Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Стислий зміст (виклад) позовних вимог. 30 травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»(далі по тексту - позивач, ТОВ «Санфорд Капітал») звернулось до Новобаварського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № С-508-005364-18-980 від 05 листопада 2018 року у розмірі 152 266,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 листопада 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду № С-508-005364-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної лінії, у відповідності до умов якої [PERSON] отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту в розмірі 40 000,00 грн, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № С-508-005364-18-980 від 05 листопада 2018 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 16 листопада 2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 119 102,99 грн, а саме: 39 935,73 грн - заборгованість за основним боргом; 79 167,26 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. 16 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (фактор) укладено договір факторингу № 16/11-23, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 16 листопада 2023 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № С-508-005364-18-980. 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта. Відповідно до реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № С-508-005364-18-980. У зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати за період вересня 2019 року - лютий 2022 року в розмірі 24 333,67 грн, та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 8 829,94 грн. Стислий зміст (виклад) заяв по суті справи. Заяви по суті справи від сторін не надходили. Аргументи (позиції) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, у якому позов підтримав та просить розглядати справу за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал». Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації його місця проживання, які були повернуті на адресу суду із зазначенням на конверті «адресат відсутній». Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Рух справи. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 06 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року цивільну справу передано для розгляду до Валківського районного суду Харківської області. 28 листопада 2025 року цивільна справа надійшла до Валківського районного суду Харківської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Логвінова А.О. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2025 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 05 листопада 2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № C-508-005364-18-980, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту в розмірі 40 000 грн, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався у визначені строки здійснювати погашення суми заборгованості, проценти за користування кредитом (а.с. 83). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 16 листопада 2023 року за кредитним договором № C-508-005364-18-980 від 05 листопада 2018 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 119 102,99 грн, а саме: 39 935,73 грн - заборгованість за кредитом; 79 167,26 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с. 49). 16 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (фактор) укладено договір факторингу № 16/11-23, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату (а.с. 33-39). Відповідно до реєстру боржників № 1 від 16 листопада 2023 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № С-508-005364-18-980 (а.с. 50-52). 29 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 29/12-23, за умовами якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (а.с. 26-32). Відповідно до реєстру боржників № 1, що є додатком до договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № С-508-005364-18-980 (а.с. 41). У зв`язку з прострочення зобов`язання позивачем нараховано інфляційні втрати за період вересня 2019 року - лютий 2022 року в розмірі 24 333,67 грн, та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 8 829,94 грн (а.с. 42-43). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] 05 листопада 2018 року укладено кредитний договір № C-508-005364-18-980, товариство умови кредитного договору виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит, шляхом встановлення кредитної лінії в розмірі 40 000 грн. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 16 листопада 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 119 102,99 грн, а саме: 39 935,73 грн - заборгованість за кредитом; 79 167,26 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з вересня 2019 року по лютий 2022 року в розмірі 24 333,67 грн, та 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 06 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 8 829,94 грн. Приймаючи до уваги, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з відповідача на користь відповідача підлягають стягненню індекс інфляції та 3% річних, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»» до боржника [PERSON] за кредитним договором № С-508-005364-18-980 від 05 листопада 2018 року. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» сплачено 2 422,40 грн судового збору за подання позову (позов подано через систему Електронний Суд), що підтверджується платіжною інструкцією від 28 травня 2025 року (а.с. 1). Приймаючи до уваги, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування розміру понесених позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» витрат на правничу допомогу у розмірі 7 200, 00 грн до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (а.с. 18-21); акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року, відповідно до якого вартість послуг з правничої допомоги стосовно боржника [PERSON] становить 7 200,00 грн (а.с. 57). Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved