Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

01 грудня 2025 року ТОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовом, заявивши вимогу стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання позики № 75228799, укладеним 18 червня 2021 року між позикодавцем ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою, яка становить 22289,12 грн. і складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 8596,95 грн., заборгованості по процентах в сумі 13534,84 грн., інфляційних збитків в сумі 137,55 грн. та нарахованих 3-х відсотків річних в сумі 19,78 грн., право вимоги за яким перейшло до позивача. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальницею своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту за цим кредитним договором. Відповідачеві позивачем було направлено копію позовної заяви з додатками перед поданням позовної заяви до суду за її зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] , а також судом за цією ж адресою направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі, яка була повернена до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата. Згідно ст. 128 ЦПК України учасник справи у такому випадку вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідачка письмового відзиву не направила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. 18 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений договір позики № 75228799 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), який, згідно пункту 12, укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Текст договору містить відомості щодо адреси, адреси електронної пошти, номеру мобільного телефону, паспортні дані, РНОКПП позичальниці, а також відомості про підписання нею договору електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «gG9vg6bInE», тобто факт укладення договору позики між позикодавцем ТОВ «1 Б.А.Н.К.» та [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відповідно до умов договору позики, Товариство зобов`язувалося надати позичальнику 10000 грн. на строк 30 днів до 18 липня 2021 року, а позичальник зобов`язувався повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування ними в розмірі 0,9 % за кожен день користування в межах вищезазначеного строку користування кредитом та 2,7 % в день за понадстрокове користування позикою. Повернення позики та сплата процентів, згідно графіку платежів у п. 2 договору, здійснювалося шляхом внесення 18 липня 2021 року одного платежу в сумі 12686,5 грн. На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано обумовлену позику в сумі 10000 грн. шляхом перерахування на рахунок позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 23 жовтня 2025 року № КД-000065395/ТНПП, фінансової установи, що має право на надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, відповідно до якого 18 червня 2021 року було здійснено переказ коштів на картку № [NUMBER] , вказаною самою позичальницею у договорі. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, позичальницею вісьмома платежами вносилися кошти на виконання умов договору на загальну суму 11061,34 грн., частина яких в сумі 1403,05 грн. були зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту, а решта в сумі 9658,29 грн. на погашення заборгованості по процентах. Суд не погоджується з здійсненим позивачем порядком зарахування заборгованості. Умови кредитного договору не визначають порядку зарахування одержаних від позичальника коштів у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язань за цим договором у повному обсязі. Така черговість визначена статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування», і яка полягає в тому, що в першу чергу погашаються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом. У зв`язку з цим, внесені 16 липня 2021 року, ще до настання строку повернення кредиту, позичальницею кошти в сумі 4000 грн., були розподілені відповідно до п. 10 договору, як дострокове погашення. В подальшому кошти вносилися уже по завершенню цього строку, тому відносилися до першої черги, проте, відповідно до умов черговості за законом, спочатку погашається заборгованість по кредиту, і лише після цього по процентах. Судом самостійно визначено розмір заборгованості по тілу кредиту та процентах, виходячи з визначеної законом черговості щодо погашення спочатку заборгованості по тілу кредиту, добровільної сплати частини заборгованості по процентах в сумі 2596,95 грн., а також даних, які містяться в розрахунку заборгованості, а саме, процентної ставки та періодів нарахування процентів. Визначена судом заборгованість по тілу кредиту становить 1535,51 грн. та по процентах 8828,32 грн., самою відповідачкою не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості по кредиту та відсотках в більшій сумі, ніж зазначає позивач, тому саме така заборгованість за договором підлягає стягненню. Позивачем також заявлена вимога стягнення з відповідача інфляційних збитків в сумі 137,55 грн. та нарахованих 3-х відсотків річних в сумі 19,78 грн., проте ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки суперечить вимогам пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Право вимоги позивача за цим кредитним договором підтверджується договором факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року з відповідним витягом з реєстру боржників, до якого включена відповідачка, згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «1БАНК» до ТОВ «Вердикт капітал» та договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року з відповідним витягом з реєстру боржників, до якого включена відповідачка, згідно якого право вимоги за договором перейшло від ТОВ «Вердикт капітал» до позивача ТОВ «Коллект центр». В позовній заяві позивачем заявлена також вимога стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 13000,00 грн., яка підлягає частковому задоволенню. Частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 01-07/2024, укладений 01 липня 2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс». Пунктами 4.1 та 4.3 договору визначено, що вартість послуг узгоджується в заявці про надання юридичної допомоги, а факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги. 01 жовтня 2025 року була сформована заявка на надання юридичної допомоги № 809, а 31 жовтня 2025 року складений акт № 15, згідно яких за кредитним договором було надано юридичну допомогу у формі усної консультації з вивченням документів впродовж 2 годин на суму 4000 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду впродовж 3 годин на суму 9000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З наданих матеріалів не вбачається обґрунтувань на підтвердження того, що час тривалістю 5 год. був в повній мірі використаний для надання послуги з підготовки позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за договором мікрозайму, зважаючи на ціну позову та суть спору, який полягає у стягненні заборгованості за договорами мікрозайму, однотипність та схожість кредитних договорів, про що свідчить заповнення тексту шаблону позовної заяви з застосуванням «автозаміни», оскільки прізвище відповідачки у тексті позовній заяві не відмінялося взагалі, не зважаючи на контекст. За таких обставин на відповідача покладаються витрати позивача на правову допомогу в сумі 2000 грн. Витрати позивача на оплату судових витрат підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 46,5 %. Оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи, тому датою ухвалення рішення, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial