Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

представник позивача адвокат Семенова М.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 25 червня 2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 440. Позов обґрунтовує тим, що 25.06.2011 між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння. З березня 2022 року сторони проживають окремо та не мають спільного побуту та бюджету. Наразі шлюб між сторонами носить вже суто формальний характер, через неможливість та небажання проживати спільно. Позивачка вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим, та таким, яке б суперечило інтересам кожного з родини. Поновлення подружніх відносин неможливе, тому надання строку для примирення протирічитиме моральним засадам суспільства та завдасть додаткових моральних страждань позивачці та дитині. Між сторонами досягнуто усної згоди щодо місця проживання дитини та визначено, що дитина буде проживати з матір`ю. Таким чином, аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинно стягнути з відповідача. Відповідачподав відзив на позов, в якому визнав позов. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.01.2026 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи в їх електронні кабінеті та отримана ними 17.01.2026. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої, частини сьомої статті 272 ЦПК України позивачка, її представник та відповідач є належним чином повідомленими про розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову, розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища « [PERSON] », оскільки заява про відновлення дошлюбного прізвища неб не подана. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Таким чином необхідно повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 532,48 гривні за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову та визнання позову відповідачем, з нього в дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору за вимогу про стягнення аліментів в сумі 532,48 гривні та на користь позивачки 50 відсотків судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 532,48 гривні.

Outcome: approved