Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Адвокат Предместніков Олег Гарійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. В обґрунтування позову зазначила, що сторони з 18 жовтня 2003 року по 21 січня 2025 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, за рахунок спільних коштів сторони придбали нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, яка розташована по [ADDRESS] , загальною площею 31,9,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. Просить здійснити поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя в натурі та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно, а саме: Однокімнатної квартири, яка розташована по [ADDRESS] , загальною площею 31,9,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м.; стягнути на користь [PERSON] 104 000 грн.; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1 211гривень 20 копійок Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.06.2025 року через канцелярію суду адвокат Некрасов Олег Васильович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що сторони з перебували у шлюбі з 18 жовтня 2003 року. В 2004 році в шлюбі [PERSON] була придбана однокімнатна квартира, яка розташована по [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м. Вважає, що належна сторонам однокімнатна квартира з урахуванням її перепланування є неподільною річчю, тобто такою, яку неможливо поділити без втрати цільового призначення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] не погоджується на отримання грошової компенсації вартості своєї частки у спільній квартирі, а наполягає на збереженні права власності на свою ідеальну частку. У зв`язку з цим просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м. та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 25.06.2025 року через канцелярію суду від адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшов відзив на первісну позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру в Україні є фактичним відчуженням єдиного житла відповідача, який, планує повернутися та проживати в цій квартирі. Іншої житлової нерухомості в Україні відповідач не має. Вважаємо вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на всю квартиру з компенсацією для відповідача необґрунтованими, незаконними та такими, що порушують принцип справедливості, рівності та інтереси відповідача, як особи з менш захищеним майновим становищем. Також вважає, що фактична вартість квартири є суттєво більшою, ніж та, яка вказана позивачкою, оскільки оцінка майна не враховує фактичного стану квартири, вартісного ремонту, обладнання, а також реальної ринкової вартості нерухомості у місті Херсон. Крім того, щодо обов`язковості внесення компенсації на депозитний рахунок суду зазначає, що компенсація має бути належним чином розрахована, відповідно до фактичної ринкової вартості об`єкта нерухомості, а не довільно визначеної суми, яка не враховує ані реального стану квартири, ані рівня цін у регіоні. У цьому випадку позивачка не лише не внесла грошові кошти на депозитний рахунок суду, як того вимагає закон, але й подала занижений розрахунок компенсації, який не відповідає ринковим умовам. Таким чином, позовні вимоги у частині передачі всього майна з компенсацією є юридично необґрунтованими, та не можуть бути прийняти судом. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 липня 2025 року зустрічний позов адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, об`єднавши в одне провадження та присвоївши справі один реєстраційний №766/8512/25. Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінивши судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, та призначено підготовче засідання. 21.07.2025 року через канцелярію суду від адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що згідно з технічним паспортом, квартира за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 31,9 кв.м, житлову площу 19,2 кв.м і складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору, санвузла та балкона. Відсутність можливості виділити ізольовані житлові приміщення унеможливлює поділ квартири в натурі без втрати її цільового призначення як житлового об`єкта. Встановлення часткової власності на квартиру не вирішує спір, оскільки сторони не проживають разом і не мають наміру спільно користуватися майном. [PERSON] проживає разом із двома дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утриманні, тому виплата компенсації [PERSON] за її частку у спільному майні (квартирі та рухомих речах) забезпечить фінансову можливість для створення належних умов проживання для дітей. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за сторонами права власності на 1/2 ідеальної частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з його непропорційністю та неефективністю як способу захисту прав сторін та просить враховувати при поділі спільного майна подружжя рухомі речі (кутовий диван «Альбина-2МХ» та матрац «Ком-фор Практик Софт»), набуті за договорами замовлення №Т-П-25177 та №Т-П-25179 від 01.12.2020, загальною вартістю 13 850,68 гривень, та передати їх [PERSON] разом із квартирою за умови виплати [PERSON] компенсації за 1/2 частки рухомого майна у розмірі 6 925,34 гривень. 21.07.2025 року через канцелярію суду від адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якого просить змінити предмет первісного позову [PERSON] у справі №766/8512/25; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 321 925,34 гривень (триста двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять п`ять гривень 34 копійки), що включає: o 315 000 гривень за 1/2 частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; o 6 925,34 гривень за 1/2 частки у рухомому майні (кутовий диван «Альбина-2МХ» та матрац «Комфор Практик Софт»), набутому за договорами замовлення №Т-П-25177 та №Т-П-25179 від 01.12.2020. 3. Передати квартиру за адресою: [ADDRESS] , та рухоме майно (кутовий диван « [INFO] » та матрац « [INFO] ») у власність [PERSON] ; розподілити судові витрати пропорційно до задоволених вимог сторін відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем судового збору у розмірі 2 575,40 гривень (2 008 гривень за первісний позов та 567,40 гривень додаткового збору за зміну предмета позову, включаючи 55,40 гривень за рухоме майно, з урахуванням коефіцієнта 0,8 для електронної форми) та сплату відповідачем судового збору за зустрічний позов у розмірі 2 520 гривень лише за частку квартири, без урахування рухомого майна, яке передається у його власність. 25.07.2025 року через канцелярію суду від адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вважає, що неподільність квартири не є підставою для передачі її одному з подружжя з одночасною виплатою компенсації іншому без дотримання передбаченого законом порядку, а залишення майна у спільній частковій власності є правомірним і відповідає чинному законодавству та судовій практиці. Твердження про неефективність встановлення часткової власності ґрунтується на тому, що сторони не проживають разом і не мають наміру спільно користуватися майном, а також на посиланні на повоєнні умови та безпекові ризики. Проте слід врахувати, що право власності, зокрема часткова власність, є не лише формою спільного користування майном, а й способом чіткого визначення майнових прав та обов`язків сторін. Крім того, у випадках, коли поділ майна в натурі неможливий або небажаний, саме встановлення спільної часткової власності дозволяє уникнути подальшої невизначеності у відносинах та забезпечити правовий захист інтересів обох сторін. Отже, встановлення права спільної часткової власності є ефективним і законним способом врегулювання майнових відносин між сторонами, навіть за наявності безпекових ризиків і відсутності спільного проживання. Твердження того, що позивач не має наміру повертатися в Україну свідчить про відсутність наміру спільного користування майном, що додатково підкреслює необхідність встановлення права спільної часткової власності без реального поділу квартири. Отже, з урахуванням інтересів дітей, офіційного виконання відповідачем батьківських обов`язків та реальних обставин життя сторін, встановлення часткової власності є найбільш ефективним та законним способом врегулювання майнових прав між подружжям. Заперечують шодо зміну предмету позову та підстав у зв`язку з тим, що така зміна фактично є новим позовом, що суперечить вимогам частини 3 статті 49 Цивільного процесуального кодексу України, а отже не може бути задоволена в межах даного провадження. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м., визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 31,9 кв.м. та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 28.07.2025 року через канцелярію суду від адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив та відповідь на відзив, відповідно до яких зазначив, що зміна предмета позову не змінює цих підстав, а лише уточнює перелік спільного майна (включено рухоме майно: диван і матрац, набуті за договорами замовлення №Т-П-25177 та №Т-П-25179 від 01.12.2020) та спосіб поділу (компенсація замість права власності). Відповідно, підстави позову залишилися незмінними, що спростовує твердження відповідача за первисним позовом (позивача за зустрічним позовом) про порушення ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Просить відхилити доводи відповідача, викладені у відповіді на відзив, як безпідставні, зокрема твердження про поділ квартири на дві кімнати через відсутність доказів та суперечність технічним характеристикам; відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за сторонами права власності на 1/2 ідеальної частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] , через його неефективність та невідповідність інтересам сторін і дітей; прийняти до розгляду заяву позивачки про зміну предмета позову від 21.07.2025; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію у розмірі 321 925,34 грн, що включає:- 315 000 грн за 1/2 частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] ;- 6 925,34 грн за 1/2 частки у рухомому майні (кутовий диван « [INFO] » та матрац « [INFO] »); передати квартиру за адресою: [ADDRESS] , та рухоме майно (кутовий диван « [INFO] » та матрац « [INFO] ») у власність [PERSON] ; розподілити судові витрати пропорційно до задоволених вимог сторін відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачкою судового збору у розмірі 2 575,40 грн та відповідачем 2 520 грн 01.08.2025 року через канцелярію суду від адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вважає, що у своїй заяві від 21.07.2025 року позивачка не уточнює, а фактично змінює предмет позову: замість вимоги про визнання права власності з компенсацією вона просить виключно стягнути компенсацію за частку у квартирі. Це дві різні за правовою природою позовні вимоги, які мають різні юридичні підстави, способи захисту та правові наслідки. Твердження про те, що йдеться лише про «уточнення способу врегулювання спору», є юридично некоректним, оскільки чинний ЦПК не містить поняття «уточнення позову». Таким чином, у справі має місце саме зміна предмета позову, а не його уточнення, що позивачка намагається неправомірно подати під іншим формулюванням. Позивачка стверджує, що підстави позову не змінилися, однак це не відповідає дійсності, оскільки предметом первісного позову була квартира, яку позивачка вимагала отримати у власність, а також компенсація відповідачу за 1/2 частку вартості квартири. Підставою розрахунку компенсації був звіт суб`єкта оціночної діяльності №236/2022 від 29.05.2025 року, складений оцінювачем [PERSON] , згідно з яким вартість квартири становила 208 000 грн. Після зміни предмета позову з вимоги визнання права власності на квартиру на вимогу компенсації позивачка фактично змінила і підставу стягнення коштів, оскільки компенсація тепер обґрунтовується усним розрахунком вартості квартири, наданим відповідачем у первісному позові. Таким чином, відбувається не лише зміна предмета позову, а й зміна підстав, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про зміну позову відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Крім того, позивачем заявлена нова вимога про стягнення компенсації за частку у спільно набутому рухомому майні, зокрема за диван та меблі, які позивачка має намір залишити у відповідача та надані документи на цей диван та матрац. Рухоме майно (кутовий диван «Альбина-2МХ» та матрац « [INFO] ») дійсно було набуте за час шлюбу, Однак первісна позовна заява не містила вимог щодо цього рухомого майна, і вимога про компенсацію за нього є новою матеріально-правовою претензією, яка виходить за межі початкового предмета і підстав позову. Крім того, ствердження про прийняття позивачкою оцінки відповідача у 630 000 грн є сумнівним, адже ця сума значно відрізняється від первісної оцінки (208 000 грн за звітом оцінювача), а позивачка пропонує стягнути компенсацію, що перевищує цю суму, без належного оцінювального обґрунтування. Просить відмовити позивачу [PERSON] у зміні предмета та підстав позову як такій, що фактично є новим позовом і не може бути розглянутий в цьому провадженні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 вересня 2025 року прийнято до спільного розгляду заяву представника [PERSON] адвоката Предместнікова О.Г. про зміну предмету первісного позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2025року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник [PERSON] адвокат Предместніков О.Г. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у первісному позові, а також просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник [PERSON] - адвокат Некрасов О.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити, з підстав викладених у відзиві на первісну позовну заяву. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши надані докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.10.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.01.2025 року. За час спільного шлюбу подружжям придбано однокімнатну квартиру, яка розташована по [ADDRESS] , загальною площею 31,9,3 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., що підтверджується договір купівлі продажу, 5505 від 15.10.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Маршаловою Л.В. та 04.11.2004 року зареєстрований в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації в книзі 40 за №15764. Сторонами в судовому засіданні визнано та не підлягає доведенню, що квартира, яка розташована по [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, що придбаний в період шлюбу. Разом з тим, угоди про добровільний поділ квартири між сторонам не досягнуто. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Зазначена квартира відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за сторонами право приватної власності на нерухоме майно по 1/2 частину квартири за кожним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, в задоволенні первісного позову адвоката Предместнікова Олега Гарійовича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] в частині поділу квартири слід відмовити, оскільки позивачем [PERSON] не доведено ефективність поділу квартири у зазначений позивачем спосіб та можливість відповідача [PERSON] компенсувати на користь позивача [PERSON] вартість частини спірного майна. Що стосується вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме дивана та матраца, вони не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено придбання вказаних речей у період шлюбу подружжям та за їх спільні кошти, наявність вказаних речей на момент розгляду справи. Визнання позову відповідачем за первісним позовом [PERSON] в частині поділу спільного майна подружжя, а саме дивана та матраца в судовому засіданні, не приймається судом, як таке що не ґрунтується на вимогах закону. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст.141 ЦПК України та стягує з позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом на користь відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом витрати по сплаті судового збору в розмірі 2520,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved