Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач, ТОВ «ФК «ЕЙС», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 29.03.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 1100 грн. Позичальнику перераховується сума в розмірі 11000 грн. На виконання умов кредитного договору кредитор здійснив переказ кредитних коштів позичальнику безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] . 21.10.2024 року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 40966,20 грн., яка складається з наступного: 12100 грн. заборгованість по кредиту; 23366,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 5500 грн. штрафні санкції згідно умов договору. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-9697806 від 29.03.2024 у розмірі 35466,20 грн., яка складається з 12100 грн. заборгованості за тілом та 23 366,20 грн. заборгованості за відсотками, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме, судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Зважаючи на те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачки невідоме, її виклик до суду у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали між собою договір кредитної лінії №00-9697806 від 29.03.2024 року про надання кредиту в сумі 11000 грн. /а.с.18-20/ Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується позначкою в наданому кредитному договорі у розділі 8 з адресами, реквізитами та підписами сторін, а також відповідною довідкою. /а.с.25/ При цьому суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Згідно умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. (п.1.1 договору) Відповідно до п.1.2 договору сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає 11000 грн. Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит Ккредитодавцю (дата повернення кредиту) «24» березня 2025 р. (п.1.3 Договору). Згідно п.1.4 договору, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на «23» квітня 2024 р., та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Договір передбачає два типи процентної ставки: стандартну та знижену. Відповідно до пп. 1.5.1 договору стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). Згідно пп.1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 1,36% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику як заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів. Згідно пп.1.7.1 договору денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії (у разі її наявності) дорівнює 2,5%. Пункт 2.8 договору передбачає, що кредитодавець зобов`язаний надати кредит 29 березня 2024 року в сумі 11000 гривень шляхом перерахування на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжна картка) [NUMBER] . Факт перерахування коштів 29.03.2024 року в розмірі 11000 грн. на платіжну картку [PERSON] підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» з додатком. /а.с.26-27, 28/ Крім того на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Універсал Банк» надав інформацію, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) банком емітована платіжна картка [NUMBER] . На картковий рахунок [NUMBER] за період 29.03.2024-03.04.2024 року зараховані кошти у сумі 11000 грн. Також повідомлено, що кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банку відсутня інформація, щодо призначення, та рахунків відправників, відповідно, підтвердити чи спростувати факт того, що платежі надходили як безготівкове зарахування згідно транзакції № 41170-54843-13224 від 29.03.2024 банк не зміг. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала. Починаючи з 29.03.2024 року до 22.06.2024 року утворилась заборгованість в сумі 40966,20 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором [PERSON] , розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «МАКС КРЕДИТ». /а.с.34, 35-36/ До складу заборгованості входять 12100 грн. заборгованість по кредиту (з урахуванням тіла кредиту 11000 гривень та комісії 1100 гривень), 23366,20 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вказану заборгованість в загальній сумі 35466,20 гривень й прохає стягнути позивач. 21 жовтня 2024 року ТОВ «МАКС КРЕДИТ» уклало договір факторингу № 21102024-МК/Ейс з ТОВ «ФК «ЕЙС», на підставі якого останнє отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Придбана сума грошової вимоги склала 35466,2 грн. /а.с.37-43/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» на законних підставах набув право грошової вимоги до [PERSON] . Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 07 квітня 2025 року, укладений з АБ «Тараненко та партнери», додаткову угоду до договору, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на ім`я адвоката. /а.с.44, 45, 46,47/ З акту прийому-передачі убачається, що вартість складання позовної заяви складає 5000 грн., вартість вивчення матеріалів справи 1000 грн., вартість підготовки адвокатських запитів щодо отримання інформації 500 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 500 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема свідчать додаткова угода до договору про надання правничої допомоги АБ «Тараненко та партнери». У вказаному додатку зазначено 100 боржників ТОВ «ФК «ЕЙС», щодо яких адвокатське бюро зобов`язалося надавати юридичну допомогу у справах про стягнення кредитної заборгованості. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правову допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС», з 7000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved