Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства індивідуальних забудовників «Економіст ЛТД» та просив визнати недійсним протокол зборів учасників ТІЗ «Економіст ЛТД» від 20 лютого 2023 року. В обґрунтування вимог позивач вказав, що є власником нежитлового приміщення 11а/1 по [ADDRESS] . Оскаржуваним рішенням зборів ТІЗ «Економіст ЛТД» вирішено передати частину спільного коридору пл. 1,4 кв.м. у власність [PERSON] . Вказаний коридор є спільною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку, однак рішення про його передачу прийнято без згоди всіх співвласників нерухомого майна. Крім того, вказав, що секретар зборів [PERSON] перебуває за межами України і не міг брати участі у зборах та підписувати документ. Учасник зборів [PERSON] більше 25 років проживає в Канаді. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Відповідач відзив на позов не подавав. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову посилаючись на те, що позивачем не оскаржуються наслідки такого рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення, творча майстерня 11а/1 пл. 23.3 кв.м. по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.04.1998 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав № 362607708 від 20.01.2024 року. Як слідує з протоколу зборів учасників ТІЗ «Економіст ЛТД» від 20 лютого 2023 року, зборами учасників товариства (присутні 5 учасників) вирішено надати дозвіл [PERSON] власнику творчих майстерень № 10 а 26,7 кв.м. та №11 а-2 пл. 8,6 кв.м. на перепланування коридору пл. 1,4 кв.м. який перебуває у спільній власності товариства, та приєднання його до творчих майстерень. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав за № 400512605 від 23.10.2024 року встановлено, що власником квартири за [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 03.10.2024 року. Наказом Міністерства юстиції України за № 311/5 від 06.02.2025 року задоволено скаргу [PERSON] , визнано прийнятим з порушенням ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення державного реєстратора Великоберезовицької селищної ради Мельничук І.І. від 15.08.2023 року № 68886771. Тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Мельничук І.І. до державного реєстру речових прав строком на 3 місяці. Підстава: висновок Центральної колегії МЮУ від 11.12.2024 року. Відповідно до висновку Центральної колегії МЮУ від 11.12.2024 року з розгляду скарги [PERSON] встановлено, що оскаржуваним рішення державного реєстратора Мельничук І.І. відкрито розділ та зареєстровано право власності на квартиру за [PERSON] на підставі договору дарування від 25.01.1996 року, договору купівлі-продажу творчих майстерень від 08.10.1999 року, технічного паспорту від 14.08.2023 року, висновку про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об`єкта від 14.08.2023 року. Зі місту договору дарування колегією встановлено, що предметом договору була частка у праві власності на квартиру за [ADDRESS] . Предметом договору купівлі-продажу була частина творчих майстерень до квартири [ADDRESS] . Згідно протоколу, долученого до скарги, колегією встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на перепланування приміщення спільного коридору і приєднання площі 1.4 кв.м. до загальної площі творчих майстерень 10а по [ADDRESS] . Враховуючи наведене та вимоги закону, колегія прийшла до висновку, що державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав та з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, що призвело до внесення недостовірної інформації до державного реєстру прав. Згідно Статуту ТІЗ «Економіст ЛТД», затвердженого зборами учасників товариства протокол №2 від 14.02.2023 року, товариство створюється з метою поліпшення житлових умов учасників шляхом будівництва житлового будинку. Проектування та будівництво здійснюється у встановленому порядку. Допускається подальше обслуговування спорудженого будинку. Товариство може здійснювати функції управителя з питань управління житловим будинком, утримання прибудинкової території тощо (п. 3.1,3.2 Статуту). Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Предметом позову є вимога про визнання недійсним протоколу зборів учасників ТІЗ «Економіст ЛТД» . Встановлено та визнається позивачем у судовому засіданні, що на підставі оскаржуваного протоколу зборів учасників ТІЗ «Економіст ЛТД» [PERSON] приєднав частину спільного коридору до належних йому творчих майстерень, які у подальшому перепланував у квартиру, зареєстрував за собою право власності на квартиру та відчужив квартиру [ADDRESS] [PERSON] . На час пред`явлення позову власником квартири за [ADDRESS] є [PERSON] . Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту. Враховуючи обставини справи, зокрема, недоговірний характер правовідносин між сторонами спору, відчуження спірного майна на користь [PERSON] до пред`явлення позову, суд доходить обґрунтованого висновку про те, що вимога про визнання недійсним рішення зборів учасників Товариства, яким вирішено надати дозвіл [PERSON] на перепланування коридору та приєднання його до належних йому творчих майстерень, є неналежним способом захисту. Доводи позивача указаних висновків суду не спростовують. Аргументи позивача, що таке рішення зборів товариства є незаконним, передача коридору, що перебуває у спільній власності здійснюється лише за згодою всіх співвласників такого майна, а тому визнання недійсним такого рішення зборів, яке стало підставою для набуття [PERSON] права власності на квартиру, та її подальше відчуження, призведе до відновлення порушеного права, - необґрунтовані та спростовуються таким. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19). Таким чином, за фактичних обставин цієї справи, вирішальне значення для неможливості застосування обраного позивачем способу захисту своїх прав є факт юридичного вибуття майна з володіння на користь третіх осіб. Крім того, позивач не визначив власника спірного майна як відповідача у даному спорі, заявлені позивачем вимоги до відповідача ТІЗ «Економіст ЛТД» не призведуть до відновлення порушеного права, оскільки не скасують право власності вказаних осіб. Для досягнення даної мети особі, право якої порушено, необхідно звертатися до фактичного власника спірного майна з віндикаційним позовом, що передбачає витребування майна з чужого володіння. В контексті особи власника, право якої порушено, слід врахувати, що відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Встановлено, що спірне приміщення коридору є спільною власністю співвласників будинку по [ADDRESS] . Таким чином, задоволення позову у цій справі не призведе до відновлення права [PERSON] на підставі вимог статті 382 ЦК України. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦКУ України. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до ТІЗ «Економіст ЛТД» про визнання недійсним протоколу зборів учасників Товариства, слід відмовити. Приймаючи до уваги те, що у задоволенні позову відмовлено, підстав для перерозподілу судових витрат згідно вимог ст. 141 ЦПК України, не має. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed