Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дубенського відділу державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла її мама [PERSON] . З метою оформлення спадщини після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Шмиги М.В. про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом від 24.11.2025 року нотаріус повідомила, що у процесі підготовки документів про видачу свідоцтва на спадщину отримано інформацію з Державного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт на житловий будинок, що успадковується та запропоновано вилучити запис що вказаного арешту. З`ясовано, що 22.01.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 12706255 з виконання виконавчого листа Дубенського міськрайонного суду, виданого 30.12.2008 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 4741,93 грн. на користь [PERSON] . Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 22.01.2009 року. 10.03.2009 державним виконавцем накладено арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем проводилися заходи по виявленню майна та доходів боржника, на які можна звернути стягнення. 14.04.2010 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999. На даний час у відділі відсутня будь-яка інформація по вищевказаному виконавчому провадженню, у тому числі копії матеріалів виконавчого провадження, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, тому станом на 01.12.2025 року у відділі виконавчі провадження відносно неї не перебувають. Однак, у державного виконавця на даний час відсутні законні підстави для зняття арешту з вказаного майна відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог п. 6 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову), арешт може бути знятий за рішенням суду. Не зняття державним виконавцем арешту з майна, яке накладене на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, за відсутності будь-якого виконавчого провадження стосовно власника цього майна порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, яке належить мені на праві приватної власності. Просить зняти арешт з житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який належав на праві приватної власності померлій [INFO] [PERSON] , накладений в межах виконавчого провадження ВП №12706255. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 18.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін повідомлені належним чином. Відповідач відзив на позов не надав. Від сторін до суду не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка, згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, згідно поданого клопотання, просить провести розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або уразі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивачки [NUMBER] , яка після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », матір`ю зазначена [PERSON] (а.с. 7, 8). Як свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). Як зазначено у листі приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Шмиги М.В. від 24.11.2025 року, у процесі підготовки документів про видачу свідоцтва на спадщину отримано інформацію з Державного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт на житловий будинок, що успадковується та запропоновано вилучити запис що вказаного арешту (а.с. 11). Згідно повідомлення Дубенського відділу ДВС у Дубенському районі, 22.01.2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 12706255 з виконання виконавчого листа Дубенського міськрайонного суду, виданого 30.12.2008 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 4741,93 грн. на користь [PERSON] . Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 22.01.2009 року. 10.03.2009 державним виконавцем накладено арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем проводилися заходи по виявленню майна та доходів боржника, на які можна звернути стягнення. 14.04.2010 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999. Станом на 01. Надати іншу інформацію неможливо, у тому числі копії матеріалів виконавчого провадження, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки. Станом на 01.12.2025 року у відділі виконавчі провадження відносно [PERSON] не перебувають. Це також підтверджується інформаційною довідкою Дубенського ВДВС №61324 від 25.11.2025 (а.с. 10, 12-13). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла до висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд приходить до висновку, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права власника, які полягають у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Наявність обтяження у формі арешту нерухомого майна порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Відділом ДВС повідомлено, що виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, на виконанні у відділі не перебувають, звідси, виконавче провадження, яке було відкрито у 2008 році станом на сьогодні завершено, матеріали виконавчого провадження знищенні, адже завершився термін їх зберігання. Отже, підстав для подальшого існування заборони на майно позивача немає. Однак, Дубенський відділ ДВС не має підстав для зняття даного арешту без рішення суду. Також суд бере до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, а також те, що іншого способу зняти заборону у позивача, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. За таких обставин,

Outcome: approved