Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 04.08.2000 Шевченківським РВ УМВС України в Харківській області, РНОКПП [NUMBER] , архівних довідок: № 577, виданої 14.11.2025 Комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради та № 605, виданої 24.11.2025 Комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради, в яких зазначені відомості про стаж роботи та кількість вихододнів [PERSON] . В обгрунтування заяви зазначила, що встановлення факту належності архівних довідок № 577 від 14.11.2025 та 605 від 24.11.2025 має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами окремого провадження. Розгляд заяви заявник просила проводити за її відсутністю, доводи викладені в заяві підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, повідомлявся про розгляд судової справи належним чином, заперечень проти заяви суду не надав. Суд, за таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] (заявник), народилася [INFO] у с. Салчия Черненківського району, Молдова, шо підтверджується свідоцтвом про народження. 01.05.1989 завник уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 04.08.2000 виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , в якому прізвище, ім`я та по батькові заявника записані як « [PERSON] , дата народження - « [INFO] », місце народження - «с. Салчия Черненківського району Молдова». З 07.10.1996 заявник зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та 07.08.2024 їй повторно видана картка платника податків із реєстраційним номером [NUMBER] . Прізвище, ім`я та по батькові як фізичної особи-платника податків зазначені в картці як « [PERSON] ». У трудовій книжці серії [NUMBER] , заповненої 11.09.1988, прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано російською мовою, як « [PERSON] »: число, місяць та рік народження - « [INFO] », та змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.05.1989. На виконання вимог Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217- IX, відомості про трудову діяльність заявником внесені до Державного реєстру через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду у вигляді сканованих або оцифрованих копій документів (трудової книжки, довідок тощо), передбачених законодавством. Після перевірки даних із боку Пенсійного фонду України та їхнього внесення до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, пенсійним фондом не зараховано період роботи заявника з 1988 року по 1999 рік у колгоспі ім. Кірова, та з 01.03.2000 по 03.11.2003 у ТОВ СП «Шевченківське», у зв`язку із не внесенням до трудової книжки [NUMBER] від 11.09.1988 відомостей про кількість відпрацьованих вихододнів та рекомендовано надати уточнюючі довідки. На звернення заявниці, комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради видано архівну довідку № 577 від 14.11.2025, яка містить інформацію про період роботи та вироблену кількість вихододнів в колгоспі ім. Кірова Шевченківського району Харківської області та архівну довідку № 605 від 24.11.2025, яка містить інформацію про прийняття на роботу дояркою у відділ тваринництва в ТОВ СП «Шевченківське. Однак, у довідці № 577 від 14.11.2025, виданій на підставі відомостей з документів архівного фонду Комунальної установи «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради в книгах обліку розрахунків по оплаті праці працюючих, особових рахунках колгоспників колгоспу ім. Кірова, КСП «Нижньобурлуцьке» 1988-1989 роки значиться російською мовою « [PERSON] », 1992-1999 роки значиться російською мовою « [PERSON] », в прізвищі пропущено одну літеру та прізвище заявниці « [PERSON] » вказано російсько мовою, як « [PERSON] ». Підтвердженням того факту, що [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] є свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.08.1970, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.05.1989 та трудова книжка [NUMBER] від 11.09.1988, в якій прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Таким чином, у заявника виникла невідповідність між правовстановлюючими документами, а саме архівною довідкою, паспортом громадянина України та трудовою книжкою, у зв`язку із чим, виникла необхідність встановити факт належності, [PERSON] , архівної довідки № 577 від 14.11.2025, виданої комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради. Судом установено, що підтвердженням того факту, що архівна довідка з наявною в ній інформацією про періоди роботи належить заявниці, [PERSON] , є наступне: період роботи з 1988 року по 1993 рік в колгоспі ім. Кірова збігається із записом № 1 в трудовій книжці [NUMBER] від 11.09.1988; період роботи з 1993 року по 2000 рік в КСП «Нижньобурлуцьке» (рішенням зборів уповноважених, протокол № 1 від 15.01.1993 колгосп ім. Кірова реорганізовано в КСП «Нижньобурлуцьке», що підтверджується історичною довідкою № 578 від 14.11.2025, виданою комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради) збігається із записом № 2, № 3 в трудовій книжці [NUMBER] від 11.09.1988. В архівній довідці № 605 від 24.11.2025, виданій Комунальною установою «Трудовий архів» Шевченківської селищної ради зазначено, що у книгах наказів директора ТОВ СП «Шевченківське» з особового складу за 2000 рік прийнята на роботу дояркою і відділ тваринництва з 01.03.2000 [PERSON] (російською мовою, як зазначено в документах). Відповідно до записів у трудовій книжці, остання звільнена з роботи ЗАТ СП «Шевченківське» 03.11.2003 за згодою сторін. ТОВ СП «Шевченківське» реорганізоване в ЗАТ СП «Шевченківське на підставі наказу № 36 від 26.04.2002. Факт зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.1970, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.05.1989 та трудовою книжкою [NUMBER] від 11.09.1988, в якій прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». На думку суду, недоліки, які виникли при заповненні книги обліку розрахунків по оплаті праці та у книгах наказів, на підставі яких видано архівні довідки, не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення. В порядку ч. 1 п. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК Українизаява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. За правовими позиціями Верховного Суду щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Заявник не має можливості одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ через те, що законодавством не передбачена така можливість. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З таких обставин, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved