Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») через систему «Електронний суд» звернулося до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову представник позивача вказує, що 27 жовтня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАКС КРЕДИТ» (далі - ТОВ «МАКС КРЕДИТ») та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-10038380, у якому сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Вказаний договір [PERSON] підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання нею одноразового персонального ідентифікатора, який був надісланий на її номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. На виконання умов кредитного договору, 27.10.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПРОФІТГІД» на належну відповідачці платіжну картку № [NUMBER] . Однак, в подальшому відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданого їй кредиту та не здійснювала оплату процентів, в зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість за договором. 14 травня 2025 року між позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, згідно умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату, а ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» приймає належні ТОВ «МАКС КРЕДИТ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників. У відповідності до Реєстру боржників до Договору факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал від 14.05.2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року в сумі 16780,50 грн., з яких: 6600 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8530,50 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1650 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Оскільки відповідачка в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», яке набуло права вимоги за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року, просить стягнути з неї на свою користь 15130,50 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором (без урахування штрафних санкцій), а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 27 листопада 2025 року до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли витребувані докази. Ухвалою Крижопільського районного суду від 08 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено на 09 січня 2026 року в зв`язку з першою неявкою в судове засідання належним чином повідомленої відповідачки. В судове засідання 09 січня 2026 року сторони не з`явилися. Представник позивача - Хлопкова М.С. у позовній заяві просила розглянути справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена в порядку, визначеному п. 2 ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду невідомі, у встановлений судом строк відповідачка не подала відзив на позов. Ухвалою Крижопільського районного суду від 09 січня 2026 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 жовтня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-10038380, який остання підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «13712» 27.10.2024 о 15:57:23. Відповідно до умов вказаного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили наступні умови кредитного договору: сума кредиту - 5500 грн.; строк кредитування - 360 календарних днів; позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) - 22 жовтня 2025 року; позичальник зобов`язаний здійснювати оплату нарахованих процентів в періодичну дату оплати процентів, а саме 21 листопада 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати протягом строку кредитування; дата повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та дата сплати комісії визначаються в Графіку платежів, який міститься в Додатку № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процента ставка складає 0,94 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом та застосовується у межах строку дії кредитної лінії (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки); знижена процентна ставка становить 0,75 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом, за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів; кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 1100 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору становить 25212 грн.; кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту (27.10.2024) шляхом перерахування кредитних коштів в сумі 5500 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № 4149-49ХХ-ХХХХ-8128 (п. п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6, 1.9, 2.8 Договору). У графіку платежів, який є Додатком № 1 до Договору № 00-10038380 від 27.10.2024 та підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «13712» (27.10.2024 о 15:57:23), наявна таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за Договором. Окрім того, паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «46903» (27.10.2024), містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, де зазначено, зокрема, основні умови кредитування, з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Відповідно до довідки ТОВ «МАКС КРЕДИТ», [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 00-10038380 від 27.10.2024, ідентифікована ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 13712, який направлено позичальнику 27.10.2024 о 15:57:02 на номер телефону [NUMBER] . Згідно з підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД» (з додатками), 27.10.2024 о 15:57:31 успішно здійснено переказ грошових коштів в сумі 5500 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , номер платіжної інструкції 127066111, номер транзакції 43003-74509-36514, код авторизації 424342, платник ТОВ «МАКС КРЕДИТ», що також узгоджується з додатком до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів від 28.05.2025 року та переліком позичальників з даними про транзакції, наданими ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Крім того, згідно повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.11.2025 № 20.1.0.0.0/7-251110/85580-БТ, яке надійшло до суду 27.11.2025 на виконання ухвали від 07.11.2025 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30.10.2024 було зараховано кошти в сумі 5500 грн. Судом також встановлено, що 14 травня 2025 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, згідно якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги відповідно до Реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього Договору. ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» сплатило на користь ТОВ «МАКС КРЕДИТ» грошові кошти за договором факторингу, про що свідчить платіжна інструкція від 16.05.2025 № 449. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги в загальному розмірі 16780,50 грн. за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року, боржником в якому є [PERSON] (№ з/п в реєстрі 422). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За змістом п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитору надано право встановлювати в договорі умову щодо комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а також відносити плату за такі послуги до загальних витрат за споживчим кредитом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи факт підписання відповідачкою [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору № 00-10038380 від 27.10.2024 року відбулось, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та останній перераховано суму кредиту в розмірі 5500 грн. на її банківську картку. Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачкою суду не надано. Згідно наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року, зробленого первісним кредитором ТОВ «МАКС КРЕДИТ» станом на 14 травня 2025 року (дата відступлення права вимоги від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»), заборгованість відповідачки за цим договором становить 15130,50 грн., з яких: 5500 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 8530,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1100 грн. - заборгованість по комісії, а також нараховано штрафні санкції (згідно умов договору) в сумі 1650 грн. З даного розрахунку вбачається, що позивачка здійснила на погашення кредиту один платіж в сумі 1031,25 грн. (20.11.2024), які були зараховані на погашення відсотків за користування кредитом, в подальшому будь-яких коштів не вносила. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості та вважає його таким, що відповідає умовам кредитного договору. При цьому, нарахування відсотків за користування кредитом здійснено в межах строку кредитування та за погодженою сторонами процентною ставкою. Відповідачкою не спростовано вказаний розрахунок та не надано жодних доказів на противагу цьому розрахунку. Щодо наявності у позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року, то суд враховує наступне. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість належними доказами у справі підтверджується факт передання від ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права дійсної вимоги за кредитним договором, боржником у якому є відповідачка. Надані позивачем копії договору факторингу, акта прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників та платіжної інструкції на підтвердження оплати за договором факторингу є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивач не здійснював будь-яких нарахувань за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024, відтак на дату подання позову сума заборгованості залишилась незміною - 15130,50 грн., з яких: 5500 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 8530,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1100 грн. - заборгованість по комісії. Вимоги про стягнення заборгованості за штрафними санкціями (1650 грн.) позивач не заявляв. Таким чином, зі [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 00-10038380 від 27.10.2024 року в розмірі 15130,50 грн., з яких: 5500 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 8530,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 1100 грн. - заборгованість по комісії. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Позивач просить суд стягнути з відповідачки понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. На підтвердження понесених витрат та їх розміру до позовної заяви долучено копії договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, укладеного між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери», додатку № 1 до цього договору, який містить вартість послуг (прейскурант), додаткової угоди № 25770874467 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, акта прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025. За умовами договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в додатку № 1 до договору. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. Сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта, сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта (п. п. 3.1, 3.3, 3.4, 3.6 Договору). Відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 позивачу надані такі послуги: складання позовної заяви - 2 години вартістю 5000 грн.; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника - 2 години вартістю 1000 грн.; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 година вартістю 500 грн.; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів - 1 година вартістю 500 грн. Судом встановлено, що розмір витрат позивача на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, водночас відповідачка не подала заперечення щодо такого розміру та відповідного клопотання про його зменшення. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування у розмірі 7000 грн., є співмірним із: складністю справи; часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатським бюро послуг та виконаних робіт. Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, зі [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Підстав для зменшення вказаного розміру витрат на правничу допомогу суд не вбачає. Крім того, при поданні позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 31 жовтня 2025 року № 29409. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. підлягають стягненню на його користь з відповідачки.

Outcome: approved