Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

01 листопада 2025 року представник позивача, адвокат Краснящих Богдан Миколайович, звернувся в інтересах [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) до Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), про стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій формі в розмірі 5000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , народжену у шлюбі, який проживає разом із позивачем у Анталії, Турецька Республіка та перебуває на її утриманні. Вказано, що позивач самостійно утримує та виховує сина, а відповідач не несе витрат пов`язаних із утриманням дитини, зокрема на: харчування, одяг, приладдя, іграшки, а також на відвідування дитиною закладу освіти, додаткових занять, гуртків, дитячого відпочинку у вихідні та святкові дні. Акцентовано увагу на тому, що позивач не може забезпечити достатній рівень життя дитині, тому батько, який є фізично здоровим та працездатним, працює, отримує дохід та має на праві власності частину житлового будинку садибного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , інших осіб на утриманні не має, може сплачувати аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 5000 грн 00 коп. щомісячно, що забезпечить рівність при несенні обов`язку утримання дитини. Враховуючи те, що відповідно до Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в добровільному порядку щодо сплати аліментів сторонам домовитись не вдалося, [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів із батька дитини у твердій грошовій сумі. Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. 12 січня 2026 року від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розгляд справи, призначеної на 13 січня 2026 року на 09 год 30 хв, здійснювати без участі позивача та її представника. Зазначив, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с. 49-50). У судове засідання, призначене на 13 січня 2026 року, відповідач повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надавав. Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 13 січня 2026 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача, а саме: [ADDRESS] , повернулась до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» від 13 грудня 2025 року (а.с. 46-48). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд доходить висновку про те, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Оскільки, судова повістка є такою, що врученою відповідачу та враховуючи неподання ним відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17 липня 2019 року (а.с. 3). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а спільний син позивача і відповідача [PERSON] - проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Зокрема, як вбачається з посвідки на проживання [PERSON] серійний номер [NUMBER] та [PERSON] серійний номер [NUMBER] , позивач разом із дитиною проживають у Турецькій Республіці (а.с. 9-12). В позасудовому порядку сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів, що будуть сплачуватись відповідачем, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною 1 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Частиною 8 статті 5 цього Закону передбачено, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Висновки щодо правозастосування З огляду на викладені норми чинного законодавства, зважаючи на встановлені обставини справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що малолітній син позивача та відповідача проживає разом із матір`ю [PERSON] . Суд враховує матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, та не має самостійного заробітку чи доходу. Зазначає, що [PERSON] перебуває на утриманні матері та проживає разом із нею у іншій державі. Між батьками не досягнуто згоди щодо матеріального утримання батьком, який проживає окремо. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на наявний обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Суд зазначає, що сума аліментів, заявлена позивачем не є завищеною, чи такою, що має надмірний характер. Заявлена сума буде забезпечувати необхідний та достатній рівень життя малолітньої дитини сторін, що відповідає загальному розумінню про належне її забезпечення. Відповідачем до суду не надано доказів неможливості надання матеріальної допомоги дитині у визначеному позивачем розмірі. Суд зазначає, що позивач визначила у позовній заяві розмір аліментів у твердій грошовій сумі, скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 181 та статтею 184 СК України. Отже, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі в розмірі 5000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 01 листопада 2025 року по день досягнення ним повноліття. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно зі статтею 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved