Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінрайт» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 2 153 300,02 грн. та судовий збір у сумі 25839,60 грн. В обґрунтування поданого позову позивач указує на те, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого укладено кредитний договір № 10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 року. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 1 500 000,00 грн. строком з 14 грудня 2021 по 01 березня 2023 року, з оплатою по процентній ставці 16% річних. За умовами Кредитного договору і відповідно до Заяви про видачу готівки №4247_ 3 від 15.12.2021 року вказаним позичальником було отримано в касі банку Кредит у сумі 1 500 000,00 гривень. Проте Позичальник не виконував своїх зобов`язань перед Банком, встановлених умовами Кредитного договору та не сплатив у встановлені строки сум основного боргу за Кредитом, проценти за користування Кредитом та інших встановлених у вказаному Договорі платежів. 18.08.2023 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладено договір № GL5N024261 ПВ про відступлення права вимоги, за яким Банк відступив шляхом продажу права вимоги до боржника за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого укладено Кредитний договір № 10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. Станом на 18.08.2023 (день укладення Договору відступлення права вимоги) за Кредитним договором обліковувалася заборгованість в розмірі 1874633,33 грн.: за основною сумою кредиту 1 500 000,00 (Один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок; за відсотками/процентами - 374 633,33 (триста сімдесят чотири тисячі шістсот тридцять три) гривні 33 копійки. Також, Банком були відступлені та перейшли до Нового кредитора права за договорами забезпечення: договір застави №10-23/2021-АМК-UAN-3 рухомого майна, посвідчений 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., про що зроблено реєстровий запис за № 12737 від 14.12.2021 року; Договір поруки №10-23/2021-АМК-UAN-П від 14.12.2021 року з [PERSON] . ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» є Новим кредитором за №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого, укладено кредитний договір №10-23/2021-АМК-UAN від 14 грудня 2021 року відповідно до вимог чинного законодавства України. З метою забезпечення виконання Клієнтом\\контрагентом своїх зобов`язань за Кредитним договором між тими самими сторонами було укладено договір застави № 10-23/2021-АМК-UAN-3 рухомого майна, посвідченого 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., про що зроблено реєстровий запис за № 12737 від 14.12.2021 року (надалі Договір застави), відповідно до якого у забезпечення своєчасного виконання Клієнтом \\ контрагентом своїх зобов`язань за Кредитним договором Заставодавець передав у заставу Банку наступне майно: - Комбайн зернозбиральний марки NEW HOLLAND TC 5.90, реєстраційний номер [NUMBER] , заводський № [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , 2017 року випуску, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Предмет застави належить Заставодавцеві на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію машини серія [NUMBER] , виданим 25 квітня 2018 року ГУ Держпродспоживслужби в Черкаській області. Вартість предмету застави становить 1 716 200,00 грн. станом на день укладення Договору застави - Зернова жниварка NEW HOLLAND модель 20GHCP (ширина 6,1 метр), заводський № 758122005, 2017 року випуску, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Предмет застави належить Заставодавцеві на праві власності, що підтверджується Договором купівлі-продажу №41/25 159 від 03 квітня 2018 року, Актом приймання- передачі від 24 квітня 2018 року та Видатковою накладною № Ч-2331 від 24 квітня 2018 року. Станом на дату подання цього позову, Позичальник не виконав взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором, як щодо сплати сум основного боргу за Кредитом так і щодо сплати процентів за користування Кредитом. У порушення прийнятого на себе, відповідно до умов Кредитного договору, зобов`язання, не сплачені грошові кошти згідно з встановленим графіком та Кредитним договором у повному обсязі. Станом на 24.12.2024 року загальна несплачена заборгованість за Кредитним договором , яка підлягає стягненню з Відповідача, складає 2 153 300,02 (Два мільйони сто п`ятдесят три тисячі триста гривень 02 копійки) (Розрахунок додається): - залишок кредиту 1 500 000,00 грн. (Один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок): - залишок нарахованих та несплачених відсотків 653 300,02 грн. (Шістсот п`ятдесят три тисячі триста гривень 02 копійки); Таким чином, Позивач ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» набув право примусового стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого, укладено кредитний договір №10-23/2021-АМК-UAN від 14 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] у судовому порядку. Відповідно до п. 2.16. Кредитного Договору процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний у пункті 2.6. Договору, 16 % річних, нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення кредиту. Всього сума нарахованих процентів за період з 18.08.2023 р. по 23.12.2024 р. включно складає 313 333,36 грн. Всього сума несплачених відсотків за період з 18.08.2023 р. по 23.12.2024 р. з урахуванням платежів складає 278 666,69 грн. (з врахуванням часткової сплати 08.05.2024 року 50 000,00 грн.) Заборгованість за відсотками, нарахованими в період до 18.08.2023 р. відповідно до договору №GL5N024261 ПВ про відступлення прав вимоги від 18.08.2023 складає 374 633,33 грн. 14.12.2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Договір Поруки №10-23/2021-АМК-UAH П. Згідно з умовами вказаного Договору Поруки (з всіма змінами та доповненнями до нього), фізична особа [PERSON] , як Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником, в повному обсязі усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, у відповідності до умов якого було надано Боржникові грошові кошти у сумі 1 500 000,00 гривень, строком з 14 грудня 2021 року до 01 березня 2023 року включно, зі сплатою 16,00 % річних. Вона як поручитель повинна виконати Зобов`язання в тому ж порядку, який встановлено для Позичальника вказаним Кредитним договором. Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Як наслідок, [PERSON] , як поручитель боржника [PERSON] за укладеним Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого, укладено кредитний договір №10-23/2021-АМК-UAN від 14 грудня 2021 року на дату укладання 18.08.2023 року Договору про відступлення прав вимоги відповідає перед новим кредитором, як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і вказаний боржник. Зважаючи на вищенаведене, ТОВ «ФК «Фінрайт» звернулось до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.01.2025 року провадження в справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.07.2025 підготовче засідання по справі закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Браташ О.О. наполягала на задоволенні позову. Пояснила, що проводились досудові заходи врегулювання спору, однак відповідач у свою чергу нічого не оскаржував та не звертався до позивача з пропозиціями стосовно врегулювання спору. Також зазначала, що строк кредитування за договором до 01.03.2023 року. Відповідно до Договору № GL5N024261 ПВ про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінрайт» вже отримало право на вимогу суми основного боргу 1 500 000,00 грн. та нарахованих відсотків у сумі 374 663,33 грн., крім того, представник позивача вказала, що згідно п. 2.16 Кредитного Договору позивач отримав право нараховувати відсотки. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сизько Д.Б. в судове засідання не з`явилися, але представник скерував клопотання про проведення судового засідання без їхньої участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14.12.2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року строком дії до 13 грудня 2024 року. У рамках вказаного вище Генерального договору укладено кредитний договір № 10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 року, відповідно до якого Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах безпечності, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн. Згідно умов кредитного договору кредит надається на строк з 14 грудня 2021 року до 01 березня 2023 року включно (п. 2.6), зі сплатою 16 % річних в порядку і умовах, визначених Кредитним договором (п. 2.8). Кредит надається на споживчі цілі (п. 1.3). Відповідно до п 2.16 Кредитного договору процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п.2.6 Договору, проценти річних нараховуються на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня простроченого боргу. Додатком № 3 до Кредитного договору №10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 є розрахунок загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором споживчого кредиту, в якому фактично визначено графік сплати тіла кредиту та процентів. Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 97-99). Крім того, [PERSON] надала згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладення Кредитного Договору № 10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 (а.с. 100). АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за кредитним договором від 14.12.2021 року № 10-23/2021-АМК-UAN, виконало в повному обсязі, а саме видало відповідачу кошти в сумі 1 500 000 грн. 00 коп. на умовах, передбачених договором, що не оспорювалось сторонами. Також судом установлено, що між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір поруки №10-23/2021-АМК-UAN-П від 14.12.2021 року. Даний договір набуває чинності і діє з моменту його підписання Сторонами та протягом трьох років з дня закінчення строку дії Кредитного договору. Згідно вказаного договору [PERSON] поручилась перед Кредитором за виконання Боржником у повному обсязі усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, у відповідності до умов якого Кредитором було надано Боржнику грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн. зі сплатою 16,00% річних. Згідно з статтею 553 ЦК України договір поруки за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно договору відступлення прав вимоги від 18.08.2023 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» укладено договір № GL5N024261 ПВ про відступлення права вимоги, за яким АТ «Мегабанк» відступив, а ТОВ «ФК «Фінрайт» прийняв права вимоги до [PERSON] за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №ГД-20-23/2021 від 14.12.2021 року, в рамках якого укладено Кредитний договір № 10-23/2021-АМК-UAN від 14.12.2021 року з усіма додатковими договорами та угодами до нього (зокрема договором поруки № 10-23/2021-АМК-UAN-П від 14.12.2021 року, договором застави рухомого майна № 10-23/2021-АМК-UAN-З від 14.12.2021 року) включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. Згідно Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги заборгованість відповідачів становила в сумі 1 874 633,33 грн., а саме за тілом кредиту 1 500 000,00 грн., нараховані та не сплачені проценти в сумі 374 633,33 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17. Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти за вказаним вище договором в добровільному порядку в повному обсязі не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 500 000,00 грн. Щодо стягнення відсотків суд зазначає наступне. Представник позивача, посилаючись на п. 2.16 Кредитного договору просив, зокрема, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] нараховані також позивачем проценти за кредитним договором. При цьому в судовому засіданні представник позивача вказував на те, що проценти нараховувались не за ст. 625 ЦК України. Суд вважає за необхідне зазначити, що строк кредитування, згідно умов кредитного договору, минув 01 березня 2023 року. Приписами частини другої статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відносини щодо сплати процентів врегульовані ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. У постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом із цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту в межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, після закінчення строку кредитування проценти за користування кредитними коштами нараховуватись не могли. Тому суд вважає, що позивачем неправомірно нараховано проценти за період з 18.08.2023 до 23.12.2024 року включно. Крім того суд вважає, що положення пункту 2.16 Кредитного Договору слід сприймати як можливість застосування положень ст. 625 ЦК України. Водночас суд зазначає, що згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Щодо правильності нарахування процентів первісним кредитором АТ «Мегабанк», то суд зазначає, що матеріали справи не містять саме розрахунку заборгованості, зробленого Первісним кредитором. Також судом установлено, що відповідачем [PERSON] було погашено частину процентів у розмірі 50 000,00 грн. Здійснивши перерахунок процентів з урахуванням умов Кредитного Договору суд вважає, що боржник мав сплатити за користування кредитом проценти в сумі 289875 грн. за період з 14.12.2021 по 01.03.2023 з відсотковою ставкою 16% річних. Тому суд, перевіривши правильність нарахування процентів, з урахуванням суми сплачених процентів, зазначає щодо стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає сума в розмірі 239 875, 00 грн. З урахуванням вище викладеного суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 552 від 26.12.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 25 839,60 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, у розмірі 1 739 875,00 грн (80,8%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 20 878,39 грн. у рівних частинах.

Outcome: partial