Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Свеа Фінанс" звернулося до Центрального районного суду міста Миколаєва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 травня 2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір позики № 4745582 (з фіксованою диференеційованою процентною ставкою), згідно з умовами якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" надало позичальниці [PERSON] позику в сумі 4900,00 грн на строк 30 днів. Дата повернення позики - 02 червня 2023 року. Базова процентна ставка за перший день користування позикою - 40,96 % (фіксована) від суми позики за кожен день користування нею, базова процентна ставка з другого дня користування позики до дати повернення позики складає 2,5 % (фіксована) від суми позики за кожен день користування нею. Відповідачка не дотримувалася умов договору позики, своєчасно не повернула позику та не сплатила проценти за користування нею. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582 становить 21752,04 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 4900,00 грн, проценти за користування нею у сумі 16852,04 грн. За договором факторингу від 27 грудня 2023 року № 01.02-92/23 укладеним між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Росвен Інвест Україна", яке було перейменоване в ТОВ "Свеа Фінанс", первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582 у сумі 21752,04 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 4900,00 грн, проценти за користування нею у сумі 16852,04 грн. Також ТОВ "Свеа Фінанс" просило суд присудити з [PERSON] судовий збір у сумі 2422,40 грн. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 вересня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва. 24 жовтня 2025 року справа за позовом ТОВ "Свеа Фінанс" до [PERSON] надійшла до Оболонського районного суду міста Києва. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 27 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Андрейчуку Т.В. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Указана ухвала судді була надіслана відповідачці в її електронний кабінет та була доставлена 01 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет учасника справи. У строк, визначений ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, відповідачка відзив на позовну заяву ТОВ "Свеа Фінанс" до суду не подала. За положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Особливості укладання договорів позики, кредитних договорів в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 03 травня 2023 року ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] уклали в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір позики № 4745582, згідно з яким ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язалось надати позичальниці [PERSON] позику у сумі 4900,00 грн на строк 30 днів до 02 червня 2023 року. Сторони погодили, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за допомогою вебсайту та мобільного додатку ClickCredit (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які розміщені на вебсайті: https://clickcredit.ua/informaciya. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" виконало умови договору позики від 03 травня 2023 року № 4745582, надавши [PERSON] позику у сумі 4900,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ Фінансова компанія "Фінекспрес" (а. с. 50). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальниця зобов`язалася повернути позику у строк до 02 червня 2023 року включно, проте взяте на себе зобов`язання не виконала, допустила заборгованість за позикою у сумі 4900,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У п. 2 договору позики від 03 травня 2023 року № 4745582 його сторони погодили, що базова процентна ставка за перший день користування позикою становить 40,96 % (фіксована) від суми позики за кожен день користування нею; базова процентна ставка з другого дня користування позики до дати повернення позики - 2,5 % (фіксована) від суми позики за кожен день користування нею; знижена процентна ставка з другого дня користування позики до дати повернення позики - 0,01 % від суми позики за кожен день користування нею; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,7 % від суми позики за кожен день користування нею. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У договорі позики від 03 травня 2023 року № 4745582 визначено, що строк користування позикою становить 30 днів. Проценти, нараховані у межах строку користування позикою, становлять 2021,25 грн. П. 6 договору позики від 03 травня 2023 року № 4745582 передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за ставкою 2,5 % (ставка незміна протягом всього строку позики), якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначається у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальником в особистому кабінеті. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази, що сторони договору позики від 03 травня 2023 року № 4745582 продовжили строк користування позикою шляхом укладення додаткової угоди до основного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зазначено, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами. Отже, проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведеної норми дозволяє зробити висновок, що сторони за домовленістю можуть погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України (на це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2023 року у справі № 914/235/19). Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відсотків річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору. Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за допомогою вебсайту та мобільного додатку ClickCredit (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що у разі неповернення/повернення не у повному обсязі позики, позикодавець має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою, починаючи з першого дня понадстрокового користування позикою та, закінчуючи днем повернення позики (або її частини), але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (п. 6.5 Правил). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,7 % від суми позики за кожен день користування нею (п. 2 договору позики від 03 травня 2023 року № 4745582). Отже, у вказаному пункті договору ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] встановили інший розмір процентів річних, ніж встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нормою п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позикодавець не вправі вимагати в позичальника у період дії воєнного стану сплати процентів, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за допомогою вебсайту та мобільного додатку ClickCredit (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582 становить 6921,25 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 4900,00 грн, проценти за користування нею у сумі 2021,25 грн. Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. За договором факторингу від 27 грудня 2023 року № 01.02-92/23 укладеним між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" (на теперішній час ТОВ "Свеа Фінанс") первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальниці [PERSON] за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582. За таких обставин позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь ТОВ "Свеа Фінанс" заборгованість за договором позики від 03 травня 2023 року № 4745582 у сумі 6921,25 грн, у тому числі заборгованість за позикою у сумі 4900,00 грн, проценти за користування нею у сумі 2021,25 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ "Свеа Фінанс" компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 770,75 грн (6921,25 грн / 21752,94 грн х 2422,40 грн = 770,75 грн).

Outcome: partial