Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Білецької сільської ради про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування вимог позивач зазначив, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору, членами якого станом на 01 липня 1990 року були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач успадкував належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку. [INFO] його мати [PERSON] померла. Він у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Постановою державного нотаріуса від 13 вересня 2025 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 грудня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача подав заяву про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Білецької сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив про причини своєї неявки та відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 квітня 1972 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 травня 2013 року, виданим Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис №05. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2013 року у справі 607/20940/13-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вказане рішення суду набрало законної сили. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19587803 від 26 березня 2014 року, 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення суду у справі №607/20940/13-ц від 02 грудня 2013 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №443429869 від 13 вересня 2025 року встановлено, що 1/3 частки житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення суду у справі №607/20940/13-ц від 02 грудня 2013 року. З довідки за №466 від 06 листопада 2013 року, виданої Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області слідує, що будинковолодіння по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належало до суспільної групи господарства - колгоспний двір, членами якого були [PERSON] голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 листопада 1987 року, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР №290 від 25 листопада 1987 року встановлено, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, складався з трьох членів, головою якого був [PERSON] . Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS] належало до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 01 липня 1990 року були: [PERSON] голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 серпня 2020 року, виданим Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис №88. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, у тому числі на належну їй 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . 13 вересня 2025 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. заведено спадкову справу за №38/2025 року після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно довідки за №166 від 26 травня 2025 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області встановлено, що [PERSON] постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою на день її смерті і по даний час були зареєстровані і проживали: [PERSON] - син, [PERSON] невістка, [PERSON] онук, [PERSON] онука. Отже, встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті останньої шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом чи заповітом судом не встановлено. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. від 13 вересня 2025 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що житловий будинок з надвірними будівлями та порудами за [ADDRESS] значиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, кожному члену колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, у тому числі на належну їй 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , як спадкоємець за законом, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] . Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved