Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 18.05.2024 року вона уклала шлюб з [PERSON] , після чого [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] , стала негативно відкликатися про останнього та неї, постійно їх оговорювала перед їх знайомими, провокувала конфлікти, публікувала на своїй сторінці в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] провокаційні дописи відносно [PERSON] . Звинувачувала [PERSON] у соціальній мережі у підкупі суддів, ображала позивача нецензурною лайкою в громадському місці. [INFO] [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі «Instagram» створила актуальний допис, видний відразу всім її підписникам, при відкритті сторінки, та назвала його «[INFO]». Далі після перегляду вказаного допису її підписниками було виявлено, що [PERSON] опублікувала скрін-шот відеозапису з її сторінки, відмітила її на цьому зображенні підписавши її образливими смайлами, які означають «екскремент» та «клоун», та зробивши посилання на її сторінку в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON]. Також, в цьому дописі було опубліковано фото її автомобілю, на якому видно його державний номерний знак, та зроблено наступний напис: « Эта …сегодня напала на меня при моих детях! Ударила сзади ногой! [PERSON] ». [INFO] до вказаного допису було додано фото мотоциклу колишнього чоловіка [PERSON] , який наразі проживає разом з [PERSON] , на якому мається напис: « Смешно когда тупое думает что оно на что то способное, кроме как черноротить и тявкать как старая шавка… (передасты…срочно…срочно делаем скрин)». Також [PERSON] [INFO] опубліковано напис на чорному фоні з наступним текстом: « Бля …ну продать мебель моего ребенка…єто вообще дно!!! Потрать єти деньги на психиатра!!! Или татуаж бровей». Зазначені обставини дають підстави вважати, що всі образливі та принизливі слова та смайли адресовані публічно саме до неї. [PERSON] без її дозволу опублікувала її фото, безпідставно звинуватила у завданні їй ударів, принизила її досягнення, познущалась з її віку, вказала на її розумову неповноцінність, та звинуватила в тому, що вона привласнила та розпорядилась особистими речами дітей [PERSON] . Такі публікації [PERSON] через свою безпідставність та публічність принижують її честь та гідність, а також негативно впливають на ділову репутацію, так як в дописі мається пряме посилання особисту сторінку [PERSON] , в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] . На цьому відповідач не зупинилась, і продовжила в наступному дописі від [INFO] принижувати її честь і гідність, а саме написала: «В той самий момент, коли зрозумів, що мене не перемогти - ти пішов ва-банк, намагаючись опаганити моє ім`я та лити з роти лайно…всюди де тільки можна! А про [PERSON] …напишу так! Це не жінка, а неадекватна мерзота! Мало того що вона також як і її недочоловік лила з рота свого помої про мене, так сьогодні на очах моїх дітей напала на мене, вдаривши ногою сзаду! Це її неперший напад на людину!, чоловік [PERSON] корупційними схемами покриває свою теперішню жінку в цих злочинах. Вона ходить по бабкам…та по кладовищам… це прям її хоббі! Щиро вірю в справедливість і бумеранг». Таким чином, в даному дописі [PERSON] в черговий раз принизила її честь і гідність, безпідставно звинувативши у вчиненні кримінального правопорушення відносно [PERSON] та окультизмі, при цьому повідомивши неправдиві відомості про її поведінку щодо інших осіб і спричинення нею їм тілесних ушкоджень, а також звинуватила її чоловіка у зловживанні своїм посадовим становищем. З огляду на те, що [PERSON] в своєму актуальному дописі під назвою «[INFO]» від [INFO] (із подальшими доповненнями від [INFO] та від [INFO]) та публікації від 06.11.2024 року на її особистій сторінці в соціальній мережі «Instagram», повідомила неправдиву інформацію щодо її поведінки та дій, публічно образила її непристойними словами, принизила її публічно перед знайомими, батьками її учнів, сусідами, мешканцями сел. Пісочин Харківського району, принизила її досягнення та освіченість, звинуватила її у вчиненні нею протиправних дій відносно [PERSON] та її з [PERSON] , чим порушила її право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації педагога. З метою відновлення порушених немайнових прав просила суд: - визнати недостовірною та такою, що порушує право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка поширена [PERSON] на її особистій сторінці в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] в актуальному дописі під назвою « [INFO] » від [INFO] з подальшими доповненнями від [INFO] та від [INFO] та змісту: -«Эта…сегодня напала на меня при моих детях! Ударила сзади ногой! [PERSON] »; -« Смешно когда тупое думает что оно на что то способное, кроме как черноротить и тявкать как старая шавка… (передасты…срочно…срочно делаем скрин)»; - « Бля …ну продать мебель моего ребенка…это вообще дно!!! Потрать эти деньги на психиатра!!! Или татуаж бровей»; - визнати недостовірною та такою, що порушує право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка поширена [PERSON] , на її особистій сторінці в соціальній мережі Instagram» під ніком [PERSON] в публікації від [INFO] наступного змісту: -«В той самий момент, коли зрозумів, що мене не перемогти - ти пішов ва-банк, намаючись опаганити моє ім`я, лити з роти лайно…всюди де тільки можна! А про [PERSON] …напишу так! Це не жінка, а неадекватна мерзота! Мало того що вона також як і її недочоловік лила з рота свого помої про мене, так сьогодні на очах моїх дітей напала на мене, вдаривши ногою сзаду! Це її неперший напад на людину!!! (заява є в поліції) а її чоловік [PERSON] (Підполковник поліції), корупційними схемами покриває свою теперішню жінку в цих злочинах. Вона ходить по бабкам…та по кладовищам… це прям її хоббі! Щиро вірю в справедливість і бумеранг»: - зобов`язати [PERSON] видалити повідомлену нею неправдиву інформацію в актуальному дописі під назвою «[INFO]» від [INFO] (з подальшими доповненнями від 04 та 05 листопада 2024 року, та публікації від [INFO] на особистій сторінці [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] спростувати поширену нею неправдиву інформацію про неї шляхом опублікування допису на особистій сторінці [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] про те, що повідомлена нею про [PERSON] інформація судом визнана неправдивою, так як порушила її право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, та принести публічне вибачення перед [PERSON] , у якому здійснити посилання на сторінку [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою суду від 22.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання. 23.12.2024 року відповідач через представника, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надала відзив, в якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вказала, що 05.10.2024 року за адресою [ADDRESS] , відбувся конфлікт за участю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з приводу якого остання зверталася до ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області (заява зареєстрована в ІКС ІП НПУ №11380 від 05.10.2024 року), за її заявою було прийнято рішення про припинення подальшого розгляду та списання матеріалів до справи. 29.11.2024 року вона оскаржила рішення при припинення подальшого розгляду та списання до справи її заяви від 05.10.2024 року, на даний час триває розгляд даної скарги. Звернула увагу, що вона розміщує на своїй особистій сторінці лише власну реакцію на дописи позивача, жодного наміру образити останню вона не мала на меті, а тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 26.03.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, позивач вказала, що вона є інструктором з фізичної культури у закладі освіти. Батьки дітей, яким вона викладає, рідні та знайомі, ознайомлювались із змістом недостовірної інформації, поширеної [PERSON] , що окрім іншого, також вплинуло на її честь, гідність та ділову репутацію. Понесені нею витрати на правову допомогу при розгляді вказаної справи, складають 4000 грн. 00 коп. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Представник відповідача під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та фактично підтвердила під час судового розгляду представник відповідача, сторінка користувача під іменем [PERSON] в соціальній мережі Instagram, належить [PERSON] . В жовтні 2024 року на веб-сторінці [PERSON] в соціальній мережі Instagram, в стрічці користувача під іменем [PERSON] поширена в мережі Інтернет наступна інформація, а саме створений допис під назвою «[INFO]», опублікований скрін-шот відеозапису зі сторінки [PERSON] , позивач відзначена на цьому зображенні, підписано її смайлами та зроблено посилання на її сторінку в соціальній мережі Instagram. Крім того, на веб-сторінці [PERSON] в соціальній мережі Instagram, в стрічці користувача під іменем [PERSON] поширена в мережі Інтернет наступна інформація: « Эта сегодня напала на меня при моих детях! Ударила сзади ногой!», « Смешно когда тупое думает что оно на что то способное, кроме как черноротить и тявкать как старая шавка…(передасты…строчно…делаем скрины)», « Бля …ну продать мебель моего ребенка…это вообще дно!!! Потрать эти деньги на психиатра!!! Или татуаж бровей», «в той самий момент, коли зрозумів, що мене не перемогти - ти пішов ва-банк, намагаючись опаганити моє ім`я та лити з рота лайно… всюди де тільки можна! А про [PERSON] …напишу так! Це не жінка, а неадекватна мерзота! Мало того, що вона також як і її недочоловік лила з рота свого помої про мене, так сьогодні на очах моїх дітей, напала на мене, вдаривши ногою сзаду! Це її не перший напад на людину!!! (заяви є в поліції), а її чоловік [PERSON] (підполковник поліції), корупційними схемами покриває свою теперішню жінку в цих злочинах. Вона ходить по бабкам…та по кладовищам…це прям її хоббі! Щиро вірю в справедливість і бумеранг». Представник відповідача під час судового розгляду зазначила, що вказана інформація була поширена відповідачем - користувачем під іменем [PERSON] в соціальній мережі Instagram. Перегляд особистої сторінки [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] є загальнодоступним, будь-хто з відвідувачів може ознайомитись із її змістом та поширеною в ній інформацією. Відповідно до довідки № 01-35/100 від 02.10.2024 року, [PERSON] працює на посаді інструктора з фізичної культури у Пісочинському закладі дошкільної освіти (ясла-садок) № 3 «Теремок» Пісочинської селищної ради з 01.03.2012 року по теперішній час (а.с. 15). [PERSON] за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (а.с. 16-17); перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 18.05.2024 року (а.с. 18). ДОП СП ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області проводилась перевірка за повідомленням [PERSON] (зареєстр. за № 11380 від 05.10.2024 року), згідно якого малознайома жінка вдарила її по [ADDRESS] . Прийнято рішення про припинення подальшого розгляду та списання матеріалів до справи згідно ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 58-59). Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація (ч. 1 ст. 201 ЦК України). Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено у ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Водночас, ст. 68 Конституції України визначає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. У національному законодавстві право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань підлягає реалізації із урахуванням обов`язку не поширювати недостовірну та таку, що ганьбить гідність, честь чи ділову репутацію іншої особи, інформацію. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, їх недоторканність, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації і з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У своїй практиці Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24.02.1997 року, п. 47). У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). Зокрема, в Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі № 761/33563/20 вказано, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06.10.2015 року). Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19. Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у п. 39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. Також у рішенні зазначено, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. В постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 760/23818/20 зазначено, що фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. У постанові Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі № 203/360/20 зазначено, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 757/10886/20-ц). Подібні висновки щодо необхідності визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням, при вирішенні питання про визнання такої інформації недостовірною, містяться також у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 545/3721/15-ц, від 04.07.2018 року у справі № 761/7795/17, від 01.07.2018 року у справі № 757/33799/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі № 6-639цс17. Суд звертає увагу, що доказом вчинення особою будь-якого кримінально-караного діяння є виключно обвинувальний вирок, що вступив в законну силу, а тому посилання [PERSON] на звернення її до правоохоронного органу не доводить, на думку суду, факт вчинення [PERSON] злочинів. Крім того, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] нанесла [PERSON] удар та вчинила будь-які злочини, останньою не надано. Поширена [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» інформація, щодо нанесення їй позивачем удару та вчинення злочину, має стверджувальний характер, так [PERSON] вказує на існування фактів та констатує їх, викладаючи інформацію у вигляді розповіді про певні обставини та події. Також у вказаній інформації відповідача очевидно відсутні мовно-стилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, сатири), що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомленого і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом відповідача. Суд приходить до висновку, що вказана інформація, поширена відповідачем про позивача не є оціночними судженнями. Також така інформація є очевидно негативною. Звинувачення у нанесенні удару та вчиненні злочинів не можуть мати під собою позитивну оцінку, зміст цієї інформації є загальновідомим та загальновживаним саме у негативному смислі. Окрім цього, суд звертає увагу, що перегляд особистої сторінки [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] є загальнодоступним. Таким чином, суд вважає, що поширена [PERSON] в соціальній мережі «Instagram» інформація: -«Эта … сегодня напала на меня при моих детях! Ударила сзади ногой! [PERSON] »; -«напала на мене, вдаривши ногою сзаду! Це її неперший напад на людину!!! (заяви є в поліції) а її чоловік [PERSON] (Підполковник поліції), корупційними схемами покриває свою теперішню жінку в цих злочинах.»; за своєю суттю є негативною та порушує немайнові права позивача, дії відповідача з поширення неправдивої інформації щодо неї, спричинили шкоду її честі і гідності, а також її діловій репутації. Подана неправдива інформація формує серед відвідувачів вказаної сторінки у соціальній мережі негативне сприйняття особи позивача, а відповідно і створює у сторонньої особи думку про те, що вона є злочинцем. Щодо позовних вимог стосовно інформації, поширеної [PERSON] на сторінці в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] в актуальному дописі під назвою « [INFO] », а саме: -« Смешно когда тупое думает что оно на что то способно, кроме как черноротить и тявкать как старая шавка … (передасты … срочно … срочно делаем скрині)»; -« Бля … ну продать мебель моего ребенка … єто вообще дно!!! Потрать єти деньги на психиатра!!! Или татуаж бровей»; -«В той самий момент, коли ти зрозумів, що мене не перемогти - ти пішов ва-банк, намагаючись опаганити моє ім`я, лити з рота лайно … всюди де тільки можна! А про [PERSON] … напишу так! Це не жінка, а неадекватна мразота! Мало того що вона також як і її недочоловік лила з рота свого помої про мене, так сьогодні на очах моїх дітей, … Вона ходить по бабкам … та по кладовищам … це прям її хоббі! Щиро вірю в справедливість і бумеранг!»; суд зазначає наступне. Аналіз змісту та характеру вказаної інформації не свідчить про наявність фактів, вказана інформація є результатом суб`єктивної оцінки [PERSON] , а не відображенням об`єктивної істини, а тому не може бути встановлена у судовому порядку. Правдивість вказаних оціночних суджень не підлягається доведенню, оскільки вони відрізняються від фактів, існування яких може бути доведено. Саме по собі негативне ставлення [PERSON] до [PERSON] , певною мірою образливий та провокаційний характер вказаної оспорюваної інформації, з огляду на її суб`єктивний і оціночний характер, за встановлених обставин не є підставою для задоволення позову у вказаній частині. Від призначення у справі лінгвістичної експертизи представники сторін фактично відмовились, зазначивши, що її призначення не є необхідним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення, і суд вважає, що спростування має здійснитись у такий самий спосіб, в який поширювалась недостовірна інформація. Отже, поширена відповідачем інформація є частково недостовірною та підлягає спростуванню, з покладенням зобов`язання на відповідача спростувати недостовірну інформацію, шляхом розміщення в соціальній мережі Instagram, в стрічці користувача. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недостовірною, такою, що порушує право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації [PERSON] інформацію, поширену [INFO] [PERSON] з подальшим доповненням [INFO] та [INFO] на сторінці в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] в актуальному дописі під назвою « [INFO] », а саме: « Эта … сегодня напала на меня при моих детях! Ударила сзади ногой! [PERSON] »; поширену [INFO] [PERSON] на сторінці в соціальній мережі «Instagram» під ніком [PERSON] , а саме: - «…напала на мене, вдаривши ногою сзаду! Це її неперший напад на людину!!! (заяви є в поліції) а її чоловік [PERSON] (Підполковник поліції), корупційними схемами покриває свою теперішню жінку в цих злочинах…»; зобов`язання [PERSON] видалити вказану інформацію та зобов`язання спростувати її. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2024 року складає 3028 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1816 грн. 80 коп. (3028 грн. 00 коп. х 0.4 х 3 (заявлені позовні вимоги) / 2). Приймаючи до уваги, що позивач віднесена до 1 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 32), а тому на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 грн. 80 коп. (3633 грн. 60 коп. - 1816 грн. 80 коп.) підлягають віднесенню на рахунок держави. Щодо вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Під час розгляду справи в суді представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Бєлєвцова О.О. на підставі Договору № 267 від 04.10.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 8-9). Вартість таких послуг становить 4000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним актом про надання послуг (а.с. 108). Згідно даних інформаційних повідомлень про зарахування коштів, позивач сплатила за надані їй послуги вказану вище суму (а.с. 109-110). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог в розмірі 2000 грн. 00 коп. З огляду на вищенаведене,

Outcome: partial