Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Шминдрук О.Ф. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з 06 листопада 2015 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області (актовий запис № 3). Вказує, що від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої позивачка вказана матір`ю, а відповідач - батьком. Зазначає, що шлюбне життя з між сторонами не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на подружнє життя та майбутнє. Відносини між сторонами протягом останніх чотирьох років погіршилися, зникло взаєморозуміння, взаємоповага та довіра, погляди на сімейне життя та ведення спільного побуту у сторін кардинально відрізняються. Вказала, що сторони не можуть дійти згоди щодо найважливіших сімейних питань. Під час спільного проживання між сторонами виникали конфлікти з різних підстав, що негативно впливало на психологічну атмосферу в сім`ї. Вважає, що шлюб між сторонами існує формально, так як вони разом як сім`я не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, починаючи з січня 2022 року. Подальший зміст підтримувати сімейні відносини між сторонами вважає недоцільним і таким, що суперечить інтересам позивачки, що й спонукало звернутися до суду з вищевказаним позовом. Просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 12.12.2025 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивачки з поданій до суду заяві просила позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати у її відсутності та відсутності позивачки. Відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден, строку для примирення не потребує. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 06 листопада 2015 року року перебувають у шлюбі, який 06.11.2015 року зареєстрований виконавчим комітетом Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області (актовий запис № 3), що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.11.2025 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.2016 року. З доводів представника позивачки судом встановлено, що сторони разом як сім`я не проживають та наведена обставина відповідачем не заперечується та не спростована. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] втратили почуття любові один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки як сім`я вони разом не проживають з січня 2022 року, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином, шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу, а відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 02.12.2025 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст.105, 110, 113 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved