Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Споживчий кредит (далі ТОВ Споживчий кредит) звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 09 липня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 09.07.2024-100001126 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 12000 грн. строком на 210 днів. Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до договору від 09 липня 2024 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. строком на 210 днів. ТОВ Споживчий кредит свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, у свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 03 лютого 2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 39082,65 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту 11704,36 грн., заборгованості по процентам 20482,65 грн., комісія 895,64 грн., неустойка за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання - 6000 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,20 грн. Ухвалою суду від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року витребувано у АТ КБ "Приватбанк" інформацію: на чиє ім`я емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] , а також про рух коштів по банківському рахунку № [NUMBER] за 09 липня 2024 року. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що у матеріалах справи відсутнє належне підтвердження того, що позичальнику була надана уся необхідна інформація відповідно до ст.9 Закону України Про споживче кредитування та ст.12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. Отже Кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність. У матеріалах справи також немає інформації про проведення будь-якої додаткової перевірки ідентичності позичальника, яка б підтверджувала його право підписувати договір та брати на себе фінансові зобов`язання, що може свідчити про недотримання Кредитодавцем стандартів, передбачених законодавством про захист персональних даних та запобігання відмиванню доходів, отриманих злочинним шляхом. Також відповідач вважає, що ознайомлення з Офертою та укладення кредитного договору через гіперпосилання в «особистому кабінеті» не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, порушує його права як споживача відповідно до Закону України Про електронну комерцію та Закону України Про захист прав споживачів, оскільки не забезпечує належного інформування клієнта про умови договору, особливо щодо положень, які мають бути зрозумілими та прозорими для прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач, не визнає дійсність Кредитного договору, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги. Вважають, що позивачем не доведено укладання кредитного договору №09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року. Також, позивач до суду виписку з рахунку відповідача, на який зараховувались грошові кошти не подав. Своєю чергою відсутність виписки по клієнтському рахунку відповідача позбавляє перевірити обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку заборгованості. Позивачем взагалі не надано у якості доказу розрахунку заборгованості за кредитним договором, а тому на думку відповідача, є недоведеним факт існування заборгованості відповідачів за кредитним договором. Крім того, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами є непропорційними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності, є явно завищеними та суперечать вимогами Закону Про споживче кредитування та Про захист прав споживачів. Враховуючи викладене, просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представник позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що між ТОВ Споживчий центр та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 09 липня 2024 року, подання відповідачем заявки кредитного договору № 09.07.2024-100001126 (кредитної лінії) від 09 липня 2024 року, надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №09.07.2024-100001126 (кредитної лінії) від 09 липня 2024 року, а тому було укладено Кредитний договір №09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Позивач подав копію кредитного договору до суду разом з позовною заявою, оригінал кредитного договору судом не витребовувався, клопотання про його витребування відповідачем не подавалось. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора E437, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID, з якої були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ УПР. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу iPay. TOB Споживчий центр виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. ТОВ Споживчий центр не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Також, загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування, жодних нарахувань поза межами строку кредитування не здійснювалось. Умовами кредитного договору передбачена сплата комісії, яка пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Так як ТОВ Споживчий центр надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ Споживчий центр (ТМ ШвидкоГроші), уникнувши додаткових витрат. Крім того, кредитний договір відповідачем був укладений 09 липня 2024 року, тобто після набуття чинності змін до Закону України Про споживче кредитування, а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закону України Про споживче кредитування є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. У спірному кредитному договорі зазначено всю інформацію, визначено ч.1 ст.12 Закону України Про споживче кредитування, відтак, він не є нікчемним в силу закону. Враховуючи викладене, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач та її представник у судове засідання повторно не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку із чим на підставі ст.223 ЦПК України, ухвалою суду від 15.01.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи і суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та її представника на підставі наявних доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 липня 2024 року між ТОВ Споживчий центр та відповідачем укладено кредитний договір № 09.07.2024-100001126, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання /видачі кредиту 09 липня 2024 року, сума кредиту 12000 грн.; строк на який надається кредит 210 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 03 лютого 2025 року. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6). Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 20% від суми Кредиту та дорівнює 2400 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п.8). Згідно п.18, позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену у ч.1, 5 ст.7 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг (ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України Про споживче кредитування, примірник цього договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3834,77 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 34226,06 грн., загальні витрати за споживчим кредитом 22226,06 грн. (п.12 договору). Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,88 % (денна процентна ставка) = (22226,06 / 12000) / 210 * 100% (п.6 договору). Проценти (економічна сутність плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (п.11 договору). Також, сторонами погоджено Графік платежів (п.12), яким визначено дату чергового платежу, загальний розмір чергового платежу (розмір платежу з процентів, розмір платежу з комісії, розмір платежу з суми кредиту) Також, п.9 визначено графік платежів, де зазначено дату чергового платежу, загальний розмір чергового платежу (розмір платежу з процентів у складі чергового платежу, розмір платежу з комісії та розмір платежу з суми кредиту). Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатотром А437 підписано паспорт споживчого кредиту, де вказано основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта: тип кредиту кредитні лінія, сума/ліміт кредиту 12 000 грн., строк кредитування строк на який надається кредит 210 днів з дати його надання, мета отримання кредиту кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор, спосіб та строк надання кредиту дата надання/видачі кредиту 23 серпня 2024 року, шляхом перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача: процентна ставка 321,93 %, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 22226,06 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 34226,06 грн., реальна річна процентна ставка 3834,77 %; порядок повернення кредиту; додаткову інформацію тощо. Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наданими позивачем доказами підтверджено, що між ТОВ Споживчий центр та відповідачем укладено кредитний договір № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України Про електронну комерцію. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності факту укладення кредитного договору, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами вказані обставини, які не спростовані відповідачем, а отже суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі. Суд також відхиляє заперечення представника відповідача щодо недоведеності факту отримання кредитних коштів відповідачем, оскільки з наданого позивачем повідомлення ТОВ Універсальні платіжні рішення Вих. № 132-2306 від 23 червня 2025 року, вбачається, що між підприємствами ТОВ УПР та ТОВ Споживчий центр укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року і відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 09 липня 2024 року о 12.49 годині на суму 12000 грн. на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 447993442, призначення платежу видача за договору кредиту № 09.07.2024-100001126. Згідно отриманої судом інформації на виконання ухвали про витребування доказів, на ім`я відповідача АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № [NUMBER] , на яку 09.07.2024 року шляхом транзакції в системі iPay.ua було зараховано грошові кошти в сумі 12000 грн. (а.с.96-97). Саме вказаний номер картки було власноруч визначено відповідачем у кредитному договорі як електронний платіжний засіб для отримання кредитних коштів, а отже факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 12000 грн. доведений та не спростований відповідачем. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року, заборгованість відповідача складає 39082,65 грн., з яких: 11704,36 грн. - основний борг, 20482,65 грн. проценти, 895,64 грн. - комісія, 6000 грн. неустойка, при цьому зазначається, що проценти по кредиту нараховані за період з 09 липня 2024 року по 03 лютого 2025 року, які позивач просив стягнути з відповідача. Проте позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості за відсотками саме у заявленому розмірі 20482,65 грн. Додана позивачем роздруківка з картки бухгалтерського обліку не може вважатись розрахунком заборгованості, оскільки не містить жодної інформації щодо розміру застосованої відсоткової ставки, складових частин суми заборгованості за відсотками, а також періоду їх нарахування, а отже суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору та узгодженого сторонами графіку платежів (п.9,12 Кредитного договору), сума для повернення за тілом кредиту має складати 12000 грн., за процентами - 19826,06 грн., за комісією 2400 грн., а всього 34226, 06 грн, що відповідає змісту узгодженого сторонами п.12 кредитного договору. При цьому, судом встановлено та не заперечувалось самим позивачем, що відповідачем було частково повернуто заборгованість в розмірі 6000 грн., а отже залишок неповернутої частини грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за спірним кредитним договором має складати 28226,06 грн., виходячи з розрахунку 34226,06 грн. (загальна сума п.12 Договору) 6000 грн. (сплачених відповідачем) = 28226,06 грн. Доводи, наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву не спростовують встановлених судом фактичних осбставин справи щодо укладення кредитного догвору та оримання кредиту, а також доказів, наданих позивачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 6000 грн, суд зазначає наступне. Частиною 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.17 договору, неустойка 80,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. При цьому, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні установлено з 24 лютого 2022 року на всій території України воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і триває на теперішній час. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23) вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21 (61-1504св24), оскільки проценти - це плата за користування чужими грошима (стаття 1048 ЦК України), а згідно з положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року нараховані відповідно до вимог статті 625 ЦПК України інфляційні втрати підлягають списанню, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про стягнення з позичальника прострочених процентів за користування кредитними коштами (нараховані, але не сплачені) та інфляційних втрат за період до 23 лютого 2022 року. Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно нараховано неустойку у розмірі 6000 грн., у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 09.07.2024-100001126 від 09 липня 2024 року у загальному розмірі 28226,06 грн. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1749,50 грн., виходячи з розрахунку (28226,06 грн. * 2422,40 грн. / 39082,65 грн.). У відповідності до ст.ст.207, 526, 530, 549, 551, 626, 628, 638, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial