Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ "Таліон плюс" звернулося до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 38940,36 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.01.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №437261387, згідно якого останньому надано кредит в сумі 12600 грн., який перераховано на його банківську картку. У подальшому, 31 березня 2025 року товариство відступило право вимоги за договором до ТОВ "Таліон плюс". Кредитор свої зобов"язання виконав в повному обсязі, тоді як відповідач належним чином зобов"язання за кредитним договором не виконав, у зв"язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача становить 38940,36 грн., з них по кредиту - 12600 грн., по процентам - 25710,36 грн., по комісії за надання кредиту - 630 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості не включений до розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. У судові засідання, призначені на 22.12.2025 та 19.01.2026, відповідач не з`явився, до суду повернулися конверти з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв"язку з тим, що адресат відмовився отримувати. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 26.01.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №437261387, а 29.01.2025 укладені додаткові угоди, відповідно до яких відповідачу надано кредит в загальній сумі 12600 грн., строком до 25.02.2030. Відповідно до умов кредитного договору та додаткових угоди до нього, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти. На момент укладення договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 0,98 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 % річних. Розмір комісії, що нараховується за надання траншу становить 500,60 грн. Для суми кредиту отриманої за першим траншем, що вказана в п.2.3 договору, за весь строк кредитування без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 185890,76 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 176078,76 грн. та суму кредиту у розмірі 9812 грн. За період від 26.01.2025 до 25.02.2025 (включно) кредитодавець надає позичальнику знижку в розмірі 79,59% від розміру базової процентної ставки, відповідно до чого розрахунок витрат за кредитом може здійснюватися за дисконтною процентною ставкою 0,20 % від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 73 % річних. У разі якщо позичальник вчинить дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 25.02.2025 розрахунок витрат за кредитом здійснюється за ставкою 0,98 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 357,70 % річних. Згідно паспорту споживчого кредиту продукту "СМАРТ" до договору №437261387 від 26.01.2025, тип кредиту - кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 9812 грн., строк кредитування - до 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження), мета отримання кредиту - на споживчі потреби (не цільовий кредит), процентна ставка, процентів річних: базова процентна ставка - 357% (При виконанні умов передбачених кредитним договором можуть надаватися знижки до рівня дисконтної ставки - 3,65%-357,70%, індивідуальної ставки - 321,20%-357,70%, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту - 480,60 грн., загальні витрати за кредитом - за базовою процентною ставкою - 176078,76 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом - за базовою ставкою - 185890,76 грн., реальна річна процентна ставка, процентів річних - 2467,35. Як вбачається з заявки на отримання грошових коштів в кредит, платіжних доручень від 26.01.2025, 29.01.2025, підтверджень щодо здійснення переказу грошових коштів та довідків №437261387/31102025/Э від 31.10.2025, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" переказало на банківську картку [PERSON] 5168-74ХХ-ХХХХ-7135, кошти згідно договору №437261387 від 26.01.2025, в сумі 9812 грн., 100 грн., 100 грн., 2588 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", за кредитним договором №437261387, [PERSON] 26.01.2025 видано гроші в сумі 9812 грн., 29.01.2025 - 100 грн., 100 грн., 2588 грн., всього 12600 грн., строком на 30 днів. З 26.01.2025 по 31.03.2025 нараховано заборгованість по тілу кредиту в сумі 12600 грн., проценти - 7805,76 грн., комісія - 630 грн. Оплачено 21.03.2025 - 15 грн., які зараховані в рахунок сплати процентів. 31.03.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон плюс" (фактор), було укладено договір факторингу №МВ-ТП/29, згідно умов якого клієнт зобов"язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов"язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до реєстру прав вимоги від 31.03.2025, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" на виконання договору факторингу №МВ-ТП/29 від 31.03.2025, підписали реєстр про передачу права вимоги до божників, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №437261387 від 26.01.2025 в розмірі 27335,76 грн., з яких заборгованість по основному боргу - 12600 грн., по відсоткам - 7805,76 грн., комісії - 630 грн., неустойці - 6300 грн. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Таліон плюс", [PERSON] за кредитним договором №437261387 від 26.01.2025, з 01.04.2025 по 23.08.2025 нараховано заборгованість в сумі 45240,36 грн., з яких: тіло кредиту - 12600 грн., проценти - 25710 грн., комісія - 630 грн., неустойка - 6300 грн. Відповідно до повідомлення про відступлення права вимоги, [PERSON] був повідомлений про те, що згідно договору факторингу право вимоги за його кредитним договором перейшло та належить ТОВ "Таліон плюс". З повідомлення про дострокове розірвання договору [PERSON] , вбачається, що останньому було повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору №990338451 від 27.10.2024 з 25.05.2025 у зв"язку з наявністю простроченої заборгованості по оплаті процентів за користування кредитом та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 54209 грн. Згідно повідомлення про дострокове розірвання договору від 24.08.2025, [PERSON] був повідомлений про те, що у зв"язку з простроченням заборгованості по оплаті процентів за користування кредитом станом на 24.08.2025 він має заборгованість в розмірі 32640,36 грн. На підставі викладеного, повідомляють про дострокове розірвання кредитного договору №437261387 від 26.01.2025 з 24.08.2025 та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 45240,36 грн. Відповідно до повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" від 17.12.2025, на ім"я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] . Згідно виписки від 01.12.2025 за договором №б/н за період 26.01.2025-29.01.2025 [PERSON] , 26.01.2025 на картку № [NUMBER] зараховано переказ в сумі 9812 грн. та 29.01.2025 в сумі 2588 грн., 100 грн., 100 грн., якими він користувався. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно із ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У справі встановлено, що кредитний договір та додаткові угоди до нього між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , укладені в електронній формі, підписані електронними підписами позичальника, які відтворені шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів надісланих відповідачу. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Позивачем належними та допустимими доказами доведено укладення 26.01.2025 договору кредитної лінії №437261387 та додаткові угоди до нього 29.01.2025 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем в електронному вигляді шляхом підписанням їх електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами відповідно положень Закону України "Про електронну комерцію". У подальшому договір кредитної лінії №437261387 достроково розірваний позивачем ТОВ "Таліон плюс" з 24.08.2025. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов"язання за кредитним договором та додатковими угодами виконало в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в загальному розмірі 12600 грн., шляхом перерахування 26.01.2025, 29.01.2025 на його картковий рахунок. У той же час, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, грошові кошти не повернув, відсотки за їх використання та комісію не сплатив, внаслідок чого заборгованість [PERSON] становить 38940,36 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 12600 грн.; по несплаченим відсоткам - 25710,36 грн.; по комісії за надання кредиту - 630 грн. Оскільки [PERSON] не виконав умови договору та додаткових угод, та не сплатив заборгованість в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 38940,36 грн., оскільки ТОВ "Таліон плюс" набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №МВ-ТП/29 від 31.03.2025. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, додаткову угоду до нього №1971 від 09.10.2025, акт приймання-передачі наданих послуг на суму 5000 грн. від 09.10.2025 та платіжну інструкцію №321 від 09.10.2025 на суму 5000 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Таліон плюс" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 5000 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 2422 грн. 40 коп., покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved