Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 2021 року Любарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області зареєстровано його шлюб з [PERSON] , актовий запис №82. Дошлюбне прізвище відповідачки " [PERSON] ". За час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з відповідачкою і знаходиться на її утриманні. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів між ними, різні погляди на життя. В даний час їх подружні стосунки відсутні. Вони проживають окремо. Їх шлюб в даний час носить лише формальний характер, примирення між ними неможливе. На підставі викладеного вище, позивач просить суд розірвати його шлюб з [PERSON] . Ухвалою суду 23 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 04 грудня 2025 року судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Окрім того, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 01 грудня 2021 року Любарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище чоловіка « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №82. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №97. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач в позовні заяві просить розірвати шлюб з відповідачкою, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved