Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Предстаник позивача адвокат Рознін В.А., який діє в інтересах приватного підприємства «Дар Ланів», через систему «Електронний суд», звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, а саме - 3 % річних та інфляційних збитків. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.09.2025 року у цивільній справі № 478/843/21 за позовом ПП «Дар Ланів» до [PERSON] про стягнення грошових коштів у задоволені позовних вимог було відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.11.2025 року рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2025 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПП «Дар Ланів» було задоволено, а саме, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПП «Дар Ланів» безпідставно отримані 50000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 29897 грн. та 3 % річних в розмірі 9193,15 грн. Відповідач не виконує вказане з моменту його ухвалення. Вказують, що інфляційні витрати та 3 % річних які підлягали стягненню за вищевказаним судовим рішенням, нараховані (охоплюють) в період часу з 06.07.2018 року по 19.08.2024 року включно. В порядку ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційні втрати та 3 % річних нараховуються за весь час прострочння, якщо боржник продовжує не виконувати грошове зобов`язання. Оскільки відповідач не виконує вказане рішення суду позивач вважає що має право звернутись із самостійним позовом про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за новий період прострочення, який не був охоплений, тобто предметом попереднього розгляду у справі № 478/843/21. За вказаного позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 3 % річних в сумі 1919,18 грн. та інфляційні витрати в сумі 7286,95 грн. нарахованих за період часу 20.08.2024 року по 29.11.2025 року включно. Загальний розмір заявлених до стягнення вимог становить 9206,13 грн. Ухвалою суду від 02.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що: обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.09.2025 року у цивільній справі № 478/843/21 (провадження № 2/478/6/2025) за позовом приватного ПП «Дар Ланів» до [PERSON] про стягнення грошових коштів у задоволені позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ПП «Дар Ланів» подало апеляційну скаргу. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.11.2025 року рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 вересня 2025 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПП «Дар Ланів» було задоволено, а саме, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь приватного підприємства ПП «Дар Ланів» безпідставно отримані 50000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 29897 грн., 3 % річних в розмірі 9193,15 грн. та 5903,60 грн. судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦПК України вказане судове рішення набрало законної сили 29.11.2025 року. За вказаних обставин, в тому числі з врахуванням і вищевказаного судового рішення, судом визнається як об`єктивний факт те, що на даний час [PERSON] є боржником по відношенню до ПП «Дар Ланів» з виконання рішення Миколаївського апеляційного суду від 29.11.2025 року у справі № 478/843/21. Факт невиконання судового рішення відповідачем встановлено судом та не спростовано відповідачем. За вказаного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період часу з 20.08.2024 року по 29.11.2025 року становить в сумі 1919,18 грн. та інфляційні витрати за період часу з 20.08.2024 року по 29.11.2025 року у сумі 7286,95 грн., нарахованих на суму основного грошового зобов`язання, у зв`язку з не виконанням ними рішення Миколаївського апеляційеого суду від 29.11.2025 року у справі № 478/843/21 за новий період прострочення, а саме: з 20.08.2024 року по 29.11.2025 року, який не був охоплений (предметом) розгляду у справі № 478/843/21, за яким 3% річних та інфляційні витрати охоплювали (розраховувались) за період часу з 06.07.2018 року по 19.08.2025 року. Доказ належного виконання вищевказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні. Згідно розрахунку позивача 3% річних за період часу з 20.08.2024 року по 29.11.2025 року становить 1919,18 грн., розмір нарахованих відсотків за вказаний період часу становить 7286,95 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорювався, власного розрахунку суду не надано. Отже з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу, вищевказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірною формулою. У частинах першій, другій та п`ятійстатті 263 ЦПК Українивстановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Правове обгрунтування та мотиви суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК Українив разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2025 року у справі № 640/13147/19 (провадження № 61-5647св24) зазначено, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другоїстатті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. Верховний Суд вже звертав увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). У постанові від 26 лютого 2025 року у справі №757/7506/21-ц (провадження 61-5954св24) Верховний Суд дійшов наступних висновків: «отже, суди дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України за весь час прострочення виконання зобов`язання». За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 757/3530/20, провадження № 61-18137св23). Змагальність сторін є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьоїстатті 2 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини 2статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 3 % річних за неналежне виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третястатті 89 ЦПК України). Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке відповідач не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Миколаївського апеляційеого суду 24.11.2025 по справі № 478/843/21 та за своїм характером є грошовим зобов`язанням. За вказаного, оцінивши у справі докази що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що права ПП «Дар Ланів» внаслідок прострочення виконання судового рішення порушені та підлягають судовому захисту, у зв`язку з чим суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь ПП «Дар Ланів» 3 % річних з та інфляційні втрати за період часу з 20.08.2024 року по 29.11.2025 рік, та погоджується з розрахунком наданим позивачем, який в повній мірі відповідає чинному законодавству та перевірений судом у розмірі 9206,13 грн., в той же час відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок, доказів вчасного виконання рішення Миколаївського апеляційного суду не надано. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи свідчать, що позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved