Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.08.2025 звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993 [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (мати позивачки), [PERSON] (брат позивачки) та самій позивачці належить квартира [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , а [INFO] - мати позивачки [PERSON] , після якої відкрилася спадщина за законом. Брат позивачки, який міг би бути спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON] , помер [INFO] . Сама позивачка, зареєстрована спільно з матір`ю [PERSON] не була та на день смерті з нею не проживала, а тому не являється такою, що прийняла спадщину відповідно до положень ст.ст.1261,1268 ЦК України. Заповіт матір не залишила, а тому після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на все належне їй майно, зокрема й на вищевказану частку у житловій квартирі, право власності на яку, за домовленістю із на той час живим братом [PERSON] , позивачка мала оформити на себе, а частку батька брат мав оформити на себе. Також зазначила, що в грудні 2018 року до неї зателефонував її брат [PERSON] та попросив приїхати в Україну, щоб розібратися із спадковими правами на квартиру, так як вони попередньо домовлялися. 26.12.2018 вона приїхала в Україну з Німеччини, де проживає та працює, й будучи у зв`язку з цим обмеженою в часі, за домовленістю з братом, звернулася до приватного нотаріуса Лобас А.С., де склала заяву про прийняття спадкового майна після смерті матері [PERSON] , котра була посвідчена вказаним нотаріусом та видана їй на руки. В цей день документи оформлялися поспіхом, оскільки відбулося все у переддень Нового року, та усі нотаріуси були зайняті, ніхто не хотів займатися її справо, погодилась лише [PERSON] , яку вона з братом [PERSON] , через його знайомих, фактично викликали з дому. Після спливу шести місяців зі смерті матері позивачка не зверталась до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було в цьому необхідності, дорога з Німеччини до України коштувала дорого, а видана їй нотаріусом заява надавала впевненості в тому, що спадщину після смерті матері вона прийняла й лишилося її оформити документально, на що проміжок часу після смерті спадкодавця не впливає. Однак, в 2025 року, обставини змінились і виникла необхідність оформити свої спадкові права. Звернувшись до приватного нотаріуса Велимчаниці А.І., вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відповідно до роз`яснень нотаріуса, надана нею заява від 26.12.2018 не підтверджує факту прийняття спадщини, а лише засвідчує волевиявлення особи у намірі прийняти спадщину в майбутньому, тому вона рахується такою, що спадщину після смерті матері не прийняла та пропустила строки для її прийняття. Після смерті брата [PERSON] спадкоємцями належного йому при житті майна є його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] , відповідачі по справі. Позивачка стверджує, що пропустила строк прийняття спадщини, оскільки добросовісно помилялась у правах, які їй надає заява №773 від 26.12.2018 про прийняття спадщини після смерті матері, та була впевнена в тому, що в будь-який час може звернутися до нотаріуса за оформленням права власності на частку квартири її матері в порядку спадкування за законом, адже склала таку заяву в передбачений законом шестимісячний строк після дня відкриття спадщини, саме по причині значної віддаленості місця проживання від місця знаходження спадкового майна, а тому зараз вимушена звертатися до суду з цим позовом для захисту своїх спадкових прав. Зважаючи на викладене вище позивач просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 19.08.2025 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09.10.2025 від представника відповідачів адвоката Лесика С.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, де він просив відмовити [PERSON] в задоволенні її позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачка не надала належних доказів на підтвердження того, що пропуск шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України, був спричинений об`єктивними та непереборними обставинами (тяжка хвороба, перебування за межами України без можливості зв`язку, тощо). Саме по собі незнання закону або недбалість не є поважною причиною в розумінні судової практики (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 643/18883/15-ц). Позивачка мала реальну можливість подати заяву про прийняття спадщини. З часу смерті спадкодавця минуло понад шість років, що свідчить про тривале невиконання позивачкою свого обов`язку без об`єктивних перешкод. Відповідно до змісту позовної заяви, позивачка була належним чином повідомлена про смерть спадкодавця та мала можливість звернутися до нотаріуса протягом установленого строку, проте безпідставно цього не зробила. Факт проживання позивачки в іншій країні, не правильне розуміння законодавства, юридична необізнаність в цьому питанні, не є підставами для продовження строку. Більше того, позивачка вказує, що вона зверталась до нотаріуса та була підготовлена відповідна заява про прийняття спадщини, яку не було подано у встановлені строки. Тобто, позивачка була обізнана про порядок прийняття спадщини, однак своїм правом не скористалась. Визначення додаткового строку порушує права інших спадкоємців. Інші спадкоємці, які вчасно прийняли спадщину, діяли відповідно до закону і мали легітимні очікування, що після спливу цього строку коло спадкоємців визначене остаточно. Якщо суд поновить строк іншій особі, це призведе до перегляду вже оформлених прав, зменшення часток, яким спадкоємці законно користуються. Таким чином, поновлення строку для прийняття спадщини: порушує принцип правової визначеності; втручається у вже набуті майнові права спадкоємців; створює нерівність між спадкоємцями; суперечить практиці Верховного Суду. Ухвалою суду від 10.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. 24.11.2025 представник позивачки адвокат Павлюк Р.С. подав до суду свої писмьові пояснення по справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визначити їй додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її рідної матері [PERSON] , з метою захисту її законних прав на спадкове майно, як спадкоємиці першої черги. Зазначив, що причиною пропуску строку стало те, що позивачка добросовісно помилялася у правах, які їй надавала заява про прийняття спадщини, та була впевнена, що в будь-який час може звернутися до нотаріуса за оформленням права власності на частку квартири своєї матері, адже склала таку заяву в нотаріуса в передбачений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини. Твердження представника відповідачів про те, що неправильне розуміння законодавства не є підставою для продовження строку, на думку представника позивачки є суб`єктивним, адже відповідно до чинного законодавства поважність причини пропуску строку встановлює суд, у кожному конкретному випадку, й у нормах закону немає визначеного переліку причин, які суд має визнати або не визнати поважними, в даному випадку повноваження суду є дискреційними, тому позивач і звернулася за судовим захистом своїх прав та законних інтересів. Також зауважив, що майнові права відповідачів, щодо спірної квартири, як спадкового майна не будуть порушені, адже відповідно до відомостей ДРРП, речові права відповідачів на квартири припинені, відповідно до постанови Волинського апеляційного суду від 16.07.2025, якою було скасоване рішення суду 1-ї інстанції про визнання права власності на це спадкове майно за [PERSON] та [PERSON] . Навпаки, у разі поновлення пропущеного позивачем строку, нотаріус зможе справедливо розподілити частки спірного спадкового майна між усіма спадкоємцями у тих частках, які їм належать за законом, що врегулює наявний спір та забезпечить рівність між спадкоємцями, на яку вказує відповідач. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак до суду надійшла заява представника позивачки, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі та представник відповідачів у судове засідання також не з`явилися, однак представник подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог - відмовити. Враховуючи те, що учасники справи в засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, вислухавши доводи представників сторін, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до вимог часини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] помер брат позивачки [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачки (запис про укладення шлюбу Е 434/2013), копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] та копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на частку в квартирі [ADDRESS] , що належала на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та померлим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80960496 від 28.04.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалася. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Такими чином, позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] . Відповідачі [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , що не заперечується сторонами. Відповідно до чч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно підпунктів 3.3, 3.4 та 3.5 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1298 ЦК України). Зважаючи на викладене видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] 26.12.2018, тобто в межах шестимісячного строку після смерті матері [PERSON] , в присутності приватного нотаріуса Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Лобас А.С., склала заяву, в якій зазначила, що після смерті [PERSON] залишилося майно, яке вона приймає. Допитана в судовому засіданні як свідок приватний нотаріус Лобас А.С. пояснила, що у вказаній заяві вона лише засвідчила справжність підпису [PERSON] . Це та сама заява про прийняття спадщини, але, для належного прийняття спадщини, цю заяву слід було протягом 6 місяців зареєструвати. Оформлення такої заяви діючим законодавством не передбачено. 28 квітня 2025 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Велимчаниці А.І. із письмовим зверненням щодо прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] . Своїм листом від 28.04.2025 №193/01-16 нотаріус роз`яснив позивачці, що вона пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті матері, оскільки в установлений законом строк не подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, та на момент її смерті постійно проживала за іншою адресою, і рекомендував позивачці звернутися до суду із позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] у своєму позові зазначає, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] з поважних причин, оскільки добросовісно помилялась у правах, які їй надає заява від 26.12.2018 про прийняття спадщини, та була впевнена в тому, що в будь-який час може звернутися до нотаріуса за оформленням права власності на частку квартири її матері в порядку спадкування за законом, адже склала таку заяву в передбачений законом шестимісячний строк після дня відкриття спадщини. З урахуванням наведеного вище, змісту заяви, показань свідка, суд визнає, що зазначені позивачкою причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, є поважними, оскільки, подавши особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини вказану заяву, в якій висловила свій намір прийняти спадщину, позивачка дійсно добросовісно помилялася, що вона прийняла спадщину після смерті матері у визначеному законом порядку, і що оформити спадщину вона має право в будь-який час. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved