Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 року в розмірі 18230,41 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 16.09.2023 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено кредитний договір № 100423563 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000 грн. на строк 104 дні, зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 100423563 від 16.09.2023 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 02.02.2024 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 18230,41 грн., а саме: 4550 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12980,41 грн. - заборгованість за процентами; 700 грн. - заборгованість за комісією. Між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" 28.02.2024 року укладено договір відступлення прав вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 року. 05.11.2025 року представником відповідача через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що до суду не надано належних оригіналів зазначених кредитних договорів для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитних договорів саме відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо. Також посилається на те, що серед доказів позивач надає довідку про ідентифікацію відповідача. Зазначений документ не може бути беззаперечним доказом ідентифікації особи з огляду на відсутність його в законодавчому полі, а, отже, він є неналежним доказом в розумінні ст. 78-81 ЦПК України. Відсутні докази на підтвердження факту перерахування коштів ТОВ "Мілоан" відповідачу. Надане позивачем платіжне доручення відповідно до Закону є підставою тільки для ініціювання здійснення переказу грошових коштів. Доказів передачі відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг та перерахування останнім грошових коштів відповідачу не надано, як і не надано первинних документів на підтвердження зазначеного. Також зазначає, що починаючи з 24.12.2023, проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 2,5 % в день. Щодо нарахованої комісії зазначає, що в договорі споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням кредиту, що надаються Відповідачу та за які встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), а тому ця вимога задоволенню не підлягає. Також зазначає, що у наданому до матеріалів справи договорі про надання правничої допомоги відсутнє окреме визначення такої дії, як право представника (адвоката) на підписання позовної заяви. Отже, позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для повернення заяви особі, яка її подала відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України. Крім того, просить відмовити в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на їх необґрунтованість. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 29.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача також у судове засідання не з`явився. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 16.09.2023 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 100423563. Кредитний договір з боку [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором F41727. Згідно довідки ТОВ "Мілоан" від 09.09.2025 року встановлено, що товариством ідентифіковано [PERSON] , з яким укладено кредитний договір № 100423563 від 16.09.2023 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору сума кредиту складає 7000 грн; Відповідно до п. 1.3, пп. 1.3.1, 1.3.2 Кредитного договору кредит надається на строк 104 дні і складається з пільгового (14 днів) та поточного (90 днів) періодів; Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору комісія за надання кредиту складає 700 грн.; Відповідно до п.п. 1.5.2., 1.5.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду складають 1,25% в день, та протягом поточного періоду в розмірі 3% в день. Відповідно до п. 2.3.1 Кредитного договору позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах. З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, доданих до позовної заяви встановлено, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 року в розмірі 18230,41 грн., а саме: 4550 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12980,41 грн. - заборгованість за процентами; 700 грн. - заборгованість за комісією. Крім того, з вказаного розрахунку встановлено, що [PERSON] сплачено 01.10.2023 року 700 грн., 02.10.2023 року 1820 грн., 10.10.2023 року 980 грн., 23.10.2023 року 1820 грн., 03.11.2023 року 1400 грн., а разом 8120 грн. З копії договору факторингу № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 року встановлено, що ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" право вимоги, зокрема за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 року. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування». Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до п. 4. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» приписано надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (тобто не банкам), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінивши надані докази, суд зазначає, що позивачем доведено укладення 16.09.2023 року в електронному вигляді між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] договору про споживчий кредит № 100423563, підписання його з боку [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора F41727 (про що зазначено на примірнику договору), та надання відповідачу кредиту в розмірі 7000 грн. З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність доказів укладення між ним та ТОВ"Мілоан" договору про споживчий кредит спростовуються матеріалами справи. При цьому, у договорі зазначено погоджені сторонами суму кредиту, термін кредитування, розмір відсотків, що є істотними умовами кредитного договору. Посилання відповідача на те, що паспорт споживчого кредиту № 100423563 не може вважатися частиною кредитного договору в цьому випадку не мають правового значення, оскільки умови кредитного договору погоджені сторонами в самому договорі про споживчий кредит. Таким чином, ТОВ "Мілоан" взяті на себе зобов`язання за договором виконало своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 7000 грн., однак в порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, отримані кредитні кошти та проценти за користування ними в межах строку кредитування в повному обсязі не сплатив. Відносно пред`явленої до стягнення нарахованої на підставі п. 1.5.1 кредитного договору заборгованості за комісією у розмірі 700 грн., суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», який діяв на час укладення спірного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданих до суду, неможливо встановити, яка саме комісія (її вид), за який період та у зв`язку з чим нарахована відповідачу. Крім того, з наданих до суду доказів неможливо встановити, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 700 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає. Щодо розміру нарахованих процентів за договором суд зазначає наступне. 24.12.2023 року набрав чинності Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, на законодавчому рівні обмежено розмір денної процентної ставки за договорами про споживче кредитування. Так, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %, а в подальшому відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» - 1%. Оскільки строк дії кредитного договору № 100423563 від 16.09.2023 року визначено сторонами 104 дні з можливістю пролонгації, договір продовжує діяти після набрання чинності Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023 року), а тому дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на кредитний договір № 100423563 від 16.09.2023 року. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що проценти з 24.12.2023 року нараховані за денною ставкою 3%, що не узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22.11.2023 року, а тому пред`явлені позивачем до стягнення проценти у сумі 5460 грн. є необґрунтованими. Судом перераховано розмір процентів з урахуванням законодавчих обмежень, введених Законом України «Про споживче кредитування» в редакції Закону від 22.11.2023 року, і за період з 16.09.2023 року по 02.02.2024 року проценти по кредитному договору № 100423563 від 16.09.2023 року склали 15220,41 грн., а саме: За період з 16.09.2023 року по 24.12.2023 року проценти нараховані вірно та складають складають 10670,41 грн.; За період з 25.12.2023 року по 02.02.2024 року за денною процентною ставкою 2,5% проценти складають 4550 грн. (4550грн.(заборгованість по тілу кредиту станом на 25.12.2023)*2,5*40днів/100=4550грн.). На погашення процентів [PERSON] сплачено 01.10.2023 року 700 грн., 02.10.2023 року 490 грн., 10.10.2023 року 980 грн., 23.10.2023 року 490 грн., 03.11.2023 року 490 грн., а разом 3150 грн. Крім того, з відомості про щоденні нарахування вбачається, що ТОВ "Мілоан" нараховано, а [PERSON] сплачено комісію, зокрема, 02.10.2023 року у сумі 420грн., 10.10.2023 року у сумі 840грн., 23.10.2023 року у сумі 420грн., 03.11.2023 року у сумі 420грн. на загальну суму 2100грн. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» нарахування та сплата цієї комісії є безпідставною, а тому вказані суми підлягають зарахуванню в рахунок погашення кредиту. Таким чином, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 становить 14520,41 грн. (4550грн. тіло кредиту+15220,41грн. нараховані відсотки-3150грн. сплачені відсотки- 2100грн. сплачені комісії=14520,41). Оскільки відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором № 100423563 не виконував, у визначені договором строки погашення кредиту та процентів за кредитним договором № 100423563 від 16.09.2023 року не здійснив, заборгованість за кредитом в розмірі 14520,41 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] . В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Доводи відзиву про підписання позовної заяви неналежним представником [PERSON] не заслуховують на увагу, оскільки до матеріалів справи додано ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377. Вказаний ордер виданий АО "Апологет" адвокату Усенку М.І. на представництво інтересів ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" у судах загальної юрисдикції. В ордері зазначено про те, що повноваження адвоката не обмежуються. Доводи відзиву про відсутність доказів оплати відповідно до договору про відступлення права вимоги від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" спростовуються доданою до позовної заяви платіжною інструкцією № 75540, яка містить відмітку АТ "Райффайзен Банк" про перерахування коштів 26.02.2024 року. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 14520,41 грн. Щодо розподілу судових витрат, то представники відповідач у відзиві зробив заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про подання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити судове засідання на 29.01.2026 року о 12-20 та встановити [PERSON] строк для надання таких доказів.

Outcome: partial