Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] через свого представника адвоката Лобач Н.І. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів в якому просить: - визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] ; - припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з 1 жовтня 2024 року на користь [PERSON] , по судовому наказу виданого Красноградським районним судом від 1 31.07.2023 року справа №626/ 1713 /23 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку доходу боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] , Лобач Н.І., зазначила, що [PERSON] перебувала у шлюбі з 05 травня 2015 року, з [PERSON] [INFO] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красноградського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №52. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] . Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] який після розірвання шлюбу проживав з батьком. У відповідності до заочного рішення Красноградського районного суду від 05.06.2023 року по справі №626/1255/23 шлюб між ними розірваний та після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з батьком. Красноградським районним судом було винесено судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку доходу боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини. [PERSON] за весь час коли дитина проживала з батьком, тобто з червня 2023 року по жовтень 2024 року, надсилала посилки з продуктами харчування, купувала одяг для дитини, шкільне приладдя, все для нього необхідне. На підтвердження цього надає копії квитанцій про придбання продуктів, одягу, канцелярських виробів, засобів гігієни на суму 11769,78 грн та підтвердження направлення посилок відповідачу. Також такі продукти, як м`ясо, яйця, консервація, фрукти, овочі, ягоди, що було вирощене на власному городі та саду, також надавалося та пересилалося. Позивач постійно приїздила до дитини та з нею спілкувалася, батько дитини постійно перешкоджав їй спілкуватися з дитиною. Позивач подавала заяви до поліції (підтвердження надаються), а 25 серпня 2024 року ним були нанесені позивачу тілесні ушкодження, що підтверджено висновком судово медичної експертизи №39 КР /23 . Батько дитини, відповідач, з 2022 року був мобілізований та проходив військову службу, що підтверджується відповіддю [INFO] . А в 2023 року він самовільно залишив військову частину та військову службу та перебував вдома. З жовтня 2024 року він був розшуканий працівниками поліції та працівниками РТЦК та СП в примусовому порядку повернутий до військової служби. За час проживання дитини з батьком, він дитиною не опікувався, а лише намагався за допомогою дитини звільнитися зі служби. З жовтня 2024 року по теперішній час дитина проживає з позивачем, та її місце проживання з матір`ю відповідає її інтересам, вважає, що необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Так факт того, що позивач займається вихованням дитини підтверджено інформацією Берестинського ЦПМСД, висновком психолога та довідкою з навчального закладу Берестинського лійею №2, де навчається син, та Актом обстеження служби у справах дітей Наталинської сільської ради. В зв`язку з тим, що дитина з жовтня 2024 року проживає з матір`ю, вона просить припинити стягнення аліментів з неї на користь батька дитини, відповідача, на утримання дитини з 01 жовтня 2024 року. Позиція відповідача. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своїх заперечень зазначив, що рішенням суду про розірвання шлюбу вже було визначено місце проживання дитини з батьком. До жовтня 2024 року дитина проживала з ним. Потім позивач скориставшись своїм правом на спілкування з дитиною, без погодження з відповідачем забрала дитину, де він зараз і проживає. Також зазначає, що позивач не має зареєстрованого місця проживання, тому не може гарантувати дитині належних житлових умов. Позивач ніде не працює, тому не може належно утримувати дитину. Також має заборгованість зі сплати аліментів. Відповідь на відзив. Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначила, що рішенням суду, яким був розірваний шлюб між сторонами, не було визначено місце проживання дитини, але лише констатовано той факт, що на той час дитина проживала з батьком. В даний час виник спір між сторонами про місце проживання дитини. [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають у її матері в с. Дружба в житловому будинку із зручностями. Даний будинок належить їй на праві власності та вона надала нотаріальну згоду на проживання позивача з дитиною в її будинку. [PERSON] працює, має стабільний дохід. Веде домашнє господарство та після реалізації залишків продукції, має додатковий дохід. Крім того має земельні ділянки, які здає в оренду та отримує орендну плату. Дитина всім забезпечена. Мати дитини піклується про дитину, цікавиться її життям, забезпечує їй належне навчання. В даний час відповідач [PERSON] проходить військову службу, тому не може здійснювати догляд за дитиною. Відповідач не дисциплінований, має схильність до порушення закону. Згідно постанови про закриття кримінального провадження про дезертирство вбачається факт того, що шляхом маніпуляцій щодо необхідності виховання дитини, самовільно залишив військову службу та в майбутньому має намір звільнитися з військової служби, мотивуючи, що він самостійно виховує дитину, про що він неодноразово заявляв [PERSON] . Відповідач шляхом навіювання дитині в розмовах проте, що якщо він не залишиться проживати разом з батьком, то він загине на війні. Це викликає в дитини почуття провини та депресивний розлад, в зв`язку з чим з дитиною працює психолог. Рух справи в суді. Ухвалою судді від 22.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви. Ухвалою суду від 04.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від позивача [PERSON] та її представника адвоката Лобач Н.І., до суду надійшла письмова заява відповідно до якої позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає та просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Наталинської сільської ради в судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі. Надано висновок щодо розв`язання спору. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне завершити розгляд справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, свою позицію щодо позову відповідач висловив у відзиві на позовну заяву, при цьому у справі достатньо наявних матеріалів для її розгляду та ухвалення рішення, не відкладаючи розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Позиція суду. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі з 05.05.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області №626/1255/23 від 05.06.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний.Сина, [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишено проживати з батьком [PERSON] . На час розгляду справи про розірвання шлюбу спору між батьками дитини не було, дитина проживала разом з батьком. Судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 30.06.2023 року № 626/1713/23 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Берестинського ВДВС у Берестинському районі Харківської області станом на 31.03.2025 р [PERSON] має заборгованість в сумі 72435,10 за період з червня 2023 року по березень 2025 року. Під час розгляду даної справи орган опіки та піклування Наталинської сільської ради надав висновок щодо розв`язання даного спору. Зокрема відповідно до Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської ради від 17.06.2025 року №3447 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У вищевказаному висновку встановлені наступні обставини. На сьогоднішній день [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.06.2025, але батько також спілкується з дитиною у телефонному режимі, іноді бере до себе на вихідні дні по домовленістю з матір`ю. Проте, у колишнього подружжя виникли суперечності щодо визначення місця проживання дитини, у зв`язку з чим [PERSON] має на меті отримати окреме судове рішення з цього приводу. На підтвердження факту щодо виховання, розвитку дитини та її місця проживання надано інформацію, отриману від наступних установ: Берестинський ліцей №2. На початку навчального року вихованням та розвитком хлопчика займався батько [PERSON] , але у жовтні 2024 року мати [PERSON] , забрала [PERSON] до себе. По теперішній час займається вихованням сина мати, вона відвідує батьківські збори, спіклується з класним керівником і цікавиться навчанням своєї дитини. З розумінням сприймає інформацію та бере її до уваги. Допомагає дитині засвоїти програмовий матеріал. Мати забезпечує [PERSON] шкільним приладдям, одягом, взуттям. 12.06.2025 року працівниками служби у справах дітей та КЗ «Центру соціальних служб» був здійснений візит у сім`ю [PERSON] . Працівники служби у справах дітей провели бесіду з малолітньою дитиною. [PERSON] повідомив, що хоче проживати і з матір`ю, і з батьком, що в них хороші взаємовідносини. Дитина перебуває на утриманні матері, яка виконує свої батьківські обов`язки, турбується про її навчання, фізичний та розумовий розвиток. Зі слів психолога, яка була присутня на засіданні Комісії, при розлученні батьків доцільніше, щоб дитина залишалася з мамою, бо мама на енергетичному та ментальному рівнях завжди ближче до дитини. Так як мати не веде аморального способу життя, не має шкідливих звичок, не здійснює насильницьких дій щодо дитини, не ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, то немає підстави для того, щоб дитина з нею не проживала. Діти в підлітковому віці схильні до навіюваності з боку дорослих, легко піддаються маніпуляціям і самі в такому віці визначитися і прийняти правильне рішення ще не можуть. Також не достатньо сформоване критичне мислення, яке дозволяє аналізувати інформацію таким чином, щоб на її підставі ухвалювати раціональні рішення. Виходячи з інтересів малолітнього [PERSON] , заслухавши [PERSON] та [PERSON] на комісії з питань захисту прав дитини 17.06.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати Берестинському районному суду Харківської області визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. [PERSON] надала до суду копію наказу № 2 від 06.06.2025 року про прийняття на роботу на посаду продавця ФОП [PERSON] . Крім того, [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають у її матері в с. Дружба в житловому будинку. Даний будинок належить матері позивача [PERSON] на праві власності та вона надала нотаріальну згоду на проживання позивача з дитиною в її будинку. Відповідач надав до суду копію постанови про закриття кримінального провадження від 24.11.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Також відповідач надав характеристику з Філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» Акціонерного товариства «Укргазвидобування», де працює слюсарем з ремонту технологічних установок 4 розряду, де характеризується позитивно. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Щодо визначення місця проживання дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Наталинської сільської ради від 17.06.2025 року №3447 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] - орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Нормами ст.19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення ч. 1ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини. Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України. У ході судового розгляду встановлено, що як батько, так і матір дитини мають бажання її виховувати, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про сина, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, характеризуються позитивно, мають стабільні доходи, намагаються створити належні умови для виховання та розвитку сина. У той же час між сторонами існує тривалий особистий конфлікт та неприязні стосунки, зокрема, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільної дитини в позасудовому порядку. Обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи з матір`ю, у цій справі не встановлено. При вирішенні спору в цій справі, суд вважає за необхідне врахували висновок органу опіки та піклування про те, що інтересам дитини відповідатиме проживання саме з матір`ю, оскільки висновок є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, так як в ньому наведені мотиви, чому орган опіки та піклування дійшов до висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Заперечення відповідача не містить достатніх обґрунтувань про відхилення вказаного висновку органу опіки та піклування щодо вирішення сімейного спору відносно дитини, оскільки він обґрунтований, містить різносторонній аналіз сімейної ситуації, включаючи вік дитини та думку дитини. Крім того, він не заперечує, що дитина з жовтня 2024 року проживає з матір`ю. Також суд зауважує про те, що коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 17 липня 2019 року в справі №185/6994/15-ц). При цьому суд звертає увагу, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не впливає та не обмежує можливостей батька щодо участі у вихованні та фінансовому забезпеченні дитини. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо припинення стягнення аліментів. У судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] , з жовтня 2024 року по теперішній час проживає разом з матір`ю [PERSON] , що не заперечує і сам відповідач [PERSON] . Так, у відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ним повноліття (ст.180 СК України). Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з одним із батьків. Частиною 4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи викладене, на даний час відпали обставини, які були підставою для стягнення за судовим наказом від 30.06.2023 року аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1 жовтня 2024 року. Як встановлено судом, дитина [PERSON] , проживає з матір`ю - позивачем по справі та перебуває на її утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з 1 жовтня 2024 року. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуюче вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов в повному обсязі та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю та припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з 1 жовтня 2024 року на користь [PERSON] , по судовому наказу виданого Красноградським районним судом від 1 31.07.2023 року справа №626/ 1713 /23 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку доходу боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: approved