Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У жовтні 2025 року позивач [PERSON] , через представника Слюсар К.С. звернулася суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у грошовій сумі в розмірі 48500 грн. щомісяця, але не менше в еквіваленті до 1000 євро на дату сплати аліментів, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Сторони дійшли згоди про необхідність розірвання шлюбу. Дитина проживає із позивачем, перебуває на її утриманні. Сторони не дійшли згоди щодо добровільного утримання спільного сина. Позивач вважає необхідним встановити суму коштів по сплаті аліментів 48500,00 грн , в еквіваленті 1000 Євро. Зазначає, що відповідач є заможною людиною, тому може здійснювати сплату аліментів у визначеному нею розмірі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2025 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 03 листопада 2025 року. Від представника відповідача 31 жовтня 2025 року надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. До поданої заяви долучена заява від [PERSON] про визнання позовних вимог, в якій зазначає, що вважає за можливе сплачувати аліментні платежі у розмірі 1000 Євро. Через перебування головуючого судді у відпустці справу знято з розгляду. Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] в судове засідання, призначене на 16 січня 2026 року. Від відповідача [PERSON] 05 січня 2026 року надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, через перебування за межами України. Ухвалою суду від 12 січня 2026 року клопотання відповідача та його представника задоволено. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Слюсар К.С. підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів зазначених в позовній заяві. На запитання головуючого не сповістила місце роботи позивача та рівень її заробітку. Повідомила, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами прийнято судом 21 листопада 2025 року та набрало законної сили. Відповідач [PERSON] брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повідомив, що проживає за межами України в Італії. Визнав позовні вимоги. На запитання головуючого повідомив, що тимчасово не працевлаштований, оскільки не має офіційного статусу на території Італії. Має намір укласти шлюб із жінкою, від якої має двох малолітніх дітей. Розраховує, що ця жінка буде йому надавати допомогу на сплату аліментів, допоки не працевлаштується, також сповістив, що має заощадження. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Проте, суд не приймає визнання відповідачем заявлених [PERSON] , позовних вимог, оскільки визнання даного позову може порушувати майнові права та інтереси двох малолітніх дітей, яких відповідач є батьком. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 березня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва, актовий запис 342 (а.с. 5). Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого [PERSON] , записаний батьком (а.с. 6). В судовому засіданні відповідач визнав факт проживання сина [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , що в розумінні положення ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Незважаючи на визнання відповідачем [PERSON] заявлених [PERSON] позовних вимог, суд не може визнати обґрунтованим розмір заявлених позивачем аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , 1000 Євро в гривневому еквіваленті на день проведення оплати щомісячно. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Будь -яких доказів в необхідності неповнолітньому утримання у розмірі визначеному позивачкою 1000 Євро суду не надано, відсутні посилання позивача на щомісячні витрати на дитину, які є необхідними та достатнім для забезпечення гармонійного її розвитку. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Суду не надано доказів фінансової спроможності відповідача [PERSON] сплачувати аліменти у розмірі 1000 Євро, докази наявності у відповідача заощаджень, нерухомого та або рухомого майна, статків, тощо, як і отримання заробітку (доходу) в іноземній валюті. Як повідомив відповідач в судовому засіданні він перебуває за межами України та тимчасово не працює. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд враховує, що Законом України «Про державний бюджет 2026 рік» встановлений мінімально гарантований розмір аліментних платежів для дітей віком від 6 до 18 років становить 1756 грн на місяць. З урахуванням інформації, яку відповідач сповістив суду про наявність в нього на утриманні ще двох малолітніх дітей, суд не може прийняти визнання відповідачем позову, та стягнення з нього на користь позивача аліментів у визначеному в позові розмірі, оскільки це може вплинути на права та інтереси малолітніх дітей відповідача щодо їх забезпечення. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів, стягнувши з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн. щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 жовтня 2025 року до повноліття дитини. Суд звертає увагу, що за наявності фінансової спроможності та бажання батько [PERSON] не позбавлений можливості самостійно здійснювати утримання сина в розмірі, що перевищує встановлений судом розмір за власним міркуванням. Рішення суду не обмежує батька в забезпеченні й утриманні сина у більшому розмірі, аніж визначений судовим рішенням. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України та те, що позивач на підставі положення п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, тому зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь держави. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial