Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку під будинком, у якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510600000:07:019:0035, розташовану в [ADDRESS] , цільове використання: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка на підставі Державного акту від 21.09.2007 серії ЯА №923148, зареєстрована за [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтований тим, що за договором дарування житлового будинку від 28.11.2006, посвідченого нотаріально, зареєстрованого в реєстрі за №3496, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , позивач є власником житлового будинку, загальною площею 69,6 кв.м., житловою прощею 47,4 кв.м. з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , на земельній ділянці присадибних земель виконкому Ладижинської міської ради Вінницької області. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,1000 га, розташовану в [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 0510600000:07:019:0035, зареєстровано 21.09.2007 на підставі державного акту від 21.09.2007 серії ЯА №923148 за [PERSON] . Отже, право власності на зазначену земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, що належить на праві власності позивачу [PERSON] виникло у [PERSON] внаслідок приватизації земельної ділянки після дарування ним житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер. У позивача виникла необхідність розпорядитись належним їй на праві власності житловим будинком, проте без оформлення на ім`я позивача права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, позивач не має можливості розпорядитися своїм правом і переоформити право власності на земельну ділянку, тому позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку під будинком. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.11.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.12.2025 закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Клименко І.Ф. не з`явилися, від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд цивільної справи в письмовому провадженні за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Ладижинської міської ради Вінницької області в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про розгляд справи. 08.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача Масняк О.О. надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. З огляду на наявність заяв сторін суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору дарування жилого будинку від 28.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Вихватнюк Л.А., зареєстрованим в реєстрі за №3496, є власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] на земельній ділянці присадибних земель виконкому Ладижинської міської ради Вінницької області. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 24.10.2014, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області Пилипчак О.Г. індексний номер 16718909 від 24.10.2014 зареєстровано за [PERSON] (попередня реєстрація здійснена КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.11.2006). Попередньо житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , належав [PERSON] , який є батьком позивачки [PERSON] . Також встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №923148 від 21.09.2007, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010700200141, який видано на підставі рішення Ладижинської міської ради 29 сесії 4 скликання від 14.01.2005, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510600000:07:019:0035, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.10.2014. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як зазначено в ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України п раво власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції Закону України №997-V від 27.04.2007) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. За приписами статті 377 ЦК України (в редакції, що діяла до прийняття Закону України №1702-VI від 05.11.2009) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. На час укладення угоди дарування житлового будинку (28.11.2006) за приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25.10.2001 (в період з 01.01.2002 до 20.06.2007) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку на підставі цивільно-правових угод. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України №997-V від 27.04.2007) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України №1702-VI від 05.11.2009) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, законодавство, яке діяло станом на час укладення угоди дарування житлового будинку (28.11.2026), встановлювало правило, за яким перехід права на земельну ділянку до набувача жилого будинку, будівлі або споруди відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі власника земельної ділянки або органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою. Відповідно до підпункту «г» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (в редакції Постанови Верховного Суду №2 від 19.03.2010), вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27.04.2007 року №997-V і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки,яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 05.11.2009 №1702-VI. Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 у справі №6-1003цс15 висловив правову позицію, згідно з якою за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, зазначено, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Такий перехід відбувається відповідно до законодавства незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що до набувача права власності на житловий будинок, переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, або яка є необхідною для їх обслуговування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510600000:07:019:0035, розташовану в [ADDRESS] .

Outcome: approved