Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 310 000,00 грн. В обґрунтування позовних посилається на те, що 27 листопада 2024 року об 11:00 [PERSON] отримала на свій номер телефону дзвінок з номеру телефону [NUMBER] , чоловік, який телефонував представився співробітником служби безпеки банку АТ КБ «Приватбанк» та повідомив, що по банківському рахунку [PERSON] прослідковується підозріла активність. Задля перевірки стану банківського рахунку чоловік просив слідувати його інструкціям, після того як [PERSON] погодилась, невідомий повідомив, що їй має зателефонувати інший працівник банку. Приблизно через кілька хвилин, [PERSON] отримала дзвінок з номеру [NUMBER] від чоловіка, який представився [PERSON] та повідомив, що він є працівником юридичної служби АТ КБ «Приватбанк», передав слухавку співробітнику служби безпеки [PERSON] , що телефонував до цього. Назар [PERSON] повідомив, що для того щоб гроші з банківської картки позивача не могли зняти сторонні особи, вона повинна зробити все, що він скаже, при цьому жодних паролів чи пін-кодів у позивача не запитували. Чоловік сказав, що він має онлайн доступ до банківського рахунку позивача та бачить залишок коштів, після чого сказав увійти в додаток «Приват 24» та не відключатись і не виходити з додатку, що позивач і зробив. Далі співрозмовник повідомив [PERSON] , що грошові кошти з її рахунку буде перераховано на банківській страховий рахунок і що дану операцію позивач має підтвердити в додатку. Одночасно з цим в додатку «Приват 24» у позивача почали з`являтись віконця з написом «Підтвердити», на які вона натискала. Внаслідок цього у позивача було списано з банківського рахунку ФОП [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 495000, 00 грн. Після цього чоловік повідомив, що він перетелефонує через годину, проте не зробив цього та грошові кошти на рахунок позивач не повернулись. позивач зрозуміла, що стала жертвою шахраїв та звернулась до відділення «Приватбанку», де всі її банківські рахунки було заблоковано. З виписки банку від 28.11.2024 позивачу стало відомо, що один з переказів коштів, у сумі 140 000 грн було здійснено на рахунок [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», на ім?я [PERSON] , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №1/18 від 22.11.2024» та переказів коштів, у сумі 170 000 грн було здійснено на рахунок [NUMBER] в ПУАТ «КБ «АКОРД БАНК», на ім?я [PERSON] , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №9/4 від 26.11.2024». Жодних договорів з відповідачем позивач не укладала. В подальшому, за вказаними подіями позивач звернулася до правоохоронних органів. Вважає, що внаслідок зазначених дій [PERSON] набув грошові кошти [PERSON] без достатньої правової підстави. Ухвалою судді від 12 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 30). 02 вересня 2025 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 50). Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 37, 47,81), причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзиву не надано. Зі згоди позивача та її представника, які не заперечували проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.11.2024 приблизно о 11:00 годині, невідомі особи шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами, що належать позивачу на загальну суму 1 020 097,00 гривень з банківських рахунків в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [NUMBER] та [NUMBER] ( [NUMBER] від 27.11.2024 року). Вказані відомості внесено до ЄРДР за №12024111410000243 від 28.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України за фактом шахрайства, вчиненого у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, що підтверджується Витягом з ЄРДР від 28.11.2024 (а.с. 29) та протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 27.11.04.2024 (а.с. 27), протоколами допиту потерпілої від 28.11.2024, від 30.11.2024 (а.с. 22,26). Згідно заключної виписки виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період від 27.11.2024 по 27.11.2024 видно, що частина зазначених вище грошових коштів, а саме 140 000,00 гривень 27 листопада 2024 року перерахована з банківського рахунку позивачки [NUMBER] на рахунок [NUMBER] в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», на ім?я [PERSON] , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №1/18 від 22.11.2024», а також грошові кошти у сумі 170 000 грн на рахунок [NUMBER] в ПУАТ «КБ «АКОРД БАНК», на ім?я [PERSON] , призначення платежу «Зворотня фінансова допомога за договором №9/4 від 26.11.2024» (а.с 6). Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон 1591-ІХ). Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа № 212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№ 634/727/16-ц). Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(ст. 12, 81, 89 ЦПК України). Отже, грошові кошти в сумі 310 000,00 грн (140 000,00 грн + 170 000,00 грн) перераховані позивачем на рахунок відповідача, з яким у позивача відсутні будь-які договірні відносини, свідчить про безпідставність отримання відповідачем вказаних коштів. Будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено існування жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами. Доказів стосовно правомірності володіння (збереження) та набуття грошових коштів, що є предметом судового розгляду, відповідачем до суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 310 000,00 грн (140 000,00 грн + 170 000,00 грн) набуті відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача . Крім того, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2480,00 грн (а.с. 17).

Outcome: approved