Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

22 грудня 2025 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до виконавчого комітету Татарбунарської міської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, подана представником позивачки адвокатом Давиденком К.В. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] у віці 69 років в місті Татарбунари, Татарбунарського району, Одеської області. За життя, а саме в 1959 році, батько побудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Після смерті батька вона та її мати [PERSON] фактично прийняли спадщину, оскільки продовжили користуватись та володіти зазначеним будинком, фактично прийняли спадщину. [INFO] померла мати в м.Татарбунари, Татарбунарського району Одеської області. Ні батько, ні мати за життя не отримали правовстановлюючий документ на спадковий будинок, однак, в інвентаризаційній справі ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» батько фігурує як власник будинку, особливо в частині приналежності домоволодіння. Ще одним спадкоємцем першої черги за законом була сестра позивачки [PERSON] , але [INFO] вона також померла в місті Татарбунари, Татарбунарського району Одеської області. Після смерті батьків спадщину сестра не приймала, фактично не вступала в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала окремо та заяви на прийняття спадщини не подавала. Позивачка також зазначила, що має право на успадкування частки будинку, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в ред. 1963 року після смерті батька та частку будинку, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті матері, оскільки мати, вступивши в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, прийняла його частку будинку. Вона фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки з 1990 року зареєстрована в зазначеному будинку разом з батьками, проживає в ньому все своє життя, за роки проживання зробила в будинку безліч ремонтів та переобладнань, сплачує комунальні послуги, договір на постачання яких укладено з нею, та земельні податки. Після смерті матері позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлої на зазначене майно та відповідну реєстрацію цього права. Посилаючись на те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з причини відсутності таких правовстановлюючих документів, позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження та витребувано матеріали Спадкових справ, заведених до майна [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Давиденко К. В. у судове засідання не з`явився, 20 січня 2026 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх в повному обсязі, розглянувши справу у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача Татарбунарської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі проти задоволення позову у повному обсязі не заперечує. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами загального позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області у віці 69 років помер [PERSON] , про що 28 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис №121 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). З Інвентаризаційної справи ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] є (а.с.27). Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00048978062 від 15 січня 2025 року слідує, що 10 грудня 1955 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище зажини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Актовий запис про реєстрацію шлюбу складено за № 76, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис-Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 1969 року Татарбунарським районним бюро ЗАГС, [PERSON] та [PERSON] є батьками заявниці (а.с.7). [INFO] у віці 80 років в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області померла [PERSON] , про що 07 грудня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області зроблено актовий запис №143 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, [INFO] у віці 52 роки померла [PERSON] в м.Татарбунари Татарбунарського району Одеської області (а.с.11). 27 листопада 2025 року на замовлення [PERSON] ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило Технічний паспорт житлового будинку садибного типу № 102, розташованого по [ADDRESS] та зареєструвало його у Реєстрі будівельної діяльності за реєстраційним номером TI01:7938-9733-2264-3143, Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.2962779.4584036.20251201.57.0000.78 (а.с.13-16). Із довідки Татарбунарського БТІ №2189 слідує, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок садибного типу № 102, по [ADDRESS] не зареєстровано. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с.17). Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості житлового будинку загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] від 09 грудня 2025 року, загальна вартість об`єкта оцінки становить 117999 грн, ринкова вартість 1кв.м 1983,18 грн (а.с.28-29). Із доданих позивачкою до позовної заяви матеріалів вбачається, що вона у період з 2017 по 2024 роки здійснювала сплату комунальних послуг за водопостачання, електропостачання, земельний податок з фізичних осіб за адресою [ADDRESS] (а.с.30-32). Судом також встановлено, що 25 листопада 2025 року позивачка, як спадкоємиця за законом, звернулася до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] відповідно до інвентаризації 01 червня 2003 року, інвентаризаційна справа №1087 та отримала відмову у видачі відповідного свідоцтва у зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок (а.с.12). Із матеріалів Спадкової справи №229/2025, наданої Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області слідує, що 02.09.2025 року до нотаріальної контори звернулася [PERSON] як спадкоємиця першої черги за законом із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82829045 від 09.10.2025 року вбачається, що станом на день формування цієї довідки спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилася (а.с.8). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №82829087 від 09.10.2025 року слідує, що 09.10.2025 року Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області заведено Спадкову справу №229/2025 спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , номер у Спадковому реєстрі 74704067 (а.с.10). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №83308853 від 19.11.2025 року вбачається, що станом на день формування цієї довідки спадкова справа до майна [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилася (а.с.11). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №83308869 від 19.11.2025 року підтверджується, що станом на день здійснення підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] у реєстрі укладені ним заповіти та спадкові договори не виявлені (а.с.12). Також з матеріалів Спадкової справи №229/2025 вбачається, що 19.11.2025 року [PERSON] подала заяву №791 до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що залишився після смерті матері [PERSON] , яка у свою чергу прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав до майна свого чоловіка [PERSON] померлого [INFO] (а.с.13). Із відповіді на запит відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області №06-15/356 від 21.10.2025 року вбачається, що за даними домової книги на момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] були також зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.16). Між тим, згідно з відповіддю на запит відділу з питань реєстрації №06-15/356 від 21.10.2025 року відомості про останнє місце реєстрації [PERSON] відсутні, разом з тим інформація про реєстрацію /зняття з реєстрації місця проживання /перебування у Реєстрі територіальної громади актуальна з квітня 2016 року та знаходиться на стадії наповнення (а.с.16). Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00054843573 від 19.11.2025 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-22). Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00054853374 від 19.11.2025 року підтверджується, що 10 грудня 1955 року між [PERSON] ,1933 року народження, та [PERSON] , 1930 року народження, було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №76 в бюро запису актів громадянського стану Татарбунарського районного управління міліції Ізмаїльської області (а.с.26-27). Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00054843591 від 19.11.2025 року підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №121 від 28.08.2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.20). Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00054843538 від 19.11.2025 року підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №143 від 07.12.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.23-24). З Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №452670542 від 19.11.2025 року вбачається, що право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровані (а.с.25). Згідно з листом завідувача Саратської державної нотаріальної контори Одеської області №06/01-16 від 15.01.2026 року Д.Ю.Колісника в провадженні Саратської державної нотаріальної контори перебуває Спадкова справа №229/2025 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , спадкові справи до мана [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , не заводилися (а.с.1). Відомості про інших спадкоємців матеріали справи не містять. Заяви інших осіб про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини в Спадковій справі відсутні. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини згідно зі ст.. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу За змістом ст.ст. 1217,1267 ЦК України с падкування здійснюється за заповітом або за законом. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до Глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві. Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Абзацом 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " зазначається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею за законом до майна померлого батька [PERSON] , однак, оформити у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно-житловий будинок з будівлями та спорудами, позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документу на це майно. Інші спадкоємці до майна [PERSON] відсутні. На підставі викладеного вище, суд вважає, що право позивачки на успадкування майна померлого [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку, оскільки вона позбавлена можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку та отримала відмову нотаріуса, тож вимоги про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька права власності на спадкове майно є цілком обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved