Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТДВ "Страхова група "Оберіг" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 49250 грн, а також понесених судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначається, що 18.01.2024 сталася ДТП за участю "Opel Vectra", державний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), VIN-код [NUMBER] та "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач під час настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу "Opel Vectra", державний номер [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ "СГ"Оберіг" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-215456929. Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ "СГ"Оберіг" здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №EP-215456929, у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] . За полісом страхування №EP-215456929 було передбачено суму, яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 49250 грн. Позивач, на виконання полісу страхування №EP-215456929, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 49250 грн. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених пп. "а" п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Законом № 1961-IV, а саме перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння під час ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ"СГ"Оберіг" отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою суду від 20.11.2025 2025 року позовну заяву було залишено без руху. 25 листопада 2025 року на адресу суду надійшла заява, якою позивач виправив недоліки позовної заяви. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 26 листопада 2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 24). Відповідач до суду повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляд справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Про причини своєї неявки не повідомив. Заяв, клопотань від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно постанови Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при цьому згідно такої постанови [PERSON] , під час вчинення ДТП, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до листа Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовило [PERSON] у страховій виплаті щодо дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 18.01.2024 за участю транспортного засобу "Opel Vectra", з номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та повідомляє наступне. Згідно із попередніми висновками вбачається, що відповідальним за вчинення зазначеної ДТП є [PERSON] . Працівниками МТСБУ під час з`ясування причин та обставин зазначеної ДТП встановлено, що згідно з відомостями Національної поліції України станом на 18.01.2024 "Opel Vectra", з номерним знаком [NUMBER] , мав номер кузова VIN [NUMBER] . За результатами пошуку інформації у єдиній централізованій базі даних МТСБУ за вказаним номером кузова транспортного засобу виявлено, що по відношенню до згаданого транспортного засобу на зазначену Вами в повідомленні дату ДТП був чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс № EP 215456929, виданий страховою компанією ТДВ "СГ"Оберіг". Згідно поліса ЕР 215456929, укладено в 2003 році, транспортний засіб "Opel Vectra", з державним номером [NUMBER] , застрахований в страховій компанії ТДВ "СГ"Оберіг". 26 лютого 2024 року [PERSON] подав заяву до ТДВ "СГ"Оберіг" у зв`язку з настанням страхового випадку 18.01.2024, за договором страхування № ЕР-215456929 від 30.06.2023, належне страхове відшкодування в розмірі 49250 грн. Відповідно до акту огляду транспортного засобу від 07.02.2024, "Chevrolet Lacetti", державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , власник [PERSON] , та згідно ремонтної калькуляції № 48136 від 16.02.2024, загальна сума складає 47889,99 грн. Згідно квитанції серії ААК № 262869 від 18.01.2024 та акту наданих послуг № 969 від 18.01.2024 за перевезення транспортного засобу ТУ [NUMBER] (завантаження), вартість послуги становить 2800 грн. Відповідно до Страхового акту № 48136/1 від 05.03.2024 ТДВ "Страхова група "Оберіг", складеного в рамках страхової справи № 48136 сума страхового відшкодування становить 49250 грн. Як вбачається з платіжної інструкції № 26545 від 05.03.2024 ТДВ "Страхова група "Оберіг" перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 49250 грн. Призначення платежу- страхове відшкодування згідно страхового акту № 48136/1. При вирішенні спору суд керується такими нормами права: Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Згідно пп. "а" п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакціїя. Відповідно до ст. 9 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV (чинного та в редакції станом на дату події) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" (в редакції Закону 2642-VIII від 15.11.2024) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Виходячи зі змісту ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Таким чином, оскільки позивач виконав свої зобов`язання страховика у повному обсязі, а відповідач відповідає вимогам пп. "а" п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, так як відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП, до нього, у розумінні статті 1191 ЦК України, перейшло право вимоги відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки. За таких обставин, позов ТДВ "СГ"Оберіг" про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а з [PERSON] на користь ТДВ "СГ"Оберіг" в порядку регресу підлягають стягненню витрати в розмірі 49250 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Судом встановлено, що понесені ТДВ "Страхова група "Оберіг" витрати на правничу допомогу в розмірі 7300 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 16 липня 2025; попереднім розрахунком судових витрат на правову допомогу у розмірі 7300 грн; актом прийому-передачі наданих послуг № 48136/1 від 10.11.2025, до Договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, за відсутності заперечень щодо таких витрат від відповідача, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7300 грн підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією переказу коштів № 34796 від 11.11.2025 (а.с. 7), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved