Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №8372550 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» Відповідно до пунктів 1.2.-1.4. Договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 15000,00 гривень. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 10.10.2024 (дата надання кредиту). Строк, на який надається окрема частина кредиту, встановлюється Графіком платежів. Повернення кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 09.11.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). 11.10.2024 між Товариством та Споживачем шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», укладено додаткову угоду до Договору кредиту, відповідно до умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту (отриманого Споживачем) на 2000,00 гривень та викласти пункт 1.3 Договору в новій редакції, відповідно до якої сума кредиту (загальний розмір) складає: 17000,00 гривень. Також, відповідно до умов додаткової угоди, сторонами було змінено строк повернення кредиту, що відображено у відповідній Таблиці, що додається до Додаткової угоди. Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (пункт 2.1. Договору кредиту). Позивач виконав свої зобов`язання належним чином. У зв`язку з неповерненням заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024, заборгованість становить 37380,00 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 17000,00 гривень, заборгованості по відсотках у розмірі 20380,00 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024 у загальному розмірі 37380,00 гривень та судові витрати по справі (а.с. 1-14). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2025 року дану цивільну справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 75-76). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 78-79). Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у прохальній частині позовної заяви просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 12). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Учасники справи у судове засідання, призначене на 08 січня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 12 січня 2026 року прийнята відповідна ухвала (а.с.103). Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Товариством, та [PERSON] , Споживачем, укладено Договір № 8372550 про надання споживчого кредиту, за яким на умовах, встановлених договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки,передбачені договором. Даний договір та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (С3793) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений у пункті 10 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000,00 гривень. Строк кредиту 360 днів (день) (пункти 1.3, 1.4 договору). Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору (п. 1.5.1 договору). Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 Кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (пункт 2.2. Договору). Згідно з підпункту 2.4. пункту 2 Кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно підпункту 2.1 Кредитного договору. Підписанням Договору про надання споживчого кредиту відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (підпункт 9.8 Кредитного договору), які розмішені на Веб-сайті (а.с. 22-36). 11.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Товариством, та [PERSON] , Споживачем, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», укладено додаткову угоду до Договору кредиту, відповідно до умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту (отриманого Споживачем) на 2000,00 гривень та викласти пункт 1.3 Договору в новій редакції, відповідно до якої сума кредиту (загальний розмір) складає: 17000,00 гривень (а.с. 37-43). Згідно листа генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Easy pay» №7/10779 від 19.05.2025 повідомлено про успішність наступної операції: номер транзакції: 1490002712, сума: 15 000,00 гривень, дата прийняття: 10.10.2024 19:44, номер карти: [NUMBER] (а.с. 48-49). У листі генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Easy pay» №7/10788 від 19.05.2025 повідомлено про успішність наступної операції: номер транзакції: 1490500676, сума: 2000,00 гривень, дата прийняття: 11.10.2024 16:30, номер карти: [NUMBER] (а.с. 50-51). Зі змісту Карти обліку Договору (розрахунок заборгованості) за договором про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024, заборгованість становить 37380,00 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 17000,00 гривень, заборгованості по відсотках за період з 10.10.2024 по 07.02.2025 у розмірі 20380,00 гривень. Оплати тіла кредиту та процентів відповідачем не здійснювалися (а.с. 27-31). 04 червня 2025 року позивачем наслана відповідачу досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості,що залишилася без відповіді (а.с. 53, 55). Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором. Товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 426 від 28 лютого 2017 року (а.с. 60). Згідно Витягу із Державного реєстру фінансових установ, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право на здійснення фінансової послуги: факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит (а.с.61). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код 41078230 (а.с. 62). Згідно довідки від 07.08.2023 вих. № 18316, [PERSON] перебуває на військовій службі з 19 грудня 2024 року (а.с. 93-94). [PERSON] з 01 червня 2025 року по 30 червня 2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України (а.с. 95). Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з частиною сьомою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12цьогоЗакону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 10.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», Товариством, та [PERSON] , Споживачем, укладено Договір № 8372550 про надання споживчого кредиту. 11.10.2024 позивач та відповідач уклали додаткову угоду до Договору кредиту, відповідно до умов якої сторони домовились збільшити суму кредиту (отриманого Споживачем) на 2000,00 гривень Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору в розмірі 17 000,00 гривень, що не спростовано в ході розгляду справи. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконував, жодних платежів не здійснив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Докази, які б спростовували вищевказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», як кредитор, свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачем виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого суд не встановив, а відповідач не повернув отримані кошти, тому суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 17 000,00 гривень. Щодо стягнення відсотків за договором, то суд зазначає наступне. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, сума відсотків за користування кредитом за умовами договору про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024 у розмірі 20380,00 гривень розрахована позивачем правильно, в межах узгодженого сторонами строку кредитування (зокрема, 120 днів) та з урахуванням положень пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час. Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Аналіз пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі з 19 грудня 2024 року. Таким чином, на відповідача, як на військовослужбовця, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час їх призову. Згідно розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024, відсотки розраховані за період з 10.10.2024 по 07.02.2025 у розмірі 20380,00 гривень. Отже, за період перебування відповідача на військовій службі не повинні нараховуватись відсотки за кредитним договором, відповідно з 19.12.2024 проценти не підлягають нарахуванню. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню відсотки з 10.10.2024 по 18.12.2024 у розмірі 11900,00 гривень (17000,00 гривень х 1 % х 70 (кількість днів прострочення)). Отже, сума відсотків за кредитним договором у розмірі 11900,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором про споживчий кредит №8372550 від 10.10.2024 у розмірі 28900,00 гривень, з яких: 17 000,00 гривень тіло кредиту, 11900,00 гривень відсотки за користування кредитом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 гривень (а.с. 77). Позовні вимоги задоволені частково на 77,31 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1872,76 гривень. У прохальній частині позовної заяви представником позивача не заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим таке питання при ухваленні рішення не вирішується. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 105,00 гривень, які фактично є витратами на відправлення досудової вимоги відповідачу, то суд зауважує, що до матеріалів позовної заяви представником Позивача не надано належного доказу оплати такої суми на поштову пересилку, у зв`язку з чим суд позбавлений підстав для стягнення з відповідача такої витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 207, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 628, 639, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: partial