Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

13 жотвня 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» через свого представника Дідуха Є.О. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 108800,00 грн, судовгого збору в розмірі 2422,40 грн, витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 13 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено електронний договір №48095159 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач отримав кредит в сумі 17000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 1,5% у день. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 84150,00, з якої заборгованість за тілом кредиту становить 17000,00 грн, заборгованість за процентрами - 58650,00 грн та заборгованість по нарахованонм штрафам/неустойці в розмірі 8500,00 грн, яку ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року відступило для ТОВ «Українські фінансові операції». Після укладення договору факторингу строк строк кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору, позивачкем, як новий кредитором донараховано відсотки за 130 календарних днів у розмірі 31150,00 грн, і станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 108800,00 грн, яка розрахована без врахування неустойки. Покликаючись на те, що заборгованість за кредитним договором [PERSON] не погашена, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін в судове засідання. Копію ухвали відповідач отримав 31 жовтня 2025 року. Цією ухвалою відповідачеві встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, який на час розгляду справи до суду не поданий. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги потрібно задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13 липня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кощтів на умовах споживчого крежиту №4809159, відповідно до якого ч отримав кредит в сумі 17000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 1,5% у день у пільговий період (пониженої відсоткової ставки), повної ставки кредитування 1,5% у день. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 65293. Підписавши договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цих договорах. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №27/02/2025, відповідно до якого ТОВ «Українські фінансові операції» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура України» за плату, а ТОВ «Лінеура України» відступає для ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Як вбачається з розрахунків заборгованості за кредитним договором №4809159 від 13 липня 2024 року, заборгованість [PERSON] становить 108800,00 грн, з яких 17000 грн заборгованість за тілом кредиту, 58650,00 грн за відсотками. Заборогованість за 130 калентдарних дні становить 33150,00 грн, яка складається з нарахованих процентів за користування кредитом. Процентна ставка 1,50 % в день від суми кредиту. З таким розрахунком боргу суд не погоджується з огляду на таке. Договір про надання кощтів на умовах споживчого кредиту було укладено 13 липня 2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Згідно з позовними вимогами заборгованість по процентах нарахована ТОВ «Лінеура Україна» за встановленою у п. 1.4.1. договору процентною ставкою 1,50 % в день. Проте, умови договору в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1 % в день, а саме 1,50%. Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст.627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладений 13 липня 2024 року договір №4809159 за своєю суттю є договором споживчого кредитування, тому ні ТОВ «Лінеура України» ні кожен наступний кредитор, ні позивач не мали права визначати проценту ставку у розмірі 1,50% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Договір з відповідачем укладено 13 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому, умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд приходить до висновку, що по зазначених договорах розмір заборгованості по процентах необхідно розраховувати за процентною ставкою 1 % в день за заявлений у позові період, а саме з 13 липня 2024 року до 07 липня 2025 року, тобто за 360 днів. Оскільки позивачем заявлено до стягнення заборгованість по тілу кредиту у розмірі 17000,00 грн, то 1 % в день становить 170,00 грн, у зв`язку із чим розмір заборгованості по процентах за 360 днів становить 61200 грн (170 х 360), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 78200,00 грн (17000+61200=78200,00 грн). Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 10000 грн. 00 коп., що підтверджується договором №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року про надання правової (правничої) допомоги, заявкою на виконання робіт, рахунку на оплату доручення до договору про надання правничої допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 01серпня 2024 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 1000 грн. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи, що позов ТОВ «Українські фінансові оперції» задоволено частково на 72% (78200х100/108800), а тому з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судові витрати у розмірі 1745,00 грн (72/100х2422,40). На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1079 ЦК України,

Outcome: partial