Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Примаков Костянтин Олексійовича, звернувся до суду із позовом [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом вселення та передачі ключів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що в період перебування у шлюбі Позивача та Відповідача за договором купівлі-продажу від 05.05.2018 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького районного нотаріального округу Риковою Т.В., придбали квартиру у [ADDRESS] . Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі №211/3488/255 визнано квартиру у буд. [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] з рівними частками по частини кожного із подружжя. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року по справі №211/3488/22 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року залишено без змін. Право власності на 1/2 частини квартири зареєстровано за позивачем, про що містяться відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Наразі [PERSON] виїхала разом з дитиною закордон. Наприкінці жовтня, вона приїхала в Україну та намагалася зайти в квартиру [ADDRESS] , частина якої належить їй. Однак, виявилося, що замки в квартирі були змінені, [PERSON] її у квартиру не впустив та вчиняє перешкоди у користуванні власністю. З цього приводу [PERSON] звернулася до працівників поліції, однак вони лише зареєстрували її повідомлення та ніяк на нього не відреагували, тому вона так і не має доступу до своєї квартири. [PERSON] відмовляється йти на будь-який контакт. Самостійно потрапити у квартиру [PERSON] не має можливості та маючи перешкоди у користуванні власним майном, вимушена звернутися до суду. Представник Позивача просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] , та просить проводити розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05 червня 2015 року, зареєстрованому Саксаганським районним у місті Кривому Розі РАЦС. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . В період перебування в шлюбі Позивача та Відповідача за договором купівлі-продажу від 05.05.2018 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького районного нотаріального округу Риковою Т.В., придбали квартиру у [ADDRESS] , тобто спірна квартира придбана сторонами у шлюбі. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по цивільній справі №211/3488/255 визнано квартиру у буд. [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] з рівними частками по частини кожного із подружжя. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2025 року по справі №211/3488/22 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року залишено без змін. Право власності на 1/2 частини квартири зареєстровано за позивачем, про що містяться відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, [PERSON] виїхала разом з дитиною закордон. Наприкінці жовтня, вона приїхала в Україну та намагалася зайти в квартиру [ADDRESS] , частина якої належить їй. Однак, виявилося, що замки в квартирі були змінені, [PERSON] її у квартиру не впустив та вчиняє перешкоди у користуванні власністю. З цього приводу [PERSON] звернулася до працівників поліції, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку №26116 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, що міститься у матеріалах справи, однак вони лише зареєстрували її повідомлення та ніяк на нього не відреагували, тому вона так і не має доступу до своєї квартири. Згідно інформаційної довідки №436622589 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості майна від 23 липня 2025 року [PERSON] має спільної частки на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач ухиляється від виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №211/3488/22 від 07.05.2025, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання, чинить [PERSON] перешкоди у користуванні частиною квартири, добровільно не здійснює будь-яких дій щодо надання можливості Позивачу проживати у своїй власності. Відповідачем до суду не надано будь-яких доказів належного виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №211/3488/22 від 07.05.2025 щодо можливості Позивача безперешкодно перебувати у квартирі та користуватись своєю власністю. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тобто, Постановою Дніпровського апеляційного суду по справі №211/3488/22 від 07.05.2025, яка є обов`язковою до виконання та чинною, не скасованою в касаційному порядку, встановлено право власності позивача на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що в свою чергу надає можливість безперешкодно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналізуючи дані норми цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі №727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Зважаючи на положення ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Заявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, заявник має довести своє право на користування даною квартирою, право на вселення у цю квартиру, наявність перешкод та порушення права саме відповідачем. Судом Встановлено, що [PERSON] не має змоги потрапити до квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності. Стосовно цього факту вона зверталася до працівників поліції, що підтверджується наявним у матеріалах справи талоном-повідомленням єдиного обліку №26116 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, що міститься у матеріалах справи, однак вони лише зареєстрували її повідомлення та ніяк на нього не відреагували. Оскільки, судом встановлено, що відповідач чинить позивачу, як співвласнику спірної квартири перешкоди в користуванні нею шляхом позбавлення можливості доступу до неї, суд доходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту її порушених прав та про необхідність зобов`язання відповідача у сунути їй такі перешкоди шляхом вселення позивача у спірну квартиру та зобов`язання відповідачем надати їй комплект ключів від квартири. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Згідно із ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, стороною позивача суду надано копію ордеру про надання правової допомоги від 29.10.2025 року № б/н, укладений між адвокатом Примаковим К.О. та [PERSON] , копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок виконаних робіт з правничої допомоги з зазначенням опису виконаних робіт та квитанцію прибуткового касового ордеру від 29.10.2025 на суму 10000,00 грн. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн., є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved