Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Житлово-будівельний кооператив «ХІМІК-21» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання вчинити дії. Позов мотивований тим, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність з утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В березні 2025 року до позивача надійшла заява від власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] , зміст якої стосувався того, що власницею квартири [ADDRESS] самовільно захоплено частину спільного коридору, де знаходиться електролічильник, через що у [PERSON] частково відсутня електрична енергія і вона не має доступу до свого лічильника. 13.10.2025 року членами ЖБК «ХІМІК-21» було проведено спільний огляд, за результатами якого виявлено, що власником квартири [ADDRESS] [PERSON] збільшено площу належної їй на праві власності квартири на 4,12 кв.м. (2,50 м. * 1,65 м.= 4,12 кв.м.) за рахунок площини спільного коридору загального користування на 12-му поверсі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому, захоплена власником квартири [ADDRESS] містить електрошафу (засіб обліку електричної енергії), що використовується спільно власниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , а також для прокладання внутрішньобудинкових слаботочних мереж: телебачення, пожежна сигналізація, домофон, телефон, інтернет та інше. Встановлена перегородка, за рахунок якої власником квартири [ADDRESS] [PERSON] самовільно збільшено площу належної їй квартири, обмежує доступ обслуговуючої організації до проектного квартирного поверхового розподільчого щита власників квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , в якому здійснюється договірне приєднання до електроживлення, а також обмежує співвласників багатоквартирного будинку у користуванні спільним коридором у обсягах, визначених проектною та технічною документацією. Засоби обліку та автоматичні запобіжники електроенергії кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] демонтовані з проектної електрошафи та перенесені на відстань 2,5 м. в непередбачене для цього місце. Поверховий ручний рубильник електроенергії та засоби обліку електроенергії кв. [ADDRESS] відокремлені перегородкою з вхідними дверима із замком і не мають вільного доступу експлуатуючої організації обслуговування, а також для інспекторів АК «Київенерго» для контрольного зняття показників засобів обліку. Крім того, первісне проектне планування будинку не передбачало облаштування відповідної перегородки та жодних дозволів відповідач від інших співвласників спільної сумісної власності не отримувала. Таким чином, відповідач самочинно без отримання відповідних дозволів компетентних органів облаштувала частину спільного коридору перегородкою з дверима, чим обмежила доступ співробітників позивача до відповідного приміщення, яке насправді є спільною власністю всіх мешканців будинку, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судові засідання не з`явилася повторно, про час і місце розгляду справибула двічі повідомлена судом належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП №444981626 від 24 вересня 2025 року. 31 березня 2025 року до ЖБК «ХІМІК-21» надійшла заява від власниці квартири [ADDRESS] [PERSON] , зміст якої стосувався того, що власницею квартири [ADDRESS] самовільно захоплено частину спільного коридору загального користування, де знаходиться електролічильник, через що у [PERSON] частково відсутня електрична енергія. 13.10.2025 року членами ЖБК «ХІМІК-21» було проведено спільний огляд, за результатами якого виявлено, що власником квартири [ADDRESS] [PERSON] збільшено площу належної їй на праві власності квартири на 4,12 кв.м. (2,50 м. * 1,65 м.= 4,12 кв.м.) за рахунок площини спільного коридору загального користування на 12-му поверсі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому, захоплена власником квартири [ADDRESS] містить електрошафу (засіб обліку електричної енергії), що використовується спільно власниками квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , а також для прокладання внутрішньобудинкових слаботочних мереж: телебачення, пожежна сигналізація, домофон, телефон, інтернет та інше. Встановлена перегородка, за рахунок якої власником квартири [ADDRESS] [PERSON] самовільно збільшено площу належної їй квартири, обмежує доступ обслуговуючої організації до проектного квартирного поверхового розподільчого щита власників квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , в якому здійснюється договірне приєднання до електроживлення, а також обмежує співвласників багатоквартирного будинку у користуванні спільним коридором у обсягах, визначених проектною та технічною документацією. Засоби обліку та автоматичні запобіжники електроенергії кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] демонтовані з проектної електрошафи та перенесені на відстань 2,5 м. в непередбачене для цього місце. Поверховий ручний рубильник електроенергії та засоби обліку електроенергії кв. [ADDRESS] відокремлені перегородкою з вхідними дверима із замком і не мають вільного доступу експлуатуючої організації обслуговування, а також для інспекторів АК «Київенерго» для контрольного зняття показників засобів обліку. За результатами огляду позивачем було складено Акт №25/1 від 13.10.2025 року, належним чином повідомлена відповідач, відповідно до повідомлення №27 від 09.10.2025 року, трекінговий номер відправлення 0214901216126, на огляд не з`явилася. Згідно ч. 1, 4 ст. 384 ЦК України усі власники (співвласники) квартир та нежитлових приміщень у будинку, спорудженому або придбаному житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна такого будинку. Спільним майном будинку кооперативу є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку кооперативу, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників будинку кооперативу та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований будинок кооперативу та його прибудинкова територія, з моменту державної реєстрації таких прав відповідно до закону. Управління спільним майном будинку кооперативу здійснюється його співвласниками (незалежно від членства в кооперативі) відповідно до закону. Статтею 19 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовлено продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Згідно п. 15 Розділу З Статуту ЖБК «ХІМІК-21» житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності. Витрати житлово-будівельного кооперативу по технічному обслуговуванню водопровідних, каналізаційних, теплофікаційних та електричних мереж і обладнання в будинку (будинках) відшкодовуються кооперативу підприємствами, які одержують доходи від експлуатації них мереж і обладнання. Плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією в будинку кооперативу провадиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду. Відповідно п. 19 Розділу З Статуту ЖБК «ХІМІК-21» житлові будинки_і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані як у цілому, так і частинами (квартири кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведені норми цивільного законодавства України дають підстави дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. У постанові Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 № 6-530цс16. У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII, а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частинами 1 та 2 ст. 5 вказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за даними технічного паспорту на багатоквартирний будинок [ADDRESS] від 29.12.1994 рок, прохід до квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу, здійснюється площиною загального коридору 12 поверху. При цьому двері квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] не знаходяться поруч. Відповідач самовільно збільшила площу належної їй на праві власності квартири, приєднавши частину спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Зокрема, п. 1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Як встановлено судом, що члени Кооперативу не приймали рішення про надання згоди відповідачу на приєднання частини спільного коридору та як наслідок збільшення площі квартири [ADDRESS] », за рахунок спільного майна співвласників. Оскільки розпорядження спільним майном здійснюється спільно в силу вказівок цивільного законодавства, окремі співвласники не можуть привласнити собі його частину самовільно, без погодження іншими співвласниками. Відповідно до ч. 1 ст.177 ЖК України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержуватись чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про основи містобудування» будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та якнайкращих умов життєдіяльності людини. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об`єктів містобудування розробляються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом . Відповідно до положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництво повинно здійснюватися з урахуванням вимог містобудівної документації і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.3, 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу відповідно до законодавства. Пунктом 25 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.11.2017 року №289 визначено, що містобудівні умови та обмеження не надаються в разі реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення, розміщення в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] самовільно збільшила площу належної їй на праві власності квартири, приєднавши частину спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, за відсутністю дозвільних документів на перепланування та не отримання згоди інших співвласників багатоквартирного будинку, чим порушила вимоги законодавства та унеможливила доступ інших мешканців будинку до приміщення загального користування, в результаті чого порушено право позивача на користування майном. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено неправомірні дій відповідача та порушення відповідачем прав позивача та інших співвласників будинку, що підтверджено доказами в розумінні ст.76-80 ЦПК України. Судові витрати відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами Представник позивача зазначив, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 10 000 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved