Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Описова частина. Стислий виклад позицій учасників справи. Позивач [PERSON] , діючи в інтересах малолітнього [PERSON] , 25.04.2012 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у справі є матір"ю її підопічного [PERSON] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб у 2016 році відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси. Родина малолітнього проживала у с. Білоусівка Золотоніського району Черкаської області. Малолітній є її небожем, на обліку у службі у справах дітей не перебував, жодної негативної інформації на адресу служби не надходило. Брат ( батько малолітнього ) [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання в с. Іваньки Бахмутського району Донецької області. Мати дитини до початку повномаштабного вторгнення російської федерації до України виїхала за її межі, стосунків з сином не підтримувала, матеріальної допомоги йому не надавала. З огляду на те, що малолітній залишився без піклування матері, місце перебування якої встановити не вдалося, 01.08.2023 року працівником сектору ювінальної превенції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області в присутності представника закладу охорони здоров"я , Служби у справах дітей та особи, яка знайшла дитину, було складено Акт органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров"я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.08.2023 року № 1094 дитину влаштовано під її опіку. Зазначає, що мати дитини ухиляється від покладених на неї обов"язків по вихованню, утриманню та лікуванню малолітнього, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими правами, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. При цьому, ждодних обставин, які б унеможливлювали виконання відповідачем своїх обов"язків щодо дитини не існує. Позбавлення [PERSON] батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинанн страждати через те, що мати з нею не спілкується, не піклується, не дбає про фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши такий обов"язок на іншу особу. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти на її користь на утримання малолітнього в розмірі 1/4 частка усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Рух справи в суді та процесуальні дії суду. Ухвалою від 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою від 23 вересня 2025 року року витребувано від Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону [PERSON] в період 01.01.2022 року по дату виконання ухвали. Ухвалою від 09.10.2025 року витребувано від Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону [PERSON] в період 01.01.2016 р. по 31.12.2021 року. 28.08.2025 року позивач [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій відмовилась від позовних вимог в частині стягнення аліментів. Ухвалою від 06.11.2025 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задоволити позов. Додатково пояснили суду, що малолітній проживає разом з нею та її матр"ю, його бабусею. Відповідачка не цікавиться ані умовами проживання дитини, ані його вихованням Сам малолітній не заперечує проти позбавлення батьківських прав своєї матері. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування м. Черкаси підтримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Мотивувальна частина рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішеннм Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 22.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції актовий запис № 493 - розірвано. Батько малолітнього [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] вивиданого відділом державної реєстрації актів цивільногоо стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ.) Інспектором сектору ювінальної превенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області 01.08.2023 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров"я про підкинуту чи знайдену дитину. Наказом Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 17 від 02.08.2023 малолітнього [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 11.08.2023 року № 994 " Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому [PERSON] ", малолітньому [PERSON] , який народився [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування . Визначено форму влаштування - влаштувати під опіку. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.08.2023 року №1094 над малолітнім [PERSON] , 25.04.2012 року встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] . Відповідно до Характеристики [PERSON] він навчається Черкаській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів зарекомендував себе як стараний, працелюбний, успішний учень. Сприйняття навчальної інформації йому дається легко, він має довготривалу пам"ять, зосереджену увагу, активне мислення та досить розвинену увагу. На час надання характеристики , 20.11.2024 року проживає з бабусею [PERSON] та тіткою [PERSON] , яка є його опікуном . Відповідно до інформації департаменту " Центр надання адміністративних послуг" Черкаської міської ради місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою [ADDRESS] з 04.09.2023 року. 16.12.2024 року комісією у складі спеціалістів служби у справах дітей Черкаської міської ради відвідано за місцем проживання підопічну дитину з метою контролю за умовами її проживання та складено акт, у відповідності до якого для підопічної дитини [PERSON] створені належні умови для проживання , навчання та розвитку. Відповідно до висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12.05.2025 року № 9397/15-01-21 орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Норми права, які підлягають застосуванню . За приписами частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, разом з тим рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей не є предметом ї основної турботи. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на спілкування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правовим висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-1945цс17 в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. При вирішенні будь-якого спору щодо дітей необхідно враховувати, що у Декларації прав дитини, що прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, було розлучена зі своєю матір`ю (принцип 6). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що можеспричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною та виходить з того, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Між тим, в судовому засіданні встановлено, що бажання спілкуватись з неповнолітнім сином та приймати участь у його вихованні у відповідача [PERSON] відсутні, що підтверджується наступним . Так, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вихованням неповнолітнього займається його тітка [PERSON] , оскільки батько дитини загинув. Матері дитини вони не бачили досить тривалий час. Вона дитину не відвідує, фактів перешкоджання їй у спілкуванні з дитиною не було. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , висловив свою думку та вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. Пояснив, що мама вже досить тривалий час не телефонує йому, не цікавиться його життям, де він навчається, які має захоплення. Його вихованням займається виключно тітка [PERSON] . Його батько загинув під час виконання бойових дій, з батьком були дуже теплі відносини. Матері відомий номер його мобільного телефону, але вона його життям не цікавиться. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років ( ст. 165 СК України) Позивач [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 22.08.2023 року призначена опікуном над малолітнім [PERSON] у зв"язку з чим вправі ініціювати питання про позбавлення батьківських прав. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає доведеними обставини ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини , та ураховуючи інтереси неповнолітнього , дає підстави позбавити батьківських прав батька з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, мати дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, врахувавши думку малолітнього, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав, прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення судових витрат відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не заявлено, а тому розподіл таких витрат судом не проводиться. На підставі викладеного,

Outcome: approved