Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказала, що 28 серпня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №132. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов?язки. Хоча сторони проживають в одному житловому приміщенні, останнім часом стосунки між ними суттєво погіршились, сімейні та шлюбні відносини повністю припинені, зникло взаєморозуміння, спілкування конфліктне. Будь-які спроби примиритися були невдалими, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з них. Примирення і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Від спільного сімейного життя у подружжя є малолітній син, [PERSON] , [INFO] . Син разом зі своїми батьками зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивачка працює офіційно, стан здоров?я задовільний, групи інвалідності не має. Спір щодо місця проживання дитини у подружжя відсутній. З огляду на те, що відповідач на утриманні непрацездатних батьків чи інших дітей не має, стан здоров`я задовільний, має стабільний дохід, всі витрати по утриманню, лікуванню, навчанню, розвитку сина в подальшому нестиме позивачка, дитина має проблеми зі здоров`ям, які потребують медичного нагляду та постійної роботи залучених спеціалістів, а відповідач зобов?язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також, те що фактично шлюбні відносини між ними припинені, подальша реєстрація шлюбу суперечить особистим інтересам кожного з них, позивачка змушена звернутися до суду із даною позовною заявою. Враховуючи викладене, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №132, та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25 (двадцять п`ять) % від усіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18.09.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.20). Копію ухвали суду від 18.09.2025 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачу на адресу реєстрації (а.с.21, 19), поштове відправлення відповідач отримав 30.09.2025 року, про що свідчить відмітка про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0610283050354 (а.с.23). 30.09.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній не заперечив проти розірвання шлюбу із позивачкою та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання їхньої дитини (а.с.22). Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 28.08.2015 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис №132; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2015 року (а.с.10). За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.2016 року (а.с.11). [PERSON] та її син [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання, виданими Макарівською селищною радою №47 від 06.01.2022 року та №442 від 06.03.2023 року (а.с.7, 12). Як вказала позивачка, а відповідач визнав, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов?язки. Хоча сторони проживають в одному житловому приміщенні, останнім часом стосунки між ними суттєво погіршились, сімейні та шлюбні відносини повністю припинені, зникло взаєморозуміння, спілкування конфліктне. Будь-які спроби примиритися були невдалими, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подальше спільне життя суперечить особистим інтересам кожного з них. Примирення і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Разом з тим, відповідач на утриманні непрацездатних батьків чи інших дітей не має, стан здоров`я задовільний, має стабільний дохід, дитина має проблеми зі здоров`ям, які потребують медичного нагляду та постійної роботи залучених спеціалістів, та має змогу утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також ст.ст. 180-183 СК України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені ст. 182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Обов`язок батьків по утриманню дитини до досягнення нею повноліття закріплений також у статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний, а також відповідач-батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, обставин які б перешкоджали цьому не встановлено, а з урахуванням мінімального розміру аліментів на дитину, а також з врахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір заявлених до стягнення аліментів відповідає вимогам закону. Щодо розподілу судових витрат, слід вказати наступне. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 605,60 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивачки. При цьому решту 605,60 грн, згідно із ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачці з бюджету, оскільки відповідач визнав позов. Разом з тим, оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Отже, відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів, слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved