно до пункту 2.1 договору банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, у розмірі, визначеному договором, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни. Відповідно до пункту 2.2 договору кредит надається безготівковим шляхом (перерахування коштів на поточних рахунок починальника). Відповідно до пункту 3.2.3 позичальник зобов`язується повернути кредит у строк кінцевої дати повернення кредиту відповідно до графіку. Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою АТ КБ «ПриватБанк», який містить аналогічні умови кредитування, до викладених у договорі. Дані обставини, як факт написання заяви та укладення договору з позивачем, так і факт отримання ним кредитних коштів на власний рахунок, відповідач не оспорив. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого виникли договірні правовідносини. Щодо умов договору, і щодо розміру невиконаних грошових зобов`язань відповідача, то суд виходить з такого. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 27.10.2024 року становить 36 805,86 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 34 053,37 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 2 752,49 грн. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості, а також сплати неустойки, передбаченої договором, у разі прострочення. Відповідач (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість по поверненню кредитних коштів за наданим позивачем розрахунком. Крім того, відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх повне або часткове спростування. Таким чином, суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності використаних і не повернутих кредитних коштів, як такий, що не оспорений і не спростований відповідачем, є правильним і відповідає дійсності, а тому відповідно до цього розрахунку відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 34 053,37 грн. Враховуючи, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутність або його погашення чи часткове погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних нею кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення прострочених відсотків в сумі 2 752,49 грн, то суд дійшов таких висновків. Як вбачається з кредитного договору від 26.01.2022 року, сторони погодили істотні умови кредитування, в тому числі фіксовану процентну ставку в розмірі 1,5 %, що сплачується щомісячно від загальної суми кредиту (18 % річних), реальна річна процентна ставка - 37,00 % річних, таким чином, загальні витрати за кредитом становлять 25 920,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 73 920,00 грн. Графік платежів, що становить додаток № 1 до кредитного договору від 26.01.2022 року також містив порядок повернення кредиту, відомості про суму щомісячного платежу та відсотки за користування кредитними коштами. Вказані документи відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови Національного Банку України від 13 грудня 2019 року № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», яка була чинна на момент підписання заяви. Таким чином, підписавши вказану заяву, відповідач добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 сформульований висновок, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Відповідно до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Таким чином, суд вважає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що особисто підтвердив у заяві від 26.01.2022 року та у кредитному договорі від 26.01.2022 року. Розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань. При цьому, суд враховує, що відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював даний кредитний договір вцілому чи окремі його положення, зокрема в частині встановленої відсоткової ставки за користування кредитними коштами. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 2 752,49 грн підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до платіжної інструкції від 01.11.2024 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved