Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.05.2021 він позичив в борг [PERSON] 650 доларів США, які згідно розписки від 14.05.2021 останній мав повернути позивачу до 14.11.2021. За користування коштами [PERSON] зобов`язався виплатити пеню у розмірі 3 % за кожен місяць використання коштів. У разі недотримання цієї вимоги, зобов`язується виплатити пеню в розмірі 10 % від запозиченої суми за кожен місяць від прострочення виплат. Також 11.05.2021 позивач позичив в борг [PERSON] 1 000 доларів США, які згідно розписки від 11.05.2021 він мав повернути позивачу через шість місяців, тобто 11.11.2021. За використання коштів [PERSON] зобов`язувався виплатити пеню у розмірі 3 % за кожен місяць використання коштів. Позивач неодноразово зв`язувався засобами телефонного зв`язку із відповідачем з проханням повернути йому кошти, однак він повідомляв, що коштів на даний час у нього немає, що спонукає позивача звернутися до суду із даним позовом. Таким чином, позивач зазначає, що з відповідача слід стягнути згідно розписки від 14.05.2021 на користь позивача станом на час подання позову до суду 650 доларів США, пеню у розмірі 3 % за використання коштів за кожен місяць, що становить 117 доларів США, та 10 % за кожен місяць за період прострочення з 14.11.2021 по 14.06.2022, що становить 455 доларів США, а також заборгованість за розпискою від 11.05.2021 в сумі 1 000 доларів США та пеню в розмірі 3 % за кожен місяць за використання коштів, що становить 180 доларів США. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості в загальному розмірі 2 402 доларів США, а також судові витрати по справі (а.с. 2 - 5). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 13). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.08.2022 провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан (а.с. 27). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.11.2025 провадження у справі поновлено, в зв`язку з встановленням обставин припинення військової служби відповідачем, який з 07.12.2023 вважається незаконно відсутнім на військовій службі, та призначено судове засідання (а.с. 46). В судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча вважається повідомленим судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до оригіналу розписки від 11.05.2021, наданої суду позивачем, [PERSON] взяв в борг від [PERSON] 11.05.2021 грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США «під 3 % в місяць на термін шість місяців». Відсотки зобов`язується виплачувати кожного місяця (а.с. 6). Згідно оригіналу розписки від 14.05.2021, наданої суду позивачем, 14.05.2021 [PERSON] одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 650 доларів під власні потреби. Зобов`язався повернути отримані гроші в повному обсязі своєчасно до 14.11.2021. За використання коштів зобов`язався виплатити «пеню у розмірі 3 % за кожен місяць використання коштів». У разі недотримання цього зобов`язався виплатити «пеню в розмірі 10 % (десяти відсотків) від запозиченої суми за кожен місяць від прострочення виплати» (а.с. 7). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується оригіналами розписок від 11.05.2021 та від 14.05.2021, якими підтверджується факт отримання відповідачем коштів, а також за відсутності наданої позикодавцем (позивачем) позичальнику (відповідачу) розписки про отримання виконання або обґрунтування відмови позикодавця (позивача) видати розписку, є свідченням невиконання відповідачем зобов`язання повернути кошти позивачу в строк, визначений даними розписками та до даного часу. Крім цього, зазначеними розписками підтверджується погодження відповідачем на щомісячну сплату за користування коштами в розмірі 3 %. Оскільки у визначений у договорі строк кошти відповідачем повернуті не були, що не спростовано відповідачем жодними доказами, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно постанови Великої Палати у справі № 761/12665/14-ц від 4 липня 2018 року, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо єдиного підходу у вирішенні спорів про належне виконання зобов`язання, визначеного в іноземній валюті. За змістом статей 192 та 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17), а підстав для відступу від нього відсутні. Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах у своїй постанові від 11.06.2024 по справі № 500/5194/16-ц, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі, еквівалентній дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, повною мірою відповідає приписам частини другої статті 533 ЦК України. На користь цього висновку свідчить і те, що Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14). Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. У постанові Великої палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 757/6367/13-ц вказано, що оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті. Якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті. Визначаючись із сумою боргу, що підлягає до стягнення з відповідача, суд враховує наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до позовної заяви, позивач здійснював нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за розпискою від 14.05.2021 за період з 14.11.2021 до 14.06.2022 в сумі 455доларів США. Враховуючи вищевикладене, а також п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, пеня, нарахована позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем з 24.02.2022, не підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 2 162, 89 доларів США, з яких 1 000, 00 доларів США - сума основного боргу за розпискою від 11.05.2021; 180 доларів США - відсотки за користування коштами за розпискою від 11.05.2021 (3 % за кожен місяць на погоджений термін 6 місяців), 650, 00 доларів США сума основного боргу за розпискою від 14.05.2021, 117 доларів США - відсотки за користування коштами за розпискою від 14.05.2021 (3 % за кожен місяць використання коштів на погоджений строк 6 місяців) та 215, 89 доларів США - пеня за розпискою від 14.05.2021 (10 % від суми позики за кожен місяць від просторочення виплати, яка підлягає нарахуванню на строк з 14.11.2021 до 23.02.2022), в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 893, 61 грн (992,40/2 402*2 162, 89) (а.с. 1). Доказів понесення витрат на правову допомогу позивачем суду не надато, тому суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, між сторонами. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial