Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

26 листопада 2025 року АТ «А-банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.09.2024 року, яка утворилась станом на 26.11.2025 року в сумі 39 060 грн. 58 коп. з яких: 30 346 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 264 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам, 450 грн. - пеня та 2 422 грн. 40 коп. судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог АТ «А-Банк» посилався на те, що [PERSON] , яка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, не виконує взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, внаслідок чого станом на 26 листопада 2025 року утворилась заборгованість на загальну суму 39 060 грн. 58 коп., з яких: 30 346 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 264 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам, 450 грн. - пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь разом із судовими витратами. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2025 року, не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом об`єктивно встановлено, що 03 вересня 2024 року сторони уклали договір кредиту б/н, за умовами якого АТ «А-Банк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Цей договір укладений сторонами шляхом підписання [PERSON] і представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] засвідчила, що вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті А-Банку - www.а.bank.соm.ua. Крім того, [PERSON] підписала заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту, паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», які визначають основні умови кредитування: розмір кредитного ліміту, строк кредитування та відсотки за користування кредитними коштами. [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань із повернення грошових коштів й згідно із наданим банком розрахунком його заборгованість станом на 26 листопада 2025 року становить 39 060 грн. 58 коп., з яких: 30 346 грн. 16 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 8 264 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам, 450 грн. - пеня. Відповідно до банківської виписки по картці за договором б/н від 03 вересня 2024 року за період з 03 вересня 2024 року по 01 листопада 2025 року вбачається, що відповідач використовувала кредитні кошти та здійснювала погашення кредиту. Зобов`язання за договором відповідач у повному обсязі не виконав, наданий позивачем розрахунок не спростував. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. На підтвердження вказаних обставин АТ «А-Банк» до позовної заяви додано: анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку [PERSON] підписала; заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою від 03.09.2024 року; довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» «Зелена»; довідку за лімітами; довідку за картами; витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку; Тарифи по картці «Зелена»; розрахунок заборгованості за договором кредиту від 03.09.2024 року; виписку по картці. Указана заява про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою, паспорт споживчого кредиту підписані [PERSON] , в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Відповідно до ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 03 вересня 2024 року, які ним не повернуто. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, в якому зазначається про користування відповідачем кредитними коштами. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 30 346 грн. 16 коп. та 8 264 грн. 42 коп. заборгованості за процентами, а всього 38 610 грн. 58 коп. підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 450 грн. заборгованості за пенею задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені в сумі 450 грн. за невиконання грошового зобов`язання за період з 03.09.2024 року по 26.11.2025 року є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. При розподілі судових витрат суд відповідно до положень ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 39 060 грн. 58 коп., а підлягає задоволенню в сумі 38 610 грн. 58 коп., що складає 98,85% (38 610 грн. 58 коп. х 100 : 39 060 грн. 58 коп.). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 394 грн. 54 коп. судового збору (2422,4 х 98,85%).

Outcome: partial