Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання права власності на самочинне будівництво. В позові вказано, що позивач являється власником земельної ділянки кадастровий номер 5322886601:01:003:0820, площею 0,003 га, за цільовим призначенням: для будівництва індивідуального гаража. На вказаній земельній ділянці позивачем самочинно збудовано гараж, загальною площею 19,9 кв.м. Під час проведення будівельних робіт з будівництва гаража позивач дотримався архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм, з початку будівництва до його завершення жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Даний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, внесений до Реєстру будівельної діяльності. 15.09.2025 року позивач звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України через органи ЦНАП зі зверненням щодо прийняття в експлуатацію збудованого ним індивідуального гаража, однак отримав відмову у прийнятті в експлуатацію зазначеного гаража з підстав - цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5322886601:01:003:0820 02.05. Для будівництва індивідуальних гаражів, суперечить вимогам абзацу першого п.9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до останнього, орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів. Отже, для гаража законодавцем не передбачено можливості введення в експлуатацію нежитлового приміщення гаража через подання на реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією (спрощену процедуру введення в експлуатацію без дозвільного документу). Іншого способу захисту, аніж звернення до суду не має. Позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.10.2025 прохають суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - гараж літ. «А-1», загальною площею 19,9 кв.м., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5322886601:01:003:0820, за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, прохала його задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої прохає справу розглядати за його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду. В судове засідання представник третьої особи відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області не з`явився, згідно наданого клопотання прохав справу розглядати без його участі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. (ч. 2 ст. 331 ЦК України). Відповідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5322886601:01:003:0820, площею 0,0030 га, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуального гаража, що підтверджується Рішенням Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 28.07.2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність» та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №221476504 від 26.08.2020 року (а.с. 7-8). Позивачем [PERSON] на вказаній земельній ділянці самочинно збудовано гараж, загальною площею 19,9 кв.м. В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 07.07.2025 року, який складається з технічного паспорту на гараж, плану поверху, експлуатації приміщень, характеристики об`єкту нерухомого майна, відповідно до яких вищевказаний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, загальна площа 19,9 кв.м. (а.с. 9-10) Збудований позивачем [PERSON] гараж внесений до Реєстру будівельної діяльності, що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №1147 від 07.07.2025 року, реєстраційний номер документу:ТІ01:2763-9452-7536-0283. (а.с. 11-12) Відповідно Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер ІУ161250915355, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією повернута на доопрацювання, підстави неподання документів, необхідних для прийняття рішення, опис цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 5322886601:01:003:0820 02.05 Для будівництва індивідуальних гаражів, суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». (а.с. 13-16) Даний факт також підтверджується листом Державної інспекції архітектури та містобудування України №7652/03/18-25 від 17.11.2025. (а.с. 80-81) На звернення позивача щодо прийняття в експлуатацію збудованої у 2000 році нежитлової будівлі, гараж, що розташований на земельній ділянці кадастровий номер 5322886601:01:003:0820 за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с. Засулля, вул. Засульська, біля буд. 30А, відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області надав відповідь, що на порталі Єдиної державної електронної системі у сфері будівництва (далі - ЄДЕССБ) відсутні, а [PERSON] не надано відомості, щодо документів, що дають право на початок виконання будівельних робіт даного об`єкта, тож він вважається збудованим самочинно. Оскільки даний гараж, розташований окремо, не при садибному чи дачному будинку, такий об`єкт не підпадає під будівельну амністію (спрощену процедуру введення в експлуатацію без дозвільного документа). За таких обставин відділ ДАБК не може прийняти в експлуатацію зазначений будівництвом гараж. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду, що підтверджується листом відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області №02.14-22/54 від 18.11.2025. (а.с. 82) Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Відповідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як вбачається з матеріалів справи, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією реєстраційний номер ІУ161250915355 повернута на доопрацювання. Згідно п. 21 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 №461, рішення органів державного архітектурно-будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду. Рішення Державної інспекції архітектури та містобудування України про повернення на доопрацювання декларації про готовність об`єкта до експлуатації [PERSON] не оскаржувалось. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Суд вважає, що повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта на доопрацювання не можна розцінювати як відмову у прийнятті в експлуатацію. Законодавством не передбачено можливість звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed