Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

На розгляд Красноармійського міськрайонного суду Донецької області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу - позбавити [PERSON] , [INFO] ,батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 27 лютого 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, спільно мешкали в м. Петропавлівськ-Камчатський російської федерації. В шлюбі сторін [INFO] народжена дитина - син [PERSON] . У 2019 року, [PERSON] разом з малолітньою дитиною повернулась до України. В жовтні 2019 року [PERSON] приїхав на територію України, та протягом наступних трьох місяців мешкав разом із [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відносини подружжя налагоджено не було, сім`я розпалася. Наприкінці грудня 2019 року [PERSON] остаточно поїхав до російської федерації, та з того часу сторони по справі більше не бачилися. Рішенням суду м. Анапа Краснодарського краю Російської Федерації від 28.12.2020 року плюб між [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбні прізвища: [PERSON] , [PERSON] ) розірвано. Вихованням дитини займається позивач. [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських бов`язків, жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, жодної участі у формування особистості дитини не приймає. Позивач вважає, що на теперішній час наявні правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, що узгоджується з найкращими інтересами дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.07.2024 року відкрито провадження усправі та призначено до розгляду за правилами загального позвоного провадження. Рішенням Вищої ради правосуддя № 74 від 29.08.2024 року територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 16 грудня 2024 року в провадження судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С. було передано вищезазначену цивільну справу. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Кузнєцової А.С прийнято справу до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] , адвокат Назаренко А.С. надала суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Зайцівської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області (уповноважена довіреністю) Борисова С., у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Удачненської селищної ради Донецької області, у судове засідання не з`явився, про день, чса та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта, витягом - а.с.9,10) Відповідач [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта - а.с.11). 27 лютого 2017 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , місце реєстрації Відділ ЗАЦС міста Петропавлівськ-Камчатський Агенства запису актів цивільного стану Камчатського краю російської федерації; після шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище за чоловіком « [PERSON] » (підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу - а.с.13, з перекладом з російської мови на українську мову, нотаріально засвідчений 25.06.2019 року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області - а.с.14-15). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про народження - а.с.16). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України № 775, видана 22.12.2020 року Покровським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області - [PERSON] , [INFO] згідно з рішенням ГУ ДМС України в Донецькій області від 22.12.2020 року набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», є громадянином України з 29.05.2017 року (а.с.17). Рішенням мирового судді судової дільниці № 1 міста-курорту Анапа Краснодарського краю російської федерації від 28 грудня 2020 року по справі № 2-4895/2020, шлюб зареєстрований 27 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано; рішення суду набрало законної сили 29.01.2021 року. (підтверджено копією Виписки з рішення - а.с.20) Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , батько дитини [PERSON] за даною адресою не проживає та участі у вихованні дитини не приймає. (підтверджено актом про проживання - а.с.24). 16.04.2024 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , прізвище позивача після укладення шлюбу - [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва про шлюб - а.с.22). З побутової характеристики, виданої 10.06.2024 року старостою Сергіївського старостинського округу Удачненської селищної ради Донецької області вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , має склад сім`ї: чоловік [PERSON] , 1989 року народження, син [PERSON] , 2017 року народження, мама [PERSON] , 1966 року народження; по характеру добра, врівноважена, чутлива, завжди має цілеспрямовані позитивні погляди на життя; піклується про сина, уважно відноситься до стану його здоров`я, створює належні умови для його навчання та розвитку; веде здоровий спосіб життя; нарікань, скарг та заяв від населення та сусідів до виконкому селищної ради не надходило (а.с.25). Згідно довідки № 18, видана 17.06.2024 року закладом дошкільної освіти № 16 «Барвінок» Покровської міської ради Донецької області - [PERSON] , [INFO] відвідував ЗДО з червня 2021 року по 31.08.2023 року; батько дитини [PERSON] з родиною не проживав, вихованням дитини не займався, до дитячого закладу не приходив, успіхами хлопчика не цікавився (а.с.26). З медичного висновку лікувально-лікарської комісії № 78/290 від 04.06.2024 року Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області - [PERSON] , [INFO] зареєстрований у сімейного лікаря, перебуває під постійним наглядом, діагноз здоровий; на прийом дитина приходить з матір`ю [PERSON] , батько на прийом до лікаря не з`являвся; за весь час нагляду за дитиною батька не було (а.с.27). Згідно Акту обстеження умов проживання від 10.06.2024 року, складений комісією служби у справах дітей Удачненської селищної ради Донецької області за адресою: [ADDRESS] проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] ; будинок складається з 7 кімнат, будинок шпальний, вікна пластикові, ремонт проведений, туалет, ванна кімната розташовані в будинку, є присадибна ділянка, санітарно-гігієнічні умови проживання дитини задовільні, має окрему кімнату, мебльовану необхідними предметами, спортивний куточок, іграшки, в достатній кількості одяг, взяття; для навчання є письмовий стіл, письмові приналежності, дитина забезпечена усім необхідним, дитина переможець Всеукраїнських інтернет-олімпіад; в родині гарні відносини, мікроклімат доброзичливий (а.с.28). Відповідно до довідки Покровського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління МЮ № 19-27-14961 від 27.05.2024 року - за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та перевірки інформації наявної в Автоматизованій системі виконавчих проваджень виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] на примусове виконання не надходив, на виконанні не перебуває (а.с.29). У наданому Органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Зайцівської сільської ради Синельниківського району, Дніпропетровської області висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр.[PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , зазначено, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав (а.с.66-67). Відповідно до положення ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц викладено таку правову позицію, - позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічне зазначено в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.11.2017 року у справі №211/559/16-ц. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню дитини, жодного піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Суд, враховуючи вищевикладене, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог органу опіки та піклування, оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по вихованню свого сина. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, силу вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: approved