Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що вона з 13 листопада 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2023 року було розірвано. Від шлюбу є повнолітній син [PERSON] , [INFO] та малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2023 року з відповідача на користь позивача на утримання, на той час неповнолітнього, сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. [INFO] [PERSON] досяг повноліття та у зв`язку з його навчанням у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2024 року з відповідача на користь позивача на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходів) щомісяця, починаючи стягнення з 17 квітня 2024 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Так, 30 червня 2025 року [PERSON] закінчив навчання, у зв`язку з чим з відповідача було припинено стягнення на його утримання аліментів. Таким чином, на даний час, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/6 частки заробітку (доходів) відповідача щомісяця, чого в умовах збільшення рівня цін на товари та послуги, не вистачає для належного утримання дитини, яка додатково також займається у секції боксу, танцями, відвідує додаткові заняття з англійської мови та потребує сплати на її утримання збільшеного розміру аліментів. Відтак, позивач просить суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дочки з 1/6 частки заробітку (доходів) щомісяця до 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився, його представник надала до суду письмову заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Окрім того, представник відповідача надала до суду відзив на позов, в якому зазначила про незгоду відповідача із позовними вимогами, оскільки позивачем не надано до суду доказів зміни сімейного стану, погіршення або покращення матеріального стану сторін у справі тощо. Разом з тим, зазначено, що повнолітній син сторін у справі, [PERSON] , з 01 вересня 2025 року продовжив навчання, так як був зарахований до КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР за освітнім ступенем першого рівня вищої освіти - бакалавр, у зв`язку з чим з відповідача на його утримання знову стягуються аліменти у рамках виконавчого провадження №79152090, відкритого 22 вересня 2025 року. Крім того, представник звертала увагу суду на те, що у відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей наявна переплата, а також на надання відповідачем, окрім аліментів, додаткової матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи копії відповідних платіжних квитанцій на загальну суму 67560 грн. 21 коп. Позивач, у свою чергу, надала до суду відповідь на відзив, в якому із посиланням на норми Сімейного кодексу України зазначила про зміну майнового стану відповідача, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває лише малолітня дочка [PERSON] , що в свою чергу є мотивованою підставою для звернення до суду з даним позовом, проти чого заперечила представник відповідача у наданих запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 13 листопада 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2023 року було розірвано. Від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Як убачається з матеріалів справи, судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за №214/833/23 від 13.03.2023 року з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зазначений судом наказ було пред`явлено до виконання до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження №71385135. [INFO] [PERSON] досяг повноліття та у зв`язку з його навчанням у КЗ «Криворізький фаховий медичний коледж» ДОР, на основі базової середньої освіти (9 класів), строк навчання в якому було встановлено до 30 червня 2025 року, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2024 року по справі №214/3606/24, з відповідача на користь позивача на його утримання було стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходів) щомісяця, починаючи стягнення з 17 квітня 2024 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Листом від 15.07.2025 року Саксаганський відділ ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив позивача у цій справі про те, що стягнення за ВП №71385135 з примусового виконання судового наказу №214/833/23, після досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме повноліття [PERSON] з 19 травня 2024 року, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто стягнення аліментів проводиться у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.08.2025 року у ВП №75637758, було повернуто виконавчий лист по справі №214/3606/24 про стягнення з відповідача у цій справі на користь позивача у цій справі аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання, на підставі заяви, що надійшла від стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання та зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2025 року відсутня. Між тим, листом від 16.10.2025 року Саксаганський відділ ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив представника відповідача у цій справі про те, що на виконанні у відділі ДВС з 22 вересня 2025 року по теперішній час перебуває ВП №79152090 з примусового виконання виконавчого листа №214/3606/24 про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходів) щомісяця, починаючи стягнення з 17 квітня 2024 року на період його навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Державним виконавцем, після наданої відповіді ПФУ, що боржник отримує дохід у Військовій частині [NUMBER] , 22 вересня 2025 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію боржника та направлено до бухгалтерії. Додатково повідомлено, що виконавчий лист №214/3606/24 перебував на примусовому виконанні у відділі з 25 липня 2024 року по 01 серпня 2025 року ВП №75637758, яке було завершено з підстав п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та вказано, що станом на 01 серпня 2025 року заборгованість відсутня. Державним виконавцем була направлена вимога про повернення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника до Військової частини [NUMBER] без виконання, яка військовою частиною отримана не була і відрахування аліментів здійснювалось у завершеному виконавчому провадженні. Станом на 16 жовтня 2025 року заборгованість за ВП №79152090 відсутня. Згідно звітів наданих з Військової частини [NUMBER] залишок переплати по аліментам у ВП №75637758 складає 16293 грн. 57 грн. Згідно звітів про здійснення відрахувань та виплат, наданих Військовою частиною [NUMBER] від 16.10.2025 року, переплата по аліментам за ВП №75637758 зі стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , станом на 15 жовтня 2025 року, складає 16293 грн. 57 грн., переплата по аліментам за ВП №71385135 зі стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] , станом на 15 жовтня 2025 року, складає 13339 грн. 72 грн. Згідно наданих стороною відповідача копій платіжних інструкцій убачається, а також не заперечується стороною позивача, що відповідач окрім обов`язкових аліментних платежів здійснює добровільні додаткові перекази на утримання дітей. Отже, з досліджених обставин справи, судом установлено, що спір між сторонами регулюється нормами Сімейного кодексу України. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При цьому, суд зазначає, що відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на тримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення із нею до суду було те, що з часу прийняття судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, у нього змінилось матеріальне становище, позаяк тепер він сплачує аліменти на утримання однієї дитини у розмірі 1/6 частки від заробітної плати (доходу) та погіршення матеріального становища позивача в умовах збільшення рівня цін та зростання потреби в утриманні дитини. Однак, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду доказів у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують її позовні вимоги, позаяк із досліджених судом матеріалів справи, установлено, що відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання як малолітньої дочки [PERSON] , так і повнолітнього сина [PERSON] , який з 01 вересня 2025 року продовжує надалі навчання, а відтак загальний розмір стягуваних з нього аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця залишився незмінним, а також не надала доказів того, що у неї, як стягувача аліментів та позивача у цій справі, погіршилось матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан її здоров`я тощо, доказів того, що у відповідача, як платника аліментів, покращилось матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я. Доводи позивача про те, що їх з відповідачем дочка відвідує секцію з боксу, займається танцями, відвідує додаткові заняття з англійської мови, у зв`язку з чим потребує сплати на її утримання збільшеного розміру аліментів, на думку суду не можуть бути прийняті як підстава для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та того, що доказів на понесення таких витрат позивачем до матеріалів справи додано не було, можуть покриватись за рахунок сплачуваних відповідачем аліментів та додаткових добровільних перерахувань коштів, які він зі сталою періодичністю здійснює. Отже, враховуючи все вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем не надано,

Outcome: dismissed