Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

16 жовтня 2025 року представник позивача, [PERSON] адвокат Бардадим О.К. звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року біло розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку: [PERSON] , [INFO] . Донька сторін, є дитиною з інвалідністю з діагнозом: ДЦП, спастична диплегія в стадії самостійної ходи, рухові порушення другого рівня, симптоматична епілепсія з фокальними нападами, сколіоз грудо-поперекового відділу хребта І ступеня. Дитина зареєстрована та проживає разом із позивачкою. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2025 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, розпочинаючи з 13.08.2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Позивач ніде не працює, є особою з інвалідністю, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 587940 та здійснює догляд за своєю дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного догляду, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе і свою дитину належним чином. Єдиним її доходом є соціальна допомога дитини та її пенсія по інвалідності. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Ухвалою від 27 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 11 листопада 2025 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вважає що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Посилання позивача на те, що вона ніде не працює, оскільки є особою з третьою групою інвалідності та здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного догляду вважає безпідставними, оскільки позивач має третю групу інвалідності, що не становитись перешкоди для працевлаштування. Зазначив, що їхня з позивачкою донька дійсно має інвалідність, але згідно медичного висновку №18 та індивідуальної програми реабілітації - не потребує постійного стороннього догляду. Дитина ходить, займається, не має обмежень життєдіяльності. При зверненні з даним позовом до суду позивач не надала належних та достатніх доказів того що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізвції нею права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю. Долучений до матеріалів справи медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює що у дитини наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років. Надані медичні документи не вказують на те, що дитина в силу свого захворювання не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2025 року з нього на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Крім цього він допомагає дитині з метою забезпечення якомога кращого рівня життя і ні в якому разі не відмовляється від неї. Заборгованості по сплаті аліментів він не має. Крім цього, він має батьків похилого віку, яким всебічно допомагає, його батько пережив інфаркт та постраждав внаслідок обстрілу. Вважає, що позивач не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з ним інтереси та потреби дитини, утримувати її та має можливість працевлаштування. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують на їх задоволенні у повному обсязі наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 02 листопада 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2025 року було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] Серія [NUMBER] , виданого 15 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 124 підтверджується, що її батьками є: батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Дитина зареєстрована та проживає разом із матір`ю - [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади 2025/005112090, сформованого 21.04.2025 року та не заперечується відповідачем. Згідно наявного в матеріалах справи медичного висновку №18 від 08.09.2023 року дитині сторін [PERSON] встановлено статус дитини-інваліда на період до 15.10.2027 року. Судовим наказом, виданим Марганецьким міським судом Дніпропетровської області від 19 серпня 2025 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, розпочинаючи з 13.08.2025 року, до досягнення дитиною повноліття. Позивач є особою з інвалідністю, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №587940, ніде не працює, здійснює догляд за своєю дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного догляду, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе і свою дитину належним чином. На теперішній час відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина, що має інвалідність, добровільно не надає. Відповідно до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 р. N2961-ІV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Відповідно до ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, тобто у частці від доходу другого з подружжя або у твердій грошовій сумі, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач сама має інвалідність, проживає з дитиною з інвалідністю, за якою здійснює постійний догляду і опікується нею. Сторони по справі проживають окремо, шлюб між ними розірвано, позивач має право на утримання від відповідача за умови, що останній може надавати матеріальну допомогу. Відповідач є працездатною особою та працює. Таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю. Посилання відповідача на ті обставини, що він має батьків похилого віку та всебічно їм допомагає, суд не вважає підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ним не надано доказів того, що батьки перебувають саме на його утриманні і не отримують пенсію чи інші соціальні виплати. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка має інвалідність через важке захворювання, матеріальне становище позивача те, що відповідач у добровільному порядку на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, допомоги не надає також матеріальне становище відповідача, з якого за рішенням суду стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), що підтверджується матеріалами справи та те, що обов`язок матеріально утримувати дитину є як у матері так і у батька, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити стягнувши з [PERSON] щомісячно на користь [PERSON] , яка проживає з дитиною з інвалідністю [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), на період встановлення інвалідності дитини, починаючи стягнення з 16 жовтня 2025 року до 25 жовтня 2027 року. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду про стягнення аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved