Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (далі ТОВ «Коллект центр») звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами: №987492 від 10.10.2021 на загальну суму 9475,39 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 3000 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 6120 грн., інфляційні збитки на суму 48 грн., три відсотки річних 7,39 грн.; №77252625 від 11.10.2021 на загальну суму 34389,86 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 10150 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 24238,20 грн., три відсотки річних 1,66 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 10.10.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір №987492, згідно якого відповідачу надано позику грошові кошти у розмірі 3000 грн., із відсотковою ставкою 2 відсотки, яка нараховується із другого дня користування позикою. Крім цього, 11.10.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір №77252625, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 10150 грн. із процентною ставкою 1,99 відсотків, яка нараховується за кожен день нарахування позикою. Зазначені правочини було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, які прирівнюються до укладеного. 25.01.2022 укладено договір факторингу 25/01/2022/1, відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТзОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №987492. 10.01.2023 укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №987492. Крім цього, 22.02.2022 укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТзОВ «Вердикт капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77252625. Також, 10.01.2023 укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором №77252625. Таким чином, позивач вважає, що він набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами №987492 та №77252625.Також, позивач як на підставу нарахування відсотків відповідачу поза межами строку кредитування покликається на пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до якого, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасно повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) ( Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Звертає увагу суду на те, що підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надіслана уся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Позов просить задовольнити із наведених вище підстав. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на суму 16000 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.10.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики №987492 відповідно пункту 1 якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погодженій умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики складає 3000 грн. Строк позики (строк договору) 30 днів. Базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) 2 відсотки. Дата повернення позики 09.11.2021. Процентна ставка за перший день користування позикою 29,71%. Знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70% (не застосовується у період карантину). Пеня % за день 2,70 (не застосовується в період карантину). Орієнтовна реальна річна процентна ставка 2333,94%, Орієнтовна загальна вартість позики 3900 грн. (п.2.1, 2.3). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. (п.4). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. (п.13). Як вбачається із довідки ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 11.07.2025 №11/07-2025-3/ТНПП, остання підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів. Дата 10.10.2021 року, сума 3 000,00 грн.(три тисячі грн. 00 коп.), за номером платіжної картки № [NUMBER] . Номер платежу 637695054295671808987492. Таким чином, первинний кредитор ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики №987492 від 10.10.2021 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу суму позики, обумовлену вказаним договором. Як вбачається із складеного розрахунку ТзОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів», останнє зазначило, що заборгованість відповідача за договором позики №987492 від 10.10.2021 складає по тілу кредиту 3000 грн., за нарахованими відсотками 6420 грн. Крім цього, 11.10.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики №77252625 відповідно пункту 1 якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погодженій умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики складає 10150 грн. Строк позики (строк договору) 30 днів. Базова процентна ставка (фіксована) 1,99 відсотки. Дата повернення позики 10.11.2021. Знижена процентна ставка 1,99% застосовується у відповідності до програми лояльності. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день% (не застосовується у період карантину) 2,70%. Пеня % за день 2,70 (не застосовується в період карантину). Орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,85%, Орієнтовна загальна вартість позики 16209,55 грн. (п.2.1, 2.3). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. (п.4). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. (п.12). Як вбачається із довідки ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 03.07.2025 №КД-000035921/ТНПП, остання підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів. Дата 11.10.2021. Номер платежу eaa53886-5f7f-4f5f-b336-55c6712482e2, сума платежу 10150 грн., отримувач Лапінська Інна, номер картки [NUMBER] . Таким чином, первинний кредитор ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики №77252625 від 11.10.2021 виконав у повному обсязі, надавши відповідачу суму позики, обумовлену вказаним договором. Як вбачається із складеного розрахунку ТзОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів», останнє зазначило, що заборгованість відповідача за договором позики №77252625 від 11.10.2021 складає по тілу кредиту 10150 грн., за нарахованими відсотками 24238,20 грн. 25 січня 2022 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТзОВ «Вердикт капітал» (Фактор) укладено договір факторингу №25/01/2022/1, відповідно до пункту 2.1 якого, за цим договором Клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 15520874,85 грн., а Фактор зобов`язується здійснити фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до умов цього договору, Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані суми є меншими від суми сплаченої Фактором Клієнтові. Згідно із Витягу із реєстру боржників №1 до договору факторингу №25/01/2022/1 від 25.01.2022, Клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників Клієнта на умовах передбачених договором факторингу №25/01/2022/1 від 25.01.2022, у тому числі право вимоги за договором позики №987492 на загальну суму 9420 грн., з яких 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6420 грн. заборгованість за відсотками. 22 лютого 2022 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТзОВ «Вердикт капітал» (Фактор) укладено договір факторингу №22/02/2022, відповідно до пункту 2.1 якого, за цим договором Клієнт первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 153 662 582, 15 грн., а Фактор зобов`язується здійснити фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить Клієнту, і стає Новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до умов цього договору, Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані суми є меншими від суми сплаченої Фактором Клієнтові. На виконання умов зазначеного договору факторингу, його сторонами підписано Акт приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022. На виконання договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022, ТзОВ «Вердикт капітал» перерахувало ТзОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів» суму у розмірі 6 382 999,39 грн. Як вбачається із реєстру боржників №1 до договору факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022, Клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованостей до боржників Клієнта на умовах передбачених договором факторингу №22/02/2022 від 22.02.2022, у тому числі право вимоги за договором позики №77252625 на загальну суму 34388.2 грн., з яких 10150 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24238.20 грн. заборгованість за відсотками. 10.01.2023 між ТзОВ «Вердикт капітал» (Первісний кредитор) та ТзОВ «Коллект центр» (Новий кредитор) укладено договір відступлення (купівля-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до пункту 2.1 якого, за цим договором в порядку та на умовах, визначених договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики. Крім цього, між зазначеними сторонами підписано акт прийому передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу. Як вбачається з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, ТзОВ «Коллект центр», передано право вимоги за договорами позики: №987492 від 10.10.2021 на суму 9475.39 грн., з яких 3000 грн. тіло кредиту, 6420.0 грн. заборгованість за відсотками, 55,39 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України; за договором позики №77252625 на загальну суму 34389.86, з яких 10150 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24238.2 грн. нараховані відсотки, 1,66 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості, складених позивачем за вказаними договорами позики, заборгованість [PERSON] станом на 08.08.2025 складає: - за договором позики №987492 від 10.10.2021 на суму 9475.39 грн., з яких 3000 грн. тіло кредиту, 6420.0 грн. заборгованість за відсотками, 7,39 грн. три відсотків річних, 48 грн. інфляційні нарахування; - за договором позики №77252625 на загальну суму 34389.86, з яких 10150 грн. заборгованість за тілом кредиту, 24238.2 грн. нараховані відсотки, 1,66 грн. три відсотки річних. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронні договори позики №987492 та №77252625, у зв`язку із цим виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу як кредитної операції міститься у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до якої факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Таким чином, враховуючи наведені обставини, дослідивши їх у судовому засіданні, суд приходить до переконання, що між первинним кредитором - ТзОВ «Перше Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 10.10.2021 та 11.10.2021 було укладено в електронній формі договори позики за №987492 та №77252625. В подальшому, на підставі зазначених договорів факторингу, до ТзОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за вказаними правочинами. Визначаючи розмір заборгованості за відсотками та тілом кредиту, суд виходить із такого. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У пункті 2.2. Договорів позики №77252625 та №987492 встановлено, що кредит надається на 30 днів від дати отримання кредиту. Разом із тим, як вбачається із розрахунків заборгованості за договорами позики №77252625 та №987492, позивач нараховував відсотки і після погодженого строку кредитування, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20. Тому, суд вважає правомірними нарахування відсотків за договорами позики в межах строку кредитування та у розмірах передбачених цими договорами, а саме: -За Договором позики № 987492 від 10.10.2021 в розмірі 3900 грн. 00 коп., з яких: 3000 грн.. - по тілу кредиту, 900 грн. - за нарахованими відсотками за період з 10.10.2021 по 09.11.2021, тобто у межах суми кредитування; -За Договором позики № 77252625 від 11.10.2021 в розмірі 16209,55 грн., з яких 10150 грн.. - за тілом кредиту, 6059,55 грн. - відсотками за період з 11.10.2021 по 11.10.2021, тобто у межах строку кредитування. Всього на загальну суму 20109,55 грн. Щодо вимог про стягнення із відповідача інфляційних нарахувань, а також три відсотки річних, нарахованих за вказаними правочинами, суд не вважає їх підставними, оскільки детального розрахунку, яка б передбачала суму такої заборгованості та період їх нарахування, позивачем суду не надано. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Коллект центр» заборгованості за Договором позики № 987492 від 10.10.2021 в розмірі 3900 грн. 00 коп., з яких: 3000 грн.. - по тілу кредиту, 900 грн. - за нарахованими відсотками та Договором позики № 77252625 від 11.10.2021 в розмірі 16209,55 грн., з яких 10150 грн.. - за тілом кредиту, 6059,55 грн. - за нарахованими відсотками. Всього на загальну суму 20109,55 грн. Вказана сума відповідачем не спростована. Щодо розподілу судових витрат Суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які вона очікує понести у даній справі становить 16 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: договір про надання правової допомоги за №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між адвокатом адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс та ТОВ «Коллект центр», пунктом 4.1. якого сторони погодили, що вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору; заявку на надання юридичної допомоги за №102 від 01.07.2025 року, з якої вбачається, що ТОВ «Коллект центр» та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 16 000,00 грн; витяг з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, підписаний керуючим партнером адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» Бурдюг Т.В. та директором ТОВ «Коллект центр», згідно з яким адвокатським об`єднанням було надано ТОВ «Коллект центр» правову допомогу на загальну суму 16000 грн. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно витягу з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025, підписаного керуючим партнером адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» Бурдюг Т.В. та директором ТОВ «Коллект центр» вбачається, що сторони Договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 погодили вартість наданих послуг, яка становить 16000 грн. Поруч з цим, на переконання суду вказані позивачем види послуг мають необґрунтовано завищену вартість, тобто вбачається неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки віднесена до категорії малозначних справ. Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн до 4000,00 гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача. Водночас, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 45,84 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1110,42 грн. (2422,40/100%х45,84%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial