Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі ТзОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути із [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 11 396,16 грн. У обґрунтування заявленого ТзОВ «ФК «ЕЙС» повідомило, що [PERSON] уклав із первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договір на підставі якого отримав кредит та зобов`язався у подальшому повернути отримані грошові кошти. Згодом право вимоги за цим договором перейшло до позивача, однак [PERSON] самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку із чим виникла вищевказана заборгованість за стягненням якої позивач вимушений звернутися до суду. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 22 липня 2025 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 22 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти цього позову. У обґрунтування заявленого відповідач повідомив, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту перерахування первісним кредитором йому грошових коштів. Окрім цього, заявлена сума заборгованості за раніше згаданим кредитним договором є необґрунтованою, оскільки проценти за користування кредитним коштами обраховані позивачем поза межами строку кредитування, що суперечить закону. Також [PERSON] звернув увагу суду на те, що витрати на професійну правничу допомогу є значно завищеними, а тому просив зменшити їх розмір до 1 500 грн. Позивач, у свою чергу, подав до суду відповідь на відзив у якому підтримав свою позицію, вказану в позові. Окрім цього, останній зауважив, що проценти за користування кредитними коштами обраховані саме в межах кредитного договору. Решта відсотків, які нараховувалися після закінчення строку кредитування, нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як міра відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») та Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») укладений договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до п. 4.1 якого право вимоги за цим договором переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги (а.с.40-43). У період із 28 листопада 2019 року по 31 грудня 2023 року між сторонами указаного правочину укладений ряд додаткових угод (а.с. 45 зворот, 46-49, 51-52). 05 серпня 2020 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладений договір факторингу № 05/0820-01 за умовами п. 4.1 якого право вимоги за цим договором переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги (а.с. 58-63). У період із 03 серпня 2021 року по 30 грудня 2022 року між стронами цього правочину укладений ряд додаткових угод (а.с. 67-68) 25 січня 2022 року [PERSON] подав до ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заявку на отримання грошових коштів в кредит (а.с. 29). Того ж дня між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 969700538 (далі Договір) за умовами якого останній отримав кредит в сумі 9 600 грн (п. 1.1 Договору) строком на 30 днів, тобто до 24 лютого 2022 року (п. 1.3 Договору) та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,42% на день (п. 1.9.1 Договору) (а.с. 15-21). 25 січня 2022 року на виконання вимог вищевказаного договору ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало [PERSON] 9 600 грн (а.с. 32). Зазначені грошові кошти зараховані на картку останнього об 13 годині 39 хвилин 25 січня 2025 року про що свідчить виписка по банківській картці № [NUMBER] , що належить [PERSON] (а.с. 155-156). Відповідно до наданого ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» розрахунку заборгованості убачається, що за [PERSON] на підставі кредитного договору № 969700538 від 25 січня 2022 року обліковувалася заборгованість на загальну суму 10 908,48 грн із яких 9 600 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 308,48 грн заборгованість за процентами (а.с. 91-92). Із реєстру прав вимоги, що є додатком до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, вбачається, що ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло за цим договором права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 969700538 від 25 січня 2022 року на загальну суму 10 908,48 грн (а.с. 53-55). Згідно із наданого ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» розрахунку заборгованості убачається, що за [PERSON] на підставі кредитного договору № 969700538 від 25 січня 2022 року обліковувалася заборгованість на загальну суму 11 396,16 грн із яких 9 600 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 796,16 грн заборгованість за процентами (а.с. 93-94). Відповідно до реєстру прав вимоги, що є додатком до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року вбачається, що ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло за цим договором права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 969700538 від 25 січня 2022 року на загальну суму 11 396,16 грн (а.с. 69-71). 29 травня 2025 року між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу № 29/05/25-Е згідно із п. 1.2 якого перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с. 72-78). Того ж дня між сторонами указаного правочину підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 85). Із реєстру боржників, що є додатком до зазначеного договору факторингу, вбачається, що ТзОВ «ФК «ЕЙС» набуло за цим договором права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 969700538 від 25 січня 2022 року на загальну суму 11 396,16 грн (а.с. 82-84). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 969700538 від 25 січня 2022 року, що надана ТзОВ «ФК «ЕЙС», убачається, що за [PERSON] обліковувалася заборгованість на загальну суму 11 396,16 грн із яких 9 600 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 796,16 грн заборгованість за процентами (а.с. 95). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Згідно з положеннями ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Так, позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Стосовно доводів [PERSON] щодо відсутності доказів на підтвердження факту перерахування ним кредитних коштів первісним кредитором суд зауважує, що такі доводи повністю спростовуються випискою по належному йому картковому рахунку, яка долучена до матеріалів цієї справи, а отже суд відхиляє такі доводи, як голослівні. Щодо питання обрахунку процентів за використання кредитних коштів суд вказує на таке. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі № 922/1280/22 викладений правовий висновок, відповідно до якого Верховний Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Так, суд зазначає, що на підставі договору № 969700538 від 25 січня 2022 року [PERSON] отримав кредит в сумі 9 600 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитних коштів в розмірі 0,42% на день. Доказів на підтвердження факту пролонгації цього договору матеріали справи не містять. Таким чином, розмір процентів, які належить сплатити [PERSON] за цим договором становить 1 209,60 грн (із розрахунку 9 600 грн х 0,42% х 30 днів). Щодо доводів позивача відносно того, що решта процентів, нарахована відповідачеві, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України суд зазначає наступне. За правилами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який триває і досі. Із матеріалів справи вбачається, що строк кредитування за вищевказаним кредитним договором сплив 24 лютого 2022 року, а отже, виходячи із позиції заявника, усі проценти нараховані [PERSON] починаючи із 25 лютого 2022 року є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України. За таких обставин, суд вказує, що в силу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до вищезгаданої норми цивільного права [PERSON] звільнений від такої відповідальності. Ураховуючи викладене вище, цей позов підлягає до часткового задоволення. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ Так, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволеної частини позовних вимог понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї цивільної справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 2 297,64 грн. Щодо питання стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу останнім до матеріалів позову долучено: договір про надання правничої допомоги № 29/05/25 від 29 травня 2025 року (а.с. 96-97); копію протоколу погодження вартості послуг до вищевказаного договору про надання правничої допомоги (а.с. 97 зворот); копію додаткової угоди № 25770543989 від 30 травня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25 від 29 травня 2025 року (а.с. 98); копію акту прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги № 29/05/25 від 29 травня 2025 року (а.с. 99). Зокрема, із зазначеного акту приймання-передачі наданої правничої допомоги убачається, що адвокатом Тараненком А.І. в межах цього провадження надані послуги з: вивчення матеріалів справи стосовно стягнення із [PERSON] заборгованості на суму 1 000 грн; зі складання позовної заяви на суму 5 000 грн; підготовки адвокатського запиту на суму 500 грн та підготовки і подачі клопотання про отриманні інформації в сумі 500 грн. Загальна вартість наданої правової допомоги згідно із цим витягом з акту становить 7 000 грн. Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено. У подальшому від вищевказаної правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19). Із урахуванням викладеного, а також зважаючи на розмір задоволених позовних вимог, заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та виходячи із принципу співмірності та розумності витрат на професійну правничу допомогу суд уважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial