Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 13 жовтня 2020 року між ним і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №129451а0дг, згідно умов якого було застраховано транспортний засіб AUDI A8, державний реєстраційний номер: [NUMBER] . 06 серпня 2021 року о 15-50 годин у м.Дніпро, просп. Слобожанський (електроопора №532) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля AUDI A8, державний реєстраційний номер: [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля MERCEDES-BENZ, державний реєстраційний номер: [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль AUDI A8, державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Відповідно до розрахункусуми страхового відшкодування, страхового акту №ARX2885148 від 01 вересня 2021 року та умов договору страхування №129451а0дг від 13 жовтня 2020 року розмір страхового відшкодування склав 64317,79 грн., які позивачем були сплачені за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу (80 % від вартості ремонту) на рахунок потерпілої особи згідно платіжного доручення №814357 від 02 вересня 2021 року. На момент скоєння ДТП відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» згідно полісу №АР/1392581, яким встановлено ліміт відповідальності 130000,00 грн., франшиза 2500,00 грн. 18 листопада 2021 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу і 23 травня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» на користь позивача здійснила страхове відшкодування в розмірі 20495,79 грн. За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані позивачу, складає 40205,10 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму збитків та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Представник позивача Прима А.П. в судове засідання не з`явилася, але завчасно надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце судового розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова алада». Також на адресу суду повернутий поштовий конверт з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч.8 ст.128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, яка була зазначена позивачем в позовній заяві, повернута суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2021 року вбачається, що вина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, була встановлена, під час розгляду адміністративного матеріалу суддею був оглянутий адміністративний матеріал і прийнято рішення про наявність в його діях складу вищезазначеного адміністративного правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 13 жовтня 2020 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №129451а0дг, згідно умов якого було застраховано транспортний засіб AUDI A8, державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Згідно копії платіжного доручення №814357 від 02 вересня 2021 року позивачем потерпілій особі було сплачено страхове відшкодування в розмірі 64317,79 грн. Також судом встановлено, що на момент скоєння ДТП відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» згідно полісу №АР/1392581, яким встановлено ліміт відповідальності 130000,00 грн., франшиза 2500,00 грн. 18 листопада 2021 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу і 23 травня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «Ван Клік» на користь позивача здійснила страхове відшкодування в розмірі 20495,79 грн. За таких обставин сума збитків, які не відшкодовані позивачу, складає 40205,10 грн. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, судом встановлено, що позивач, як страховик, сплатив частину страхового відшкодування потерпілому, тому відповідно має право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за завдані збитки, тому позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved