Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У листопаді 2025 року представник ТОВ «Свеа Фінанс» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту №5060576 від 24 жовтня 2024 року в розмірі 18024,48 грн, а також 2422,40 грн судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №5060576 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» надав відповідачу грошові кошти в сумі 5300 грн строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 1% в день, що застосовується у межах строку кредиту. Зазначали, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредит, що довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення». 26 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-14/25, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Лінеура Україна», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] за кредитним договором №5060576 від 24 жовтня 2024 року. Заборгованість за вказаним договором становить: 18024,48 грн, що складається 4928,75 грн заборгованості по тілу; 10644,48 грн заборгованості по відсотках, та 2451,25 грн пені. У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідача указану суму заборгованості, а також судові витрати у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 24 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №5060576 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надав позичальнику (споживачу) кредит в гривні в сумі 5300 грн, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надавався строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становила 1% в день та застосовувалась у межах строку кредиту. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом перерахування 24 жовтня 2024 року 5300 грн на його картку № [NUMBER] зазначену при оформленні кредиту, що підтверджується інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27 червня 2025 року. 26 червня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-14/25, за яким ТОВ «Лінеура Україна» відступило права вимоги, а ТОВ "Свеа фінанс" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Лінеура Україна», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] за кредитним договором №5060576 від 24 жовтня 2024 року, що підтверджується актом приймання-передачі документації, витягом з Реєстру боржників, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 26 червня 2025 року. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вказаному кредитному договору. Після набуття права вимоги позивач не здійснював будь-яких нарахувань за кредитним договором №5060576. Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за договором №5060576 від 24 жовтня 2024 року становить 18024,48 грн, з яких 4928,75 грн заборгованість за тілом кредиту, 10644,48 заборгованості за відсотками, 2452,05 грн пеня. У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1056-1ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За приписами п.1 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Надані позивачем докази вказують на те, що ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 24 жовтня 2024 року уклали в електронній формі кредитний договір №5060576, який підписаний сторонами електронним підписом, направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Позивач у встановленому законом порядку відповідно до договору факторингу №01.02-14/25, набув право вимоги до відповідача за вказаним договором, що підтверджується актом приймання-передачі документації, витягом з Реєстру боржників, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 26 червня 2025 року. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, або зобов`язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. Звертаючись з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача 18024,48 грн, що складається 4928,75 грн заборгованості по тілу; 10644,48 грн заборгованості по відсотках, та 2451,25 грн пені. При цьому [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 22 листопада 2024 року сплачено 2160 грн, з яким позикодавцем 371,25 грн зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, 1590 грн в рахунок погашення відсотків та 198,75 грн в рахунок сплати штрафних санкцій. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 2451,25 грн заборгованості за пенею задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки пеня нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідача на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, неустойки (пені). Ураховуючи, що 198,75 грн, сплачених відповідачем 22 листопада 2024 року зараховано в рахунок пені, яка з наведених вище підстав стягненню не підлягає, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №5060576 від 24 жовтня 2024 року в сумі 15374,48 грн, яка складається із заборгованості по тілу в розмірі 4928,75 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 10445,73 грн, з урахуванням сплачених ним 2160 грн, підлягає до задоволення. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, ціна позову становила 18024,48 грн, позов задоволено на суму 15374,48 грн тобто на 85,3%, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2066,31 грн судового збору.

Outcome: partial