Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач ТОВ "СВЕА ФІНАНС" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 24665,87 грн за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4692493 від 29.05.2024, а також судовий збір у сумі 2422,20 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.05.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено вказаний кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 16500,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" виконав свої зобов`язання у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, шляхом переказу коштів на банківську карту клієнта. В свою чергу, відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом не надав, у результаті чого у відповідача перед ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" утворилась заборгованість у сумі 24665,87 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 16499,00 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 6929,44 грн та пені (штрафу) у розмірі 1237,43 грн. 24.01.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "СВЕА ФІНАНС" укладено договір факторингу № 01.02-02/25, за результатами укладення якого право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 13.11.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотання про проведення розгляду справи з його викликом в судове засідання не подав. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 29.05.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4692493 на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 16500,00 грн на 360 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування. Періодичність платежів зі сплати процентів встановлена кожні 20 днів. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 29.05.2024 на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 92517, який було відправлено 29.05.2024 на номер телефону, вказаний відповідачем, та введено відповідачем того ж дня. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника № [NUMBER] , реквізити якої останній самостійно вказав первісному кредитору. Вказане підтверджується листом від надавача платіжних послуг ТОВ "ПЕЙТЕК". Відповідач не здійснив платежі на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором вчасно, всупереч умовам договору та графіку платежів. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору у відповідача перед первісним кредитором станом на 24.01.2025 утворилась заборгованість у сумі 24665,87 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 16499,00 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 6929,44 грн та пені (штрафу) у розмірі 1237,43 грн 24.01.2025 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором була передана первісним кредитором "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" на підставі договору факторингу № 01.02-02/25 та реєстру боржників, доданого до нього. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників до договору факторингу № 01.02-02/25 від 24.01.2025, актом приймання-передачі документації. Фінансування за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу № 01.02-02/25 було здійснено ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на користь первісного кредитора 27.01.2025. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 193 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Електронний договір за згодою сторін може вчинятися за допомогою обміну електронними повідомленнями. У разі вчинення електронного правочину шляхом обміну електронними повідомленнями, кожне з яких підписане електронним підписом або іншим аналогом власноручного підпису, вважається, що договір укладений у письмовій формі. Одноразовий ідентифікатор (персональний код), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", - це код або пароль, що дозволяє ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину, розкритий для такої особи та використовується нею для вчинення цього електронного правочину. Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 зазначив, що використання одноразового ідентифікатора (персонального коду), відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", прирівнюється до власноручного підпису за умови, що він дає змогу ідентифікувати особу, яка бере участь у вчиненні електронного правочину. Договір, підписаний одноразовим ідентифікатором (персональним кодом) є документом в електронній формі і вважається таким, що укладений у письмовій формі. Отже, договір, укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що укладений у письмовій формі і є дійсним. У матеріалах справи міститься кредитний договір № 4692493 від 29.05.2024, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 92517. Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 4692493 від 29.05.2024 був укладений між первісним кредитором та відповідачем у належній електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України "Про електронну комерцію", та за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач особисто, використовуючи інформаційно-телекомунікаційну систему первісного кредитора, заповнив заявку на отримання кредиту, ознайомився з умовами кредитування, пройшов процедуру верифікації та підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором 92517, який був відправлений на вказаний ним номер мобільного телефону та введений ним для підписання договору. Частинами 1, 2 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4692493 від 29.05.2024 належним чином не виконує, в результаті чого заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на дату складання позову складає 23428,44 грн, з яких: 16499,00 грн - заборгованість по кредиту; 6929,44 грн - заборгованість за відсотках, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими суду документами. Доказів погашення заборгованості перед позивачем за кредитом відповідач суду не надала. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення пені (штрафу) у сумі 1237,43 грн суд зазначає таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду цієї справи продовжено та не припинено. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, стягнення неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами виключається. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені (штрафу) у сумі 1237,43 грн задоволенню не підлягають. За таких обставин, розглянувши матеріали справи, враховуючи конкретні її обставини та те, що відповідач не виконав умови кредитного договору і не повернув борг позивачу, одночасно відповідачем не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів і розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ "СВЕА ФІНАНС" слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4692493 від 29.05.2024 в розмірі 23428,44 грн, з яких 16499,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 6929,44 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 313 від 28.10.2025. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2300,79 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial