Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

01.09.2025 року представник позивача ТОВ ФК «Процент» звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №15376 від 17.07.2024 року у розмірі 32375 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору 3028 грн., витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. 10.10.2025 року справа надійшла до Хортицького районного суду м.Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін, вирішено питання про витребування доказів. 07.11.2025 року АТ «КБ «Приват Банк» надав затребувану інформацію про належність картки відповідачу [PERSON] , виписку про рух коштів та інформацію про номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2025 року заявлені позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №15376 від 17.07.2024 року у розмірі 32375 грн, судовий збір - 3028 грн., витрати на професійну правничу допомогу 10000 грн., а всього 45403 грн. 09.12.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К., звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, через підсистему Електронний суд, з заявою про перегляд заочного рішення, просить скасувати заочне рішення, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим за відсутністю відповідача, без урахування його доводів та заперечень. Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року заява представника заявника [PERSON] , адвоката Калініна Сергія Костянтиновича про перегляд заочного задоволена, заочне рішення від 11 листопада 2025 року скасоване, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11-00 годин 14.01.2026 року. 22.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить позов задовольнити частково, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 15376 від 17.07.2024 в розмірі 5 702,99 грн та судовий збір в розмірі 533,39 грн а також стягнути з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» на користь [PERSON] витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери», за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 3 994,41 грн. ( пропорційна задоволеним вимогам від загальної суми 6000 грн) та судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 484,48 грн. В обґрунтування заперечень зазначено, що [PERSON] визнає, що уклала з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» кредитний договір № 15376 від 17.07.2024 та отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн. Проте, відвідач не може погодиться з позовними вимогами про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 27 375,00 грн. Визначений в договорі розмір процентної ставки не відповідає вимогам закону. Так, позивач просить стягнути заборгованості по процентам сього в розмірі 27 375,00 грн., який визначив виходячи з розміру процентної ставки - 1,5 % в день, що відповідає умовам п. 1.2. Договору. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При цьому, стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Кредитний договір було укладено 17 липня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то при укладанні договору до спірних правовідносин мали б застосовувати положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Проте, в договорі визначена денна процентна ставка понад 1 %, а тому нарахування заборгованості позивачем здійснювалося всупереч законодавству. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 15376 було укладено 17.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Оскільки договір № 15376 від 17.07.2024 укладався після набуття чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, є незаконним нарахування заборгованості по процентам в розмірі 27 375,00 грн., так як умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 % передбачена п. 1.2. договору № 15376 від 17.07.2024, є нікчемною. Закон дає право тільки сторонам визначити розмір денної процентної ставки в діапазоні від 0 % до 1 %, про те суд не наділений повноваженням визначити розмір денної процентної ставки, тим більше на рівні максимально допустимого розміру в 1 %. договір № 15376 від 17.07.2024 не містить істотної умови договору такої як розмір денної процентної ставки, оскільки пункт 1.2. договору є нікчемним як такий, що не відповідають вимогам закону. Таким чином, нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1 %, але в цьому випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності зазначених пунктів про нарахування процентів, проценти в Договорі неузгодженими. Згідно наданого розрахунку заборгованості позивач нараховував проценти починаючи з 17.07.2024 по 17.07.2025, що становить 366 календарних дні. Відповідно до п. 1.3. Договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів. Тому позивачем нараховані відсотки за межами строку дії договору. Отже, проценти слід нараховувати починаючи з 17.07.2024 по 16.07.2025, що становить 365 календарних дні. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 -2025 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року - 13,0 %; з 13.12.2024 року по 23.01.2025 року - 13,5 %; з 24.01.2025 року по 06.03.2025 року - 14,0 %; з 07.03.2025 року по 25.07.2025 року - 15,5 %; Представник відповідачки провів наступний контр-розрахунок заборгованості по процентам за обліковою ставкою НБУ: 264,61 грн. в період з 17.07.2024 року по 12.12.2024 року (5 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,00 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 149 днів). 35,04 грн. в період з 13.12.2024 року по 31.12.2024 року (5 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,50 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 19 днів). 42,53 грн. в період з 01.01.2025 року по 23.01.2025 року (5 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,50 % річних / 365 дні в році х 23 днів). 80,54 грн. в період з 24.01.2025 року по 06.03.2025 року (5 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 14,00 % річних / 365 дні в році х 42 днів). 280,27 грн. в період з 07.03.2025 року по 16.07.2025 року (5 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 15,50 % річних / 365 дні в році х 132 днів). Отже, розмірі заборгованості по процентам визначений на рівні облікової ставки Національного банку України, становить 702,99 грн. (264,61 + 35,04 грн. + 42,53 + 80,54 грн. + 280,27 грн.) Отже, [PERSON] після закінчення строку кредитного договору не повернула грошові кошти, тому з неї на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОЦЕНТ» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5 702,99 грн. 22.12.2025 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 15376 від 17.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів (до 17.07.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів. У межах строку кредитування Відповідач зобов`язаний сплачувати Позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, що має відображення у Розрахунку заборгованості, порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. 22.11.2023р. прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість Відповідача за Кредитним договором становить: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 27375,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 17.07.2024 року по 17.07.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та Графіку платежів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача надав заяву щодо участі у судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку із застосуванням власних засобів технічної фіксації, натомість, на запрошення до участі не приєднався. Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. При цьому суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSandersS.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Наслідки, визначені в статті 223 ЦПК України, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Враховуючи викладене, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність учасників провадження з урахуванням їхніх доводів, викладених у процесуальних заявах. У судовому засіданні встановлено, що 17.07.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем було укладено кредитний договір №15376, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн., строком на 365 днів (до 17.07.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатною відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних), періодичність сплати процентів кожні 20 днів, дата платежу процентів першого періоду 06.08.2024 року, нараховані проценти за користування кредитом 1500 грн., разом до сплати 6500 грн. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку [NUMBER] після укладення Кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 832127 направлявся Відповідачу 17.07.2024 року о 10:31:36 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 17.07.2024 року о 10:31:47 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 832127 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. були відправлені відповідачу 17.07.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується довідкою платіжної установи. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» від 07.11.2025 року (надісланого на виконання ухвали про витребування доказів) вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано банківську карту № [NUMBER] ). Фінансовий номер телефону [NUMBER] , що по рахунку [NUMBER] було зарахування коштів на суму 5000 грн від 17.07.2024 року. Крім цього, надано виписку про рух коштів по картковому рахунку (банківська картка № [NUMBER] ), який належить [PERSON] за період з 17.07.2024 року по 22.07.2024 року, з якої вбачається, що відповідачка активно користувалася наданими кредитними коштами, однак свої зобов`язання виконувала неналежним чином. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 27375,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 17.07.2024 року по 17.07.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та Графіку платежів. Наразі між сторонами існує спір з приводу стягнення заборгованості, при цьому позивачем факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та розмір заборгованості за тілом кредиту 5000 грн не оспорюється. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст.639 ЦК України). Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд враховує, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам, при вирішенні якого суд враховує наступне. Відповідно до укладеного Кредитного договору № 15376 від 17.07.2024 [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних) відповідно до п. 1.2. Кредитного договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року. При цьому, даним Законом Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5%; - протягом наступних 120 днів - 1,5%. Однак, ці норми стосуються лише договорів, які були укладені до набрання чинності вказаним Законом та дія яких продовжена після цієї дати ( ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року) . Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, а спірний договір був укладений 17 липня 2024 року, отже, на глибоке переконання суду, положення про перехідний період не стосується договору від 17.07.2024 року. Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою, визначеною у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х 100%, де ДПС денна процентна ставка; ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК загальний розмір кредиту; t строк кредитування у днях. Отже, визначена умовами кредитного договору денна процентна ставка 1,50 процентів станом на дату укладення договору перевищує законодавчо встановлений максимальний розмір денної процентної ставки 1 %, а тому, укладаючи 17.07.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 1,50 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Відтак, суд вважає, що заборгованість за відсотках відповідача [PERSON] слід вираховувати за процентною ставкою 1 % , яка становить: 5000 грн. (тіло кредиту) х 1 % : 100 % х 365 днів (строк кредитування) = 18250 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 23250 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000 грн, заборгованість за відсотками в межах строку кредитування 18250 грн. При цьому, суд вважає доводи представника відповідача визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, не є слушними, оскільки умовами кредитного договору, укладеному між сторонами було передбачено умову щодо нарахування та сплати відсотків, при цьому відповідач погодився сплачувати їх у розмірі 1,50 %, що навіть перевищує максимальний розмір, отже зменшення процентної ставки судом до максимального розміру до 1% жодним чином не порушує права відповідача, оскільки не сама умова щодо нарахування відсотків, а лише умова щодо нарахування відсотків понад 1% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати, що становить судовий збір у розмірі 3028 гривень, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень. Витрати позивача підтверджені копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018 року; договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, акту приймання-передачі наданих послуг №36 від 30.04.2025 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №36 від 30.04.2025 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, виконаних адвокатом Руденко К.В. на загальну суму 10 000,00 грн. Витрати відповідача становлять: судовий збір - 484, 48 грн, сплачений відповідачем при звернення з заявою про скасування заочного рішення та 6000 грн.- витрати на правничу допомогу. Витрати відповідача підтверджені копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № №2212 від 26.06.2018 року, копією договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/25 від 05.12.2025 укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», Ордером на ведення справи, Актом виконаних робіт від 21.12.2025 року. Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатами послуг (ю), витраченим на це часом, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу - 10 000,00 грн. завищеним, неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних наданих послуг, а також ціною позову. В даному випадку позивач не довів, що визначений ним розмір витрат на правничу допомогу повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що адвокатами з обох сторін були визначено майже однаковий обсяг робіт, а тому вважає, що з урахуванням наявних заперечень з боку з метою забезпечення балансу рівноваги між інтересами сторін у справі, визначення витрат на правничу допомогу з боку позивача у 6000 грн (без застосування коефіцієнту пропорційності) відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного одним з основних критеріїв стягнення таких витрат. Отже, з урахуванням суми задоволених позовних вимог, що становить 72,65 %, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2199,84 грн.- судового збору та 4359 грн. - на правничу допомогу, що у загальному розмірі становить 6558,84 грн. Витрати, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, з урахуванням 27,35% позовних вимог, у задоволенні судом яких було відмовлено , становлять 132,50 грн- судового збору та 1641 грн-витрати на правничу допомогу, у загальному розмірі - 1773,50 грн. Враховуючи, що на відповідача суд поклав обов`язок сплатити позивачеві 2658, 84 грн в рахунок понесених судових витрат, а на позивача - обов`язок сплатити відповідачці 1773,50 грн, суд вважає за доцільне за судовим рішенням стягнути з відповідача на користь позивача різницю присуджених витрат, що становить 4785,35 грн.

Outcome: partial