Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Кучерява Т.Ю. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та аліментів на її утримання у розмірі 1/6 заробітку (доходу) грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона з 08.08.2023 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, на даний час з відповідачем разом не проживають однією сім`єю, не ведуть спільний побут. За час перебування у шлюбі у них народилась дитина дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, та наразі відповідач несе службу в лавах ЗСУ і має можливість матеріально забезпечувати дитину та її матір. Ухвалою від 02.10.2025 відкрите провадження у справі. 07.11.2025 представник відповідача подала до суду відзив, в якому просила задовольнити частково позовні вимоги, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , 23.11.2023 у розмірі частини заробітку (доходу) і до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу). Зазначає, що відповідач регулярно перераховує позивачу кошти на фінансові потреби щодо утримання малолітньої дитини та не неї за період з 10.12.2024 по 20.08.2025 ним перераховано 190 461,00 грн. та з 08.06.2025 по 20.08.2025 перераховано 44 251,00 грн. про що надає виписку з рахунку про рух коштів. З червня 2025 року шлюбні відносини між ними остаточно припинилися, в Миколаївському районному суду м. Миколаєва розглядається позов про розірвання шлюбу. Крім того, відповідач з серпня 2025 року перебуває в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та виховує разом з нею її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та повністю утримує його матеріально. Відповідач перебуває на військовій службі з 11.03.2023 і по теперішній час, має статус учасника бойових дій. Тому враховуючи вищевикладене, вважає, що розмір аліментів, який позивач просить стягнути буде надмірним тягарем для нього. 22.12.2025, 15.01.2026 представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд про розгляд справи без участі позивача та його представника, а також просить суд про задоволення позовних вимог, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , 23.11.2023 у розмірі частини заробітку (доходу) і до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до наданих позивачкою документів, [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.08.2023, в шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2025 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин, дитина залишились проживати разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Проте способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали, а позивачка наполягає на стягнення аліментів саме на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом встановлено, що на теперішній час позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну соціальну домопогу щомісячно та потребує матеріальної допомоги. Домовленості між сторонами щодо утримання дружини не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу)другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Згідно ч.1 ст.79 та ч.1 191 СК України аліменти на утримання дружина та дитини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з [PERSON] суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, отже має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, а також матеріальний, сімейний стан відповідача, тому вважає можливим, стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини заробітку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] . Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі чого, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, покладається на відповідача. У зв`язку з тим, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, то судовий збір у сумі 2 422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн..

Outcome: partial