Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

14 листопада 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року в розмірі 36 940,00 грн., судового збору в сумі 2 422,40 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. та в порядку частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат, si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості, 100 - переведення відсотків; розрахунок 3% річних: С * 3:100:365 * Дн., де С - сума основного боргу, 3 - 3% річних, 100 - переведення відсотків, 365 - кількість днів у році, Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача на користь позивача. Крім того, просить роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 лютого 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено договір № 4382818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" надало [PERSON] споживчий кредит у сумі 1 700,00 грн., строком на 360 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Знижена процентна ставка складає 1,50 % в день, стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день. 14 лютого 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 4382818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 лютого 2024 року, відповідно до умов якого відповідач додатково отримав кредитні кошти в розмірі 2 000,00 грн. Сума кредиту (загальний розмір) складає 3 700,00 грн. 23 вересня 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" укладено Договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передало (відступило) за плату ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" права вимоги, а ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" прийняло належні ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року в розмірі 36 940,00 грн., яка складається з: 3 700,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 20 660,00 грн. - заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором; 12 580,00 грн. - заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ". (а.с. 2-32) Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі. (а.с. 230-231) Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 235-236) Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим конвертом повернутим до суду з відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою". (а.с. 234) У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ухвали суду від 12 січня 2026 року, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 лютого 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено договір № 4382818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. п. 1.2, 2.1 договору, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" надало відповідачу кредит у сумі 1 700,00 грн., шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронної платіжної картки № [NUMBER] . Строк кредитування 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.3). Знижена процентна ставка складає 1,50 % в день, стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день (п. п. 1.4.1, 1.4.2). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування - 99 923,40 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 41 895,70 % річних (п. 1.5). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 17 000,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 16 490,00 грн. (п. 1.6). (а.с. 41-61) Додатком № 1 та додатком № 2 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4382818 від 13 лютого 2024 року встановлено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) і реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та інформаційне повідомлення. (а.с. 62, 63) Відповідно до копії паспорта споживчого кредиту до договору про споживчий кредит № 4382818 від 13 лютого 2024 року, сторони погодили наступні умови: сума/ліміт кредиту, згідно додаткового договору - 2 000,00 грн.; загальна сума/ліміт кредиту за договором № 4382818 - 3 700,00 грн.; сума кредиту на дату надання паспорту споживчого кредиту до укладення додаткової угоди та з урахуванням фактичної сплати суми кредиту за договором № 4382818-Т1 - 1 700,00 грн.; строк кредитування за договором - 360 днів; стандартна процентна ставка - 912,50 % річних (або 2,50 % в день), знижена процентна ставка - 547,50 % річних (або 1,50 % в день). (а.с. 64-69) 14 лютого 2024 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 4382818 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 лютого 2024 року, відповідно до умов якого відповідач додатково отримала кредитні кошти в розмірі 2 000,00 грн., інші умови договору не змінювалися. Сума кредиту (загальний розмір) складає 3 700,00 грн. Також, сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 70-73, 74) Відповідно до копії листа від 24 вересня 2024 року, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року та передачу персональних даних ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS - повідомлення) боржникам, згідно з реєстром SMS-повідомлень. (а.с. 85-86) Виконання ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у загальному розмірі 3 700,00 грн. підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" № 20241003-1745 від 03 жовтня 2024 року та довідкою платіжного провайдера ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", відповідно до яких успішно перераховано 13 лютого 2024 року та 14 лютого 2024 року грошові кошти в загальному розмірі 3 700,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] . (а.с. 89, 90) 23 вересня 2024 року укладено Договір факторингу № 23/09/2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", відповідно до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передало (відступило) ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" за плату належні йому права вимоги, у тому числі до відповідача [PERSON] (а.с. 181-197) Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року, ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" передав, а ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" прийняв Реєстр боржників кількістю 4 493, загальна сума заборгованості складає 73 665 798,15 грн.. (а.с. 136) Згідно із Реєстром боржників від 23 вересня 2024 року за Договором факторингу № 23/09/2024 від 23 вересня 2024 року, ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року в сумі 26 210,00 грн., з яких: 3 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 660,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 850,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами. (а.с. 112-114) Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4382818 від 13 лютого 2024 року, заборгованість відповідача, станом на 23 вересня 2024 року, складає 26 210 грн. 00 коп., з яких: 3 700,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 660 грн. - сума заборгованості за процентами; 1 850,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. (а.с. 119-127) Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" за договором № 4382818 про надання споживчого кредиту від 13 лютого 2024 року за 136 календарних днів (з 24.09.2024 по 06.02.2025) сума заборгованості за нарахованими процентами складає 12 580,00 грн. (а.с. 115-118) При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно із положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 3 ст. 207 ЦК України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 4382818 від 13 лютого 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору про надання грошових коштів у позику. Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 4382818 від 13 лютого 2024 року, що укладений між первісним кредитором ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та [PERSON] .. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по тілу кредиту в сумі 3 700,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлено, що відповідач в порушення умов договору своєчасно в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, у тому числі з нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодилася, підписавши кредитний договір, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже позовна вимога ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" щодо стягнення заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 20 660,00 грн. та заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ", у сумі 12 580,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, - суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Дані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22. Також суд зазначає, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 13 лютого 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування,- є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру", ст. 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, укладений між ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" та адвокатом Дідух Є.О.; Заявка № 4382818 на виконання доручення від 21 квітня 2025 року до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; Акт № 4382818 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 03 листопада 2025 року згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; Детальний опис робіт (наданих послуг) № 4382818 від 03 листопада 2025 року; Рахунок на оплату № 4382818-2025 від 03 листопада 2025 року. (а.с. 75-76, 77-78, 79-81, 87, 177-180) Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. За встановлених вище обставин, судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial