Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про розірвання зареєстрованого 04 грудня 2012 року з відповідачем [PERSON] шлюбу, у період якого діти у них не народились. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що стосунки з відповідачем не складаються, у них різні характери та різні погляди на життєві ситуації, сімейне життя та обов`язки в сім`ї, через що між ними виникали сварки, під час яких ображали один одного. Усе це призвело до того, що вони стали чужими людьми, втратили почуття поваги та взаєморозуміння. Подружні стосунки припинені з червня 2024 року, заходів для примирення не вживали і цього не бажають, тому шлюб існує лише формально. За викладених обставин вважає, що збереження шлюбу буде суперечити його та відповідача інтересам. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 10 грудня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 22 грудня 2025 року поштовим зв`язком від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. У заяві відповідач також просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та не стягувати із неї судовий збір. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідженням змісту позовних вимог та їх обґрунтування встановлено, що вони відповідають положенням ч.1 ст.24, ст.112 СК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Разом з цим, позивач просить не стягувати з відповідача судові витрати по справі. Про це також клопоче й сама відповідач, одна жодних доказів про наявність у неї підстав для звільнення від сплати судового збору не надає. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, у відповідності до положень ст.ст.141, 142 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню лише 50 відсотків судового збору, розмір якого визначається на дату подання цього позову до суду (1211,20 грн), а решту 50 відсотків судового збору компенсовується за рахунок держави.

Outcome: approved