Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

27 серпня 2025 року [PERSON] з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; - стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 226664 грн. Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідач з 15 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2025 року було розірвано. У період шлюбу сторонами придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем. У жовтні 2024 року відповідачем відчужено спірний автомобіль без відома та згоди позивача та перереєстровано на іншу особу. При цьому, грошові кошти від продажу автомобіля відповідачем позивачу не передавалися. Вартість вказаного автомобіля складає 453328 грн., а тому позивач просить стягнути грошову компенсацію за 1/2 частку автомобіля в сумі 226664 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2025 року було розірвано. Сторони є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року в справі № 750/10553/24 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на синів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не покриває всіх необхідних витрат на дітей. Відповідач була змушена шукати альтернативні джерела доходів, оскільки її доходів не вистачало на утримання дітей, зокрема, покриття витрат на навчання старшого сина за кордоном, оплату обов`язкової соціальної страховки, гуртожитку, харчування тощо. Враховуючи викладене, було прийнято рішення продати зареєстрований на відповідача автомобіль для покриття витрат на навчання старшого сина та утримання молодшого сина. Відповідач також не погоджується із звітом, в якому, зокрема, вказано, що огляд автомобіля було здійснено 19 серпня 2025 року в присутності замовника, оскільки спірний автомобіль не належить сторонам. На спростування вказаного звіту відповідачем надано звіт про оцінку, який зроблений до продажу автомобіля. В ході цього дослідження автомобіль був оглянутий оцінювачем, а тому звіт, наданий відповідачем, відображає дійсну ринкову вартість спірного автомобіля. Відповідач заперечує проти поділу спірного автомобіля, оскільки його відчуження було здійснено в період перебування сторін у шлюбі та виключно в інтересах сім`ї. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що правочин було укладено без його відома, не в інтересах сім`ї. Позивач подав відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що сторони припинили шлюбні відносини ще задовго до розірвання шлюбу. Позивач належним чином виконує обов`язок щодо матеріального забезпечення своїх дітей. Твердження відповідача про розпорядження коштами від продажу спірного автомобіля на користь сім`ї є сумнівним, оскільки сторони вже тривалий час не проживали разом та не вели спільний побут, а витрати на дітей повністю покривають аліментні платежі. Якщо майно продане без згоди другого з подружжя під час його поділу враховується його дійсна ринкова вартість на час розгляду справи, а тому звіт, наданий відповідачем, не може бути врахований судом, оскільки він є застарілим, а вартість, визначена в ньому, є заниженою. У судовому засіданні представник позивача вказала, що позивач підтримує свої позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у відзиві. Зокрема, вказала, що десь влітку 2024 року позивач перестав надавати кошти на дітей, у сторін почалися сімейні та фінансові проблеми, у зв`язку з чим відповідач вирішила звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Враховуючи, що син сторін навчається в Чеській Республіці і на його навчання та проживання потрібні значні кошти, відповідач звернулася до позивача щодо надання грошових коштів, на що позивач відповів, що у відповідача є автомобіль, щоб вона продавала його і вирішувала ці проблеми, що відповідач і зробила. Відповідач підтвердила, що грошові кошти від продажу спірного автомобіля вона позивачу не передавала, при цьому, зазначила, що кошти були використані на сплату за навчання сина, його проживання за кордоном та на сплату страховок, тобто в інтересах сім`ї. Заслухавши доводи відповідача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та відповідач з 16 липня 2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2025 року було розірвано (а.с. 13). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 93, 94). З 01 вересня 2023 року [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Університету Пардубиці, тривалість навчання 3 роки, що підтверджується копією єдиної довідки про зарахування на навчання від 25 липня 2023 року (а.с. 100-102). Відповідно до копії довідки про проживання-сплати вартості гуртожитку від 02 липня 2024 року [PERSON] проживає в гуртожитку [ADDRESS] і належним чином сплачує вартість проживання в гуртожитку. Оплата за проживання за місяць, в якому 30 днів, становить 5520 крон. Оплата за проживання за місяць, в якому 31 день, становить 5704 крон. (а.с. 104-106). З копій договорів страхування № 7131042056 та № 1310124406 (комплексне медичне страхування для іноземців), укладених між Страховою компанією «Славія» та [PERSON] , слідує, що 14 серпня 2024 року та 29 серпня 2025 року за комплексне медичне страхування для іноземців [PERSON] сплатив страховий внесок у сумі 12900 крон та 11200 крон відповідно (а.с. 112-129). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на період його навчання в Університеті Пардубиці, до 31.08.2026, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 25.07.2024. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2024 і до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 2422 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 97-98). Згідно з інформацією Територіального сервісного центру МВС № 7441 в Київській та Чернігівській областях № 31/33/7441/183-аз-205-2025 від 25 лютого 2025 року на ім`я [PERSON] 05 листопада 2022 року було зареєстровано автомобіль «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску. Вказаний транспортний засіб був перереєстрований на іншу фізичну особу на підставі договору купівлі-продажу, складеного в ТСЦ 7441 01 жовтня 2024 року (а.с. 15). Сторонами не заперечується, що автомобіль є спільним майном подружжя, який 01 жовтня 2024 року був відчужений відповідачем. Згідно із копією звіту про оцінку легкового автомобіля «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , складеного 25 вересня 2024 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення [PERSON] , ринкова вартість автомобіля становить 311500 грн. (а.с. 69-91). Із вказаного звіту слідує, що він був складений після огляду спірного автомобіля оцінювачем 24 вересня 2024 року. Відповідно до копії звіту № 007/08/025 про оцінку колісного транспортного засобу «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 19 серпня 2025 року оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] , вартість автомобіля Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 19 серпня 2025 року становить 453328 грн. (а.с. 17-42). Із вказаного звіту слідує, що вартість автомобіля розрахована саме за порівняльним підходом (а.с. 30), хоча в ньому і помилково зазначено, що він складений після огляду вказаного автомобіля 19 серпня 2025 року в присутності замовника (а.с. 19). Згідно з положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку в разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17. Відповідно до частини першої статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами першою, другою статті 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні відповідач вказала, що продаж спірного автомобіля вона здійснила з відома позивача. При цьому, підтвердила, що грошові кошти від продажу спірного автомобіля вона позивачу не передавала, вони були використані на сплату за навчання сина, його проживання за кордоном та на сплату страховок тощо, тобто в інтересах сім`ї. Разом з тим, належних доказів того, що продаж автомобіля відповідач здійснила зі згоди позивача та що сторони узгодили, що кошти від його продажу будуть використані на сплату за навчання сина тощо, матеріали справи не містять, а тому, враховуючи, що відповідач грошові кошти від продажу автомобіля позивачу не передавала, суд вважає, що права позивача на поділ майна підлягають захисту. Для підтвердження дійної вартості спірного автомобіля кожною із сторін суду надано свій звіт про оцінку автомобіля. У судовому засіданні як позивачу, так і відповідачу судом було роз`яснено право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля з урахуванням матеріалів справи, однак як позивач, так і відповідач не виявили бажання скористатися таким правом на призначення судової експертизи, у зв`язку з чим суд щодо вартості автомобіля виходить з тих доказів, які є в матеріалах справи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц, відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Подібні правові висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року в справі 545/2396/20. Враховуючи викладене та те, що автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим є спільним майном подружжя, є неподільною річчю та був відчужений відповідачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за 1/2 частку автомобіля є ефективним способом захисту порушеного права позивача. При цьому, беручи до уваги викладені вище позиції Верховного Суду та те, що жодна із сторін не заявила клопотання про призначення в справі судової експертизи для визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля, суд щодо вартості автомобіля бере саме ціну, визначену в звіті № 007/08/025 про оцінку колісного транспортного засобу «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску від 19 серпня 2025 року, який був складений на замовлення позивача перед подачею позову до суду. Також, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц, згідно з якою при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 частку автомобіля марки «Mitsubishi Outlander Sport», 2018 року випуску, номер кузова [NUMBER] у сумі 226664 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське бюро «Олени Дудки» на підставі договору про надання правничої допомоги № 14/08/25 від 23 серпня 2025 року (а.с. 43). Відповідно до копії акту-розрахунку гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правничої допомоги № 14/08/25 від 23 серпня 2025 року вартість послуг, наданих Адвокатським бюро «Олени Дудки» позивачу, становить 5000 грн. (а.с. 44). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Outcome: partial