Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

ПАТ «Комерційний банк «Акордбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на підставі Заяви - пропозиції № СІК-030421/014-00 від 03.04.2021, [PERSON] приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Комерційний банк АКОРДБАНК», що розміщені в мережі Інтернет на офіційному Інтернет - сайті банку, які разом із Заявою-пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 56700,00 грн. зі сплатою відсотків 16,99 % річних на загальні споживчі цілі строком на 36 місяців. [INFO] [PERSON] помер. Відповідачі є спадкоємцями [PERSON] , однак не сплатили наявну заборгованість за договором споживчого кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачі станом на 14.01.2025 мають заборгованість у розмірі 16314,33 грн., яка складається з наступного: простроченої суми заборгованості по кредиту - 14117,90 грн., простроченої суми заборгованості по процентам - 512,44 грн., простроченої заборгованості за комісією 1683,99 грн. Позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором спадкодавця № СІК-030421/014-00 від 03.04.2021 в розмірі 16314,33 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 28.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 16.09.2025 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву. 22.09.2025 представником позивача надано відповідь на відзив. 07.01.2026 представником позивача уточнено позовну заяву в частині визначення відповідачів, та виключено [PERSON] як відповідача у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. В судовому засіданні законний представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. У надісланому на адресу суду відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] вказує на те, що ще за життя спадкодавець повністю погасив тіло кредиту і на даний час відсутня прострочена заборгованість в розмірі 14117,90 грн. Нарахування заборгованості з комісії представник відповідача вважає неправомірним, оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. Тому положення п.2.5 Заяви-пропозиції щодо обов`язку щомісяця сплачувати комісію є нікчемними. Тому просить в задоволенні даного позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. 03.04.2021 року між ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-Пропозицію № СІК-030421/014-00, на підставі якої останній прийняв пропозицію укласти кредитний договір та приєднався до «Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Комерційний банк «АКОРДБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку www.accordbank.com.ua., які разом із Заявою-Пропозицією та Умовами споживчого кредитування складають договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до меморіальних ордерів № 3843062 від 05.04.2021, №3843063 від 05.04.2021, №52237624 від 05.04.2021 [PERSON] отримав кредит в розмірі 56700,00 гривень. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. п. 2.2., 2.2.1., 2.3. Заяви-Пропозиції сума споживчого кредиту становить 56700,00 грн., в тому числі на загальні споживчі цілі, зі строком споживчого кредиту в 36 місяців. Пунктами 2.4., 2.5. Заяви-Пропозиції передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 16,99 % річних, розмір щомісячної комісії 0,99 %. За умовами Заяви-Пропозиції [PERSON] , підписавши Заяву-Пропозицію підтвердив, що з інформацією, зазначеною в частині 1 Заяви-Пропозиції він ознайомився, погодився з Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», що оприлюднені на офіційному сайті банку: www.accordbank.com.ua. Також підписанням Заяви-Пропозиції [PERSON] підтвердив своє розуміння і згоду з тим, що моментом прийняття (акцепту) банком його Заяви-Пропозиції щодо укладення договору буде вважатись дата підписання банком цієї Заяви-Пропозиції та скріплення її печаткою. Відповідно до п. 3.2.4. Розділу 6 Правил позичальник зобов`язується повернути Суму кредиту та сплатити всі передбачені Договором плати (платежі) на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених Договором. Згідно п.2.11 Розділу 6 Правил передбачені умови нарахування та сплати щомісячної комісії. В графіку платежів встановлено щомісячну комісію в розмірі 0,99%. Встановлено платіж за додаткові та супутні послуги банку, а саме за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 561,33 грн. щомісячно. В кінці таблиці роз`яснено, що під розрахунково-касовим обслуговуванням слід розуміти суму щомісячної комісії банку, що сплачується на щомісячній основі як відсоток від початкової суми споживчого кредиту. Згідно розділу І Правил передбачено, що щомісячна комісія - це комісійна винагорода банку, що сплачується клієнтом за послуги банку, пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням споживчого кредиту, наданого банком клієнту. Щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування це комісійна винагорода банку, що сплачується клієнтом за користування кредитним лімітом в розрахункового періоду. Відповідно до розрахунку суми загальної заборгованості за кредитним договором № СІК-030421/014-00 від 03.04.2021 заборгованість [PERSON] станом на 14.01.2025 становить 16314,33 грн., яка складається з наступного: простроченої суми заборгованості по кредиту - 14117,90 грн., простроченої суми заборгованості по процентам - 512,44 грн., простроченої заборгованості за комісією - 1683,99 грн. Також [PERSON] було здійснено погашення тіла кредиту у розмірі 42582,10 грн.; відсотків за користування кредиту у розмірі 14702,40 грн. та погашено комісії за обслуговування кредиту у розмірі 13705,92 грн., а всього 70989,50 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2023 року. [PERSON] звернулася 12.12.2023 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] . 17.05.2024 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відкликання попередньої заяви про прийняття спадщини і відмову від спадщини на користь доньки [PERSON] , а також заяву в інтересах малолітньої доньки [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №705, спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 1,4391 га, яка розташована за адресою: Тернопільська область, Кременецький район, територія Горинської сільської ради, кадастровий номер 6123482000:01:001:0210. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6123482000:01:001:0210 складає 43349,71 грн., що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-9940190622024 від 28.05.2024. Згідно до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №706, спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,1604 га, яка розташована за адресою: Тернопільська область, Кременецький район, територія Горинської сільської ради, кадастровий номер 6123482000:01:001:1001. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6123482000:01:001:1001 складає 1107,20 грн., що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру №НВ-9940191462024 від 28.05.2024. Відповідні записи про зміну власника вказаних земельних ділянок внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 02.07.2024 року позивач направив до Кременецької державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просив зареєструвати дану претензію на суму 16314,33 грн., завести (у разі відсутності вже заведеної) спадкову справу, повідомити спадкоємців [PERSON] про наявність заборгованості перед позивачем та наявність претензії. 16.10.2024 Кременецька державна нотаріальна контора повідомила позивача про заведену 12.12.2023 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Поліщук В.А. (отримано позивачем 30.10.2024). 31.10.2024 позивачем направлено претензію кредитора на адресу приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Поліщук В.А. 07.03.2025 Кременецька державна нотаріальна контора повідомила позивача про видані 03.06.2024 року свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Поліщук В.А. (отримано позивачем 01.04.2025). 24.06.2025 позивачем направлено на адресу відповідачів претензію-вимогу до спадкоємця. Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами третьою, четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до статті 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Саме на підставі норм статті 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до відповідача у цій справі. У разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою будь-якого суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Згідно з абзацом першим частини другої статті 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Наведене дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців. Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу другого частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ні зі змісту, ні з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. З урахуванням наведеного, кредитор вправі вимагати з відповідача, який є спадкоємцем, стягнення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Матеріалами справи встановлено, що малолітня відповідач [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , тому вона є належним відповідачем у даній справі. Щодо розміру заборгованості за кредитним договором, укладеним спадкодавцем [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит (в редакції на час укладення кредитного договору), Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості,розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. З огляду на вищезгадані положення законодавства України суд не заперечує право банку встановлювати комісію за розрахунково-касове обслуговування. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року. Однак, в судовому засіданні встановлено, що ні в договорі, ні в графіку, ні в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «КБ «Акордбанк» чи інших наданих позивачем доказах не передбачено, які саме послуги банку включаються в розрахунково-касове обслуговування позивача. Таким чином, в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 204/224/21 від 06.11.2023 року. Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, в тому числі встановлювати вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В пункті 2.5 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) визначена в розмірі 0,99 % від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в Графіку платежів кредитного договору (колонка 7 графіку). Щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 561,33 грн., а її загальний розмір (за весь період користування кредитом) - 20207,88 грн. Однак, встановивши у кредитному договорі № СІК-030421/014-00 від 03.04.2021 сплату комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 0,99 % від суми кредиту, що складає 561,33 грн. щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому згідно з графіком платежів загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування (20207,88 грн.) та відсотків за користування кредитом (16170,57 грн.), що загалом складає 36378,45 грн., перевищує на понад п`ятдесят відсотків розміру самого кредиту, отриманого [PERSON] для власних потреб (56700,00 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позивач не надав докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові № 199/7014/20 від 01.02.2023 року. За таких обставин, суд вважає, що умови кредитного договору (п.2.5), які встановлюють комісію є недійсними відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З розрахунку заборгованості, наданого Банком, вбачається, що [PERSON] було здійснено погашення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 13705,92 грн. Враховуючи той факт, що Банк не мав права стягувати комісію за вказаними правовідносинами, суд вважає за необхідне здійснити зарахування вже сплаченої комісії до суми сплаченого тіла кредиту та стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за тілом кредиту у розмірі 411,98 грн. (14117,90 грн. 13705,92 грн. (сплачена комісія)=411,98 грн.). Крім того, також відповідно і в задоволенні вимог позивача про стягнення простроченої суми заборгованості за комісією в розмірі 1683,99 грн. теж слід відмовити. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути зі спадкоємця [PERSON] заборгованість за кредитним договором на загальну суму 924,42 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 411,98 грн. та заборгованості по процентах в розмірі 512,44 грн.), частково задовольнивши позовні вимоги. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме, згідно розрахунку: 924,42 грн. (задоволена частина вимог): 16314,33 грн.(ціна позову) х 100 = 5,67 %, а тому з відповідача [PERSON] в особі її законного представника на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 171,69 грн.(5,67 % від 3028 грн.).

Outcome: partial