Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

в позові вказано: «…04 вересня 2011 року між мною [PERSON] (у подальшому Позивач) та [PERSON] (у подальшому Відповідачка) було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського управління юстиції, актовий запис 1452. В шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] . 07 грудня 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області було ухвалене рішення, яким позов матері дітей [PERSON] до батька дітей [PERSON] про розірвання шлюбу був задоволений, шлюб розірваний. Вирішивши справу по суті позовних вимог, судом в рішенні нe було відображено питання: з ким з батьків будуть проживати двоє малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] і за якою адресою та хто з батьків буде опікуном малолітніх дітей. З моменту народження і до тепер діти проживають разом зі мною за вказаною адресою, оскільки мати вже понад два роки перебуває у США і проживає там на постійній основі, в Україну не повернеться, вона має іншу сім`ю. Наведене підтверджується Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2024 року. Увесь час з моменту народження дітей й дотепер діти проживають зі мною, я повністю їх забезпечую всім необхідним для їх повноцінного розвитку, утримую, виховую, лікую, я дітей люблю і вони мене люблять. Умовами проживання діти забезпечені, достатньо й грошового забезпечення. Я маю постійну роботу з доброю заробітною платою, позитивно характеризуюсь, про що свідчать додані до позову довідки. На наркологічному, психіатричному обліку не перебуваю. Алкогольної залежності не маю. 29 травня 2024 року мною до Служби у справах дітей в місті Івано-Франківську державної адміністрації була подана заява про визнання місця проживання малолітніх дітей з батьком за зазначеною адресою та визнання мене опікуном моїх малолітніх дітей. 28 серпня 2024 року комісією з питань захисту прав дітей була розглянута моя Заява, комісія відмовила у її задоволенні, посилаючись на те, що між батьками немає спору щодо проживання дітей з батьком. З таким висновком комісії погодитися не можна, оскільки мати дітей (Відповідачка) брала участь у розгляді комісією моєї заяви, яка розглядалася у спосіб відеоконференції. Мати дітей, яка проживає у США, заперечила щоб діти проживали зі мною - батьком двох малолітніх дітей, причому сама відмовилась від того, щоб діти проживали з нею. Відеоконференція проходила із звукозаписом промов (пояснень) батьків і думки сина, який брав участь разом зі мною. Мати і батько дітей проживають окремо і не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Місце проживання дітей визначають за згодою батьків; за рішенням органу опіки та піклування або за рішенням суду. Між батьками існують суперечності. Суд враховує найкращі інтереси дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. (рішення Європейського суду 3 прав Людини від 16 липня 2015 року у cправі ,,Maмчyp проти України"). Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (рішення Європейського суду з прав Людини від 07 грудня 2006 року у справі ,,Хант проти України"). Я добросовісно виконую батьківські обов`язки, створюю для дітей необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечую їх усім необхідним, немає й виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток. Слід зазначити й те, що мої малолітні діти вже досить тривалий час (від народження і дотепер) проживають разом зі мною - батьком дітей. Тому необхідно визначити місце проживання двох малолітніх дітей саме разом з батьком, зі мною та визнати мене - батька опікуном моїх малолітніх дітей. Проживання дітей зі мною - батьком якнайкраще відповідає інтересам дітей та забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Малолітні діти проживають зі мною - батьком дітей, з яким у них встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність) і, якщо діти потраплять в інше середовище, де буде змінено їх щоденне та комфортне життя, вони отримають сильний стрес, що призведе до психологічної травми, яка може негативно вплинути на подальший всебічний розвиток та психоемоційний стан дітей. На теперішній час такі зв`язки у дітей з матір`ю давно втрачені…». Тому позивач просив суд визначити місце проживання двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та визнати його опікуном двох малолітніх дітей. В судовому засіданні позивач та його представник не підтримали позов в частині прохання про визнання позивача опікуном. Ухвалою від 13 січня 2026 року позов залишено без розгляду у частині визнання позивача опікуваном. В судовому засіданні позивач та його адвокат надали перед судом пояснення про те, що відповідачка виїхала на постійне місце проживання до США, сторони розірвали шлюб; відповідачка уклала новий шлюб в США; діти перебувають на вихованні та утриманні виключно позивача; на час розірвання шлюбу місце проживання дітей не було визначено, а що на даний час є перешкодою в здійсненні утримання та догляду дітей та реалізації їх прав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причини неявки. Про судове засідання 13.01.2026 року відповідач повідомлена належним чином, про що міститься підпис відповідача на розписці про отримання повістки на судове засідання 13.01.2026 10:05 особисто. Орган опіки та піклування надав суду висновок про визначення місця проживання, в якому вважає за доцільне відмовити у визначенні місця проживання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В ч. 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач не визнала позову і не подала суду заперечення позову. Таким чином позивачем однозначно доведено перед судом, що протягом тривалого часу діти сторін проживають спільно з позивачем та не проживають з відповідачкою; фактичним місцем постійного проживання дітей є місце постійного проживання позивача. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved