Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 23 970 грн за кредитним договором № 07.04.2025-100001941 від 07.04.2025 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість у сумі 23 970 грн, яка складається з основного боргу 8 000 грн, процентів за користування кредитом 10 370 грн, комісії за надання кредиту 400 грн, комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1 200 грн та неустойки 4 000 грн. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою від 02.12.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від АТ КБ «Приватбанк». Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 07.04.2025-100001941 від 07.04.2025 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору кредитор надав відповідачу кредит двома траншами: перший транш у сумі 5 000 грн 07.04.2025 та другий транш у сумі 3 000 грн 16.04.2025, загальна сума кредиту становить 8 000 грн. Строк кредитування за першим траншем встановлено 168 днів з дати його надання, строк повернення кредиту визначено 21.09.2025. Кредит надано з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом (процентна ставка «Стандарт») та 0,5% за кожен день користування кредитом протягом наступних періодів (процентна ставка «Економ»). Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором через систему BankID Національного банку України. Договір містить умови про комісію за надання кредиту у розмірі 5% від суми кредиту (400 грн за обидва транші) та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 400 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (загалом 1 200 грн). Також договір передбачає можливість нарахування неустойки у розмірі 75 грн за кожен день невиконання або неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 07.04.2025 у сумі 5 000 грн та 16.04.2025 у сумі 3 000 грн на банківську картку № [NUMBER] , реквізити якої самостійно вказав кредитору. Факт передання коштів підтверджується квитанцією про зарахування № 704001775 від 07.04.2025, листом ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» № 146-1011 від 10.11.2025, а також відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 02.12.2025, наданою на виконання ухвали суду. У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача перед кредитором утворилась заборгованість у сумі 23 970 грн, з яких: 8 000 грн заборгованість за тіло кредиту; 10 370 грн заборгованість за несплаченими процентами; 400 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 1 200 грн заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості; 4 000 грн неустойка. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується квитанцією про зарахування № 704001775 від 07.04.2025 на суму 5 000 грн, листом ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» № 146-1011 від 10.11.2025 про перерахування 3 000 грн, а також відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 02.12.2025. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Кредитний договір укладено 07.04.2025, тобто після 21.08.2024. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 1% за день (процентна ставка «Стандарт») та 0,5% за день (процентна ставка «Економ») відповідає максимально допустимій ставці 1%, а тому нарахування процентів за такою ставкою протягом строку кредитування є правомірним. Позивачем у розрахунку заборгованості нараховано проценти за користування кредитом за період з 07.04.2025 по 21.09.2025, тобто протягом строку кредитування, що закінчився 21.09.2025. Таким чином, нарахування процентів здійснено правомірно за період до закінчення строку кредитування. Щодо комісії за надання кредиту у сумі 400 грн та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 1 200 грн суд зазначає, що вказані комісії передбачені умовами кредитного договору, відповідач погодився на їх сплату. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення». На момент розгляду справи в Україні діє воєнний стан, введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року. Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки у сумі 4 000 грн за невиконання умов кредитного договору. Застосовуючи вищезазначену норму п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором під час дії воєнного стану. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан, застосування відповідальності у вигляді неустойки виключається на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: основний борг - 8 000 грн, проценти за користування кредитом за період з 07.04.2025 по 21.09.2025 - 10 370 грн, комісія за надання кредиту - 400 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1 200 грн, загалом 19 970 грн. В решті позовних вимог, а саме щодо стягнення неустойки у сумі 4 000 грн, слід відмовити як таких, що не підлягають задоволенню з огляду на наведені вище обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 23 970 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 19 970 грн, що становить 83,31% від заявленої суми позову, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 2 018 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial