Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У листопаді 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Управління майном комунальної власності міста, третя особа Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про визнання членом сім`ї наймача та визнання права користування житловим приміщенням, в якому позивач просить: - Визнати [PERSON] , [INFO] , членом сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - Визнати за [PERSON] , [INFO] , право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є онуком [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У свою чергу, бабуся [PERSON] була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS] , тобто була наймачем квартири згідно ордеру №90, виданого Полтавським спеціалізованим РБУ №1 від 31.01.1994. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №280 від 17.12.2003 «Про передачу на баланс ГЖУД-3 будинку по [ADDRESS] » статус гуртожитку по [ADDRESS] було змінено на житловий будинок. Згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №172 від 10.07.2024 особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] переоформлено з померлої [PERSON] на позивача. 27.11.2017 позивач зареєстрував місце проживання у спірній квартирі як «квартирант». На даний час, позивач на законних підставах проживає у квартирі [ADDRESS] та користується нею з 27.11.2017. Оскільки він є онуком померлого наймача спірної квартири, просить визнати членом сім`ї наймача та визнати за ним право користування житловим приміщенням. 11.11.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 16.12.2025 року. 27.11.2025 року відповідач Управління майном комунальної власності міста надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що право на приватизацію це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Однак, для його реалізації особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які в тому числі, підтверджують її право користування житловим приміщенням на правових підставах. Основною причиною звернення позивача до суду стало бажання здійснити процедуру приватизації квартири [ADDRESS] , для чого необхідне підтвердження користування нею на законних підставах. Відповідач у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. 16.12.2025 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 14.01.2026 року. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав відзив, в якому просив розглядати справу без участі їх представника. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши представника позивача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить такого висновку. Судом встановлено, що згідно ордеру №90 від 31.01.1994, виданого на підставі рішення Полтавського підрядного спеціалізованого РБУ №1 від 31.01.1994 року, [PERSON] є наймачем кімнати [ADDRESS] (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №280 від 17.12.2003 «Про передачу на баланс ГЖУД-3 будинку по [ADDRESS] » статус гуртожитку по [ADDRESS] було змінено на житловий будинок (а.с.14). 27.11.2017 позивач зареєстрував місце проживання у спірній квартирі (а.с.9). [INFO] померла [PERSON] (а.с.11). Згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради №172 від 10.07.2024 особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] переоформлено з померлої [PERSON] на позивача (а.с.15). На даний час, позивач на законних підставах проживає у квартирі [ADDRESS] та користується нею з 27.11.2017 року, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлово- експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради щодо зареєстрованих осіб за №1128 від 05.11.2025 (а.с.21). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] , який є онуком померлої [PERSON] , постійно проживав разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] та вів з нею спільне господарство. Відповідно до частин першої та другої статті 61 Житлового кодексу України (далі - ЖК) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Отже, враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивач вселився до вказаного житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] як член сім`ї наймача [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , оскільки позивач постійно проживав разом з нею та вів з нею спільне господарство. Як вбачається зі змісту позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання за ним права користування жилим приміщенням в судовому порядку, а тому звернувся до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (зі змінами), передбачено, що громадянин повинен подати до органів приватизації ряд документів, серед яких копія ордеру на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно зі статтею 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який с єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово- експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації, як це передбачено пунктом 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд, оцінюючи надані позивачем докази, враховуючи те, що позивач правомірно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на підставі аналізу наведених норм матеріального права вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про визнання права користування жилим приміщенням. Без визнання права користування вказаним житловим приміщенням позивач не може реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved