Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) звернувся до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі - ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2016 року отримав від ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» ордер на жилу площу в гуртожитку № 02, на підставі якого він вселився та проживає у кімнаті [ADDRESS] . 01 листопада 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір найму (оренди) житла № Гурт - 16/2016, відповідно до якого відповідач як наймодавець, передав, а він (позивач), як наймач, прийняв у строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входить кімната [ADDRESS] , загальною площею 34,9 кв.м (житлова площа 29,6 кв. м), на 2 поверсі в гуртожитку аспірантів ПАТ КИЇВЗНДІЕП», що знаходиться на балансі наймодавця. Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2025 року. 01 листопада 2016 року між ними був укладений акт приймання-передачі до договору найму (оренди) житла від 01 листопада 2016 року № Гурт - 16/2016, відповідно до якого на момент складання акту майно не придатне для проживання та потребує капітального ремонту, оскільки з часу побудови будинку та ведення його в експлуатацію в 1969 році не здійснювались заміна електромережі, труб водопостачання, каналізації, віконних рам, дверних блоків, підлога деформована, в стелі перепади перекриття, відшаровані шпалери та штукатурка стін, частково відсутня та пошкоджена керамічна плитка в санвузлі, пошкоджена сантехніка. Враховуючи стан кімнати, наданої йому в оренду, 25 грудня 2016 року він звернувся до директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» із проханням надати дозвіл на здійснення ремонту в приміщені кімнати № [NUMBER] , яка знаходиться в гуртожитку аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», та отримав такий дозвіл. З метою проведення ремонтних робіт він підготував кошторисну документацію та надав на експертизу ДП «УКРДЕРЖБУДЕКСПЕРТИЗА», загальна кошторисна вартість поточного ремонту у поточних цінах станом на 22 лютого 2017 року склала 104 082, 00 грн. Крім того, позивач повністю замінив у кімнаті всю електропроводку, сантехніку, встановив гідроізоляцію, замінив вікна, підлогу та стелю, встановив вбудовані меблі та техніку. Таким чином, позивач витратив значні кошти щодо приведення орендованої кімнати в придатний для проживання стан. Зазначає, що належним чином виконував умови договору найму (оренди) житла від 01 листопада 2016 року, вчасно оплачував платежі, передбачені договором. Відповідно до положень п. 10.4. договору найму (оренди) житла № Гурт - 16/2016 від 01 листопада 2016 року, наймач, у випадку виконання умов цього договору, має переважне право на його переукладення після закінчення строку його дії. 18 червня 2024 року позивач отримав інформацію (в усному форматі) від коменданта гуртожитку, що з ним достроково розірвано договір оренди житла № Гурт-16/2016 та зобов`язано звільнити кімнату до кінця поточного місяця, а також знятися з реєстрації цього помешкання. Жодних офіційних письмових повідомлень від відповідача він не отримував. Згідно із положеннями п. 9.6 договору найму № Гурт-16/2016 наймодавець має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у випадку, якщо: наймач користується майном всупереч Договору або призначенню; наймач не сплатив виставленні рахунки за житлово-комунальні послуги та утримання будинку протягом двох місяців підряд з дня закінчення строку платежу; порушення наймачем умов п. 4.1. договору (обов`язки наймача). Таким чином, пунктом 9.6 вказаного договору визначений вичерпний перелік обставин, за яких наймодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір. Вказує, що він добросовісно виконує свої зобов`язання щодо оренди вказаної кімнати, а також значно покращив предмет оренди та жодних порушень, передбачених п. 9.6 договору, найму не вчиняв. Таким чином, у відповідача немає жодних правових підстав достроково в односторонньому порядку розірвати договір найму від листопада 2016 року. Однак працівники відповідача протиправно чинять перешкоди в користуванні кімнатою в гуртожитку, які полягають у тому, що комендант гуртожитку регулярно нагадує про необхідність виселення з кімнати, інші працівники відповідача телефонують майже щодня з погрозами примусово виселити його з гуртожитку. Такі дії відповідача створюють йому дискомфорт у користуванні житлом у гуртожитку, у якому знаходяться його особисті речі. Він має обґрунтовані побоювання, що представники відповідача за його відсутності проникнуть у житло, самостійно здійснять його виселення шляхом винесення його речей за межі житла та в подальшому не допустять його до орендованої кімнати. Позивач зазначає, що це є його єдине житло, інше житлове приміщення у нього відсутнє. Тривалий час проживання у спірному житлі (більше 8 років) є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним їм в розумінні статті 8 Конвенції, а тому його виселення з цього житла буде невиправданим втручанням у його приватну сферу, порушенням прав на повагу до житла. Посилаючись на наведене, просить суд: визнати незаконними дії відповідача щодо його виселення зі вказаної кімнати, зобов`язати останнього усунути перешкоди в користуванні житловою кімнатою в гуртожитку, зобов`язати директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та інших службових осіб не перешкоджати йому та членам його сім`ї у користуванні кімнатою № [NUMBER] загальною площею 34,9 кв. м (житлова площа 29,6 кв. м) на [ADDRESS] ; визнати дійсним договір оренди, укладений між ним та відповідачем щодо оренди кімнати [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року відкрито провадження в порядку в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 грудня 2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі. Судове засідання відкладено до 10.12.2024 року. 09.12.2024 року від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просить ухвалити рішення, яким повністю задовольнити вимоги. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2024 року розгляд справи відкладено до 17.03.2025 року. 10.12.2024 року від представника ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про виселення, яка мотивована тим, що 01.11.2021 року між сторонами був укладений договір оренди житла Гурт-16/2021, відповідно до умов якого передача кімнати № [NUMBER] гуртожитку в оренду не тягне за собою виникнення у позивача (за первісним позовом) права власності на це майно, права постійного користування чи права на приватизацію цієї кімнати. 14.05.2024 року комісією відповідача (за первісним позовом) було проведено перевірку фактично проживаючих осіб у гуртожитку. За результатами перевірки комісією було встановлено, що [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] , у цій кімнаті проживають сторонні особи, які не є працівниками відповідача та не є стороною договору оренди, про що було складено акт про відсутність проживання орендаря в гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». На підставі виявленого порушення позивачем умов договору оренди, відповідач прийняв рішення про дострокове розірвання договору оренди та звільнення кімнати, про що було повідомлено позивача. 25.07.2023 року комісією відповідача (за первісним позовом) було проведено службове розслідування щодо осіб, що прожиавють у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на [ADDRESS] , про що було складено акт №2. За результатами службового розслідування комісія дійшла до висновку, що: [PERSON] з 01.11.2016 року та по теперішній час фактично не проживає і не користується кімнатою [ADDRESS] ; в кімнаті [ADDRESS] незаконно мешкає стороння особа - [PERSON] 31.07.2024 року позивач (за зустрічним позовом) звернувся до відповідача (за зустрічним позовом) з вимогою про негайне звільнення кімнати № 16 гуртожитку, після чого [PERSON] звернувся до суду з первісним позовом про усунення перешкод у користуванні кімнатою № [NUMBER] гуртожитку. У зв`язку з тим, що відповідач не був працівником ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», тому 01.11.2021 року кімнату № 16 гуртожитку позивач (за зустрічним позовом) надав у користування відповідачу (за зустрічним позовом) на підставі договору оренди житла № Гурт -16/2021 і на ці правовідносини розповсюджуються положення та вимоги законодавства та Примірні положення про користування гуртожитками, затверджені постановою Кабінету Міністрів України віл 20 червня 2018 року № 498 (далі - Положення 498), що регулюють орендні відносини житла. Відповідно цього Положення особам, які проживають у гуртожитку, забороняється без згоди власника гуртожитку обмінювати, здавати в піднайом жилі приміщення, у яких проживають. Відповідно до пунктів 5.1 - 5.2. Положення, виселенню з гуртожитку осіб, які проживають на умовах найму (оренди) проводиться відповідно до статті 132 ЖКУ PCР. Мешканці гуртожитку, орендарі підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого житла, у тому числі, у разі розірвання, припинення або закінчення строку дії договору оренди житлового приміщення; в разі використання наймачем чи членом його сім`ї або іншою особою, яка проживає разом з ним, житлового приміщення не за призначенням та в інших випадках, передбачених житловим законодавством. Відповідач (за зустрічним позовом) протягом дії договору оренди житла не звертався до позивача (за зустрічним позовом) з будь - якими заявами щодо вселення членів сім`ї та інших осіб у кімнату № 16 гуртожитку, також не звертався до погодження на здачу в піднайом кімнату № [NUMBER] гуртожитку. Позивач (за зустрічним позовом) не надавав згоди відповідачу (за зустрічним позовом) на вселення сторонніх осіб у кімнату №16 гуртожитку та не надавав згоди на здачу в піднайом кімнати. Відповідно до пунктів 9.3., 9.5., 9.6. договору оренди, порушення однією із сторін своїх обов`язків за даним договором та умов договору є підставою для іншої сторони достроково розірвати договір в односторонньому порядку. Відповідач має право достроково розірвати договір оренди в односторонньому порядку письмово попередивши за 1 (один) місяць до дати розірвання договору. Відповідач має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку у випадку якщо: позивач юристується майном всупереч договору або призначенню; порушення позивачем умов пункту 4.1. договору. Посилаючись на наведене, ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» просить суд: прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні з позовом [PERSON] до ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про усунення перешкод у користуванні майном; договір № Гурт-16/2021 від 01.11.2021 року, укладений між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та [PERSON] , розірвати; виселити [PERSON] з житлового приміщення кімнати № [NUMBER] гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», який знаходиться в буд. [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення; судові витрати покласти на відповідача (за зустрічним позовом). 10.12.2024 року представник ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» подав відзив, у якому підтримав доводи, викладені у зустрічному позові, просив залишити первісний позов [PERSON] як необґрунтований та безпідставний. Протокольною ухвало. Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2025 року у справі оголошено перерву до 07.07.2025 року 14.03.2025 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому просить відхилити всі доводи відзиву відповідача (за первісним позовом). Відповідно до довідки Печерського районного суду судове засідання, призначене не 07.07.2025 року було знято з розгляду у зв`язку з чергування судді, як слідчий суддя. Дата наступного судового засідання 24.09.2025 року. Протокольною ухвалою від 24.09.2025 року прийнято зустрічний позов до розгляду в одному провадженні з позовом [PERSON] до ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про усунення перешкод у користуванні майном. У справі оголошено перерву до 14.01.2026 року. Позивач (за первісним позовом) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник відповідача (за первісним позовом) у поданій до суду заяві просив справу розглядати за відсутності представника, у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Суд установив, що до статутного фонду ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» в процесі корпоратизації товариства було передано будівлю гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», яка розташована на [ADDRESS] у м. Києві. Тобто, ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» є власником зазначеного гуртожитку. ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» є товариством, 100% акцій якого належать державі в особі Міністерства розвитку громад та територій України, є підпорядкованим вказаному Міністерству. [PERSON] проживає в блоку 16, загальною площею 34,90 кв.м., в гуртожитку на [ADDRESS] . 01.11.2021 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та [PERSON] був укладений договір оренди житла Гурт-16/2021, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», як наймодавець, передав, а [PERSON] , як наймач, прийняв у строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входить кімната [ADDRESS] , загальною площею 34,9 кв.м (житлова площа 29,6 кв.м), на 2 поверсі в гуртожитку аспірантів ПАТ КИЇВЗНДІЕП», що знаходиться на балансі наймодавця. Відповідно до п. 1.2. договору, майно передавалося у найм (оренду) з метою тимчасового проживання на час дії даного договору. Термін дії договору до 31 грудня 2025 року. Відповідно до умов вказаного договору передача кімнати № [NUMBER] гуртожитку в оренду не тягне за собою виникнення у позивача (за первісним позовом) права власності на це майно, права постійного користування чи права на приватизацію цієї кімнати. 14.05.2024 року комісією ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» було проведено перевірку фактично проживаючих осіб у гуртожитку, за результатами якої встановлено, що [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] , у цій кімнаті проживають сторонні особи, які не є працівниками відповідача та не є стороною договору оренди, про що було складено акт про відсутність проживання орендаря в гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». На підставі виявленого порушення позивачем умов договору оренди, відповідач прийняв рішення про дострокове розірвання договору оренди та звільнення кімнати, про що було повідомлено позивача. 25.07.2023 року комісією відповідача (за первісним позовом) було проведено службове розслідування щодо осіб, що проживають у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на [ADDRESS] , про що було складено акт № 2. За результатами службового розслідування комісія дійшла до висновку, що: [PERSON] з 01.11.2016 року та по теперішній час фактично не проживає і не користується кімнатою [ADDRESS] . 20.05.2024 року ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» надіслало на адресу [PERSON] повідомлення про розірвання договору, за змістом якого ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» просило [PERSON] звільнити орендоване житлове приміщення, згідно договору оренди житла № Гурт - 16/2021 від 01 листопада 2021 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; підписати акт передачі - повернення, передати ключі від кімнати завідувачу гуртожитку та вжити заходів, щоб станом на 30 червня 2024 року всі зобов`язання перед ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» по виплатах були виконані; протягом п`яти днів знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання. 31.07.2024 року на адресу [PERSON] надіслано вимогу про звільнення приміщення, згідно з якою ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» повідомило [PERSON] про розірвання договору оренди житла № Гурт-16/2021 від 01 листопада 2021 року та просило звільнити житлове приміщення 30 червня 2024 року, передати ключі від кімнати завідувачу гуртожитку. Вимагало негайно звільнити зайняте приміщення, а саме, блок [ADDRESS] . Вказані вимоги [PERSON] не виконав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо первісного позову [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна (пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19)). Проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) у гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення (пункт 14 частини першої статті 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі (частина перша статті 811 ЦК України). Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років (частина перша статті 821 ЦК України). Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини, яка має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його. Саме тому міжнародні правові акти декларують право людини на недоторканність її житла. Зокрема, статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено: «Ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла... Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань». Аналогічна вимога міститься в статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року. Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна в статті 47 Конституції України закріпила право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Держава гарантує не лише свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини четвертої ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41). З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом особою, яка володіє таким приміщенням незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року № 14-181 цс18 (справа № 653/1096/16-ц). Пунктами 11, 13 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 року № 498, встановлено, що наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, у гуртожитках забороняється без згоди організації, яка здійснює управління гуртожитком, обмінювати, здавати в піднайом жилі приміщення, передані у користування на підставі договору найму (оренди). Користування жилою площею у гуртожитках державної та комунальної форми власності здійснюється за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера (пункт 7 Примірного положення). У справі, що є предметом розгляду, встановлено, що 01.11.2021 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та [PERSON] був укладений договір оренди житла Гурт-16/2021, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», як наймодавець, передав, а [PERSON] , як наймач, прийняв у строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входить кімната № [NUMBER] , загальною площею 34,9 кв.м (житлова площа 29,6 кв.м), на 2 поверсі в гуртожитку аспірантів ПАТ КИЇВЗНДІЕП», що знаходиться на балансі наймодавця. Термін дії договору до 31 грудня 2025 року. Відповідно до умов вказаного договору передача кімнати № [NUMBER] гуртожитку в оренду не тягне за собою виникнення у позивача (за первісним позовом) права власності на це майно, права постійного користування чи права на приватизацію цієї кімнати. 14.05.2024 року комісією ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» було проведено перевірку фактично проживаючих осіб у гуртожитку, за результатами якої встановлено, що [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] , а у цій кімнаті проживають сторонні особи, які не є працівниками відповідача та не є стороною договору оренди, про що було складено акт про відсутність проживання орендаря в гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». На підставі виявленого порушення позивачем умов договору оренди, відповідач прийняв рішення про дострокове розірвання договору оренди та звільнення кімнати, про що було повідомлено позивача. 25.07.2023 року комісією відповідача (за первісним позовом) було проведено службове розслідування щодо осіб, що проживають у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на [ADDRESS] , про що було складено акт №2. За результатами службового розслідування комісія дійшла до висновку, що: [PERSON] з 01.11.2016 року та до теперішнього часу фактично не проживає і не користується кімнатою [ADDRESS] . 31.07.2024 року ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» звернулося до [PERSON] з вимогою про негайне звільнення кімнати №16 гуртожитку. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його прав, яке, на думку останнього, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним майном. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 05 квітня 2023 року у справі № 522/4183/21 (провадження № 61-12622св22). Таким чином, предметом доказування первісного позову у справі, яка є предметом розгляду, є вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірною кімнатою у гуртожитку. Згідно із статтею статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первісний позов є безпідставним і задоволенню не підлягає. [PERSON] не довів, що відповідач (за первісним позовом) протиправно чинить йому перешкоди в користуванні кімнатою в гуртожитку. Щодо зустрічного позову ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) - ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч.1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 782 ЦК України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. З моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору найму договір вважається розірваним. Наймач зобов`язаний повернути наймодавцеві предмет оренди в строки, передбачені договором найму (оренди), а якщо такі строки не визначені - в розумний строк (тобто строк, необхідний для підготовки предмету оренди для передачі наймачеві. Матеріалами справи встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», змінило назву на Акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву. З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2024 року на адресу [PERSON] надіслано повідомлення про розірвання договору, за змістом якого ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» просило [PERSON] звільнити орендоване житлове приміщення, згідно договору оренди житла № Гурт - 16/2021 від 01 листопада 2021 року, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , підписати акт передачі - повернення, передати ключі від кімнати завідувачу гуртожитку та вжити заходів, щоб станом на 30 червня 2024 року всі зобов`язання перед ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» по виплатах були виконані; протягом п`яти днів знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання. Крім того, 31.07.2024 року на адресу [PERSON] надіслано вимогу про звільнення приміщення, згідно з якою ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» повідомило [PERSON] про розірвання договору оренди житла № Гурт-16/2021 від 01 листопада 2021 року та просило звільнити житлове приміщення 30 червня 2024 року, передати ключі від кімнати завідувачу гуртожитку. Вимагало негайно звільнити зайняте приміщення, а саме блок [ADDRESS] . Вказані вимоги [PERSON] не виконав. Таким чином, договір оренди нерухомого житла від 01.11.2021 року № Гурт-16/2021 розірваний за ініціативою орендодавця, процедура розірвання договору ним була дотримана, а відповідач (за зустрічним позовом) проживає в спірній кімнаті гуртожитку за відсутності будь-яких законних підстав. Крім того, відповідно до умов договору оренди житла від 01.11.2021 року№ Гурт-16/2021, укладеного між сторонами, термін його дії встановлений до 31 грудня 2025 року. Тобто, станом на час розгляду цієї справи договір припинив свою дію, оскільки 31 грудня 2025 року термін його дії сплив, тому підстави для його розірвання у судовому порядку відсутні. З огляду на те, що відповідач (за зустрічним позовом) порушує права позивача (за зустрічним позовом) щодо користування та розпорядження спірною кімнатою, суд приходить до висновку, що позивач (за зустрічним позовом) правомірно вимагає виселення відповідача (за зустрічним позовом) з кімнати гуртожитку, який належить останньому на праві власності, оскільки саме у такий спосіб можуть бути усунуті перешкоди законному власнику у користуванні майном. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог зустрічного позову про виселення [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням зустрічного позову, судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на [PERSON] . Враховуючи викладене,

Outcome: partial