Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельну ділянку, а саме: - земельну ділянку №2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га., яка розташована за адресою: с.Дубечне Старовижівського району Волинської області біля жилого будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дід [PERSON] . Після його смерті відкрилось спадкування на належне спадкодавцю нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усе майно заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . Сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подачі відповідної заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Спадкова справа після смерті [PERSON] заводилась 23.05.2016 року приватним нотаріусом Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 25.06.2024 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того позивач вказує, що [PERSON] , одержав дозвіл на приватизацію таких земельних ділянок, відповідно до рішення Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області №54 від 24.07.1997 року «Про приватизацію земельних ділянок» та рішення Дубечненської сільської ради Старовижівського району Волинської області №12/7 від 13.08.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування»: - земельна ділянка № [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею - 0,25 га, адреса- [ADDRESS] ; - земельна ділянка № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га, адреса с.Дубечне Старовижівського району Волинської області біля жилого будинку [ADDRESS] . Приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд позивач здійснив в позасудовому порядку. Станом на сьогоднішній день [PERSON] бажає завершити приватизацію земельної ділянки №2, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га., яка розташована за адресою: с.Дубечне Ковельського району Волинської області біля жилого будинку [ADDRESS] . Вказує, що обставина смерті спадкодавця стала причиною не отримання спадкодавцем правовстановлюючих документів на землю, а отже унеможливлює спадкування земельної ділянки шляхом подачі відповідних документів нотаріусу. Також позивач зазначає, що звернувся до Дубечненської сільської ради з питання завершення процедури приватизації. На що листом сільською радою відмовлено, в зв`язку з відсутністю порядку завершення процедури приватизації земельних ділянок спадкоємцями після смерті спадкодавців шляхом подачі заяв до органів місцевого самоврядування. За таких обставин [PERSON] просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на вищевказану земельну ділянку. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності і без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Дубечненської сільської ради подав заяву, в якій вказує, що не заперечує проти вирішення справи на користь позивача за умови достатніх правових підстав та просить справу розглядати за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в підготовче засідання не з`явився, подав клопотання, в якому у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні не заперечує щодо розгляду справи без його участі та залишає питання щодо врегулювання спору на розсуд суду. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, спадкової справи № 31-2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1216 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно з ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1розділу X "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК України). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилася спадщина (а.с. 12). За життя [PERSON] 23.12.2002 року склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частинних (а.с. 13). Позивач у справі, є онукою спадкодавця (а.с. 18), і належить до спадкоємців за законом за правом представлення після смерті [PERSON] , яка є матір`ю позивача і померла [INFO] (а.с. 17), тобто до відкриття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] проживав один у с. Дубечне (а.с. 20). Спадкоємці за заповітом та за законом [PERSON] та [PERSON] . 23.05.2016 року подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , що відповідає вимогам ст.1273 ЦК України (а.с. 51 на звороті - 52). Позивач [PERSON] 23.05.2016 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті діда (а.с. 50 на звороті). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 23.12.2002 року, не змінювався і є дійсним, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після його смерті не видавалося. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як онука спадкодавця, є єдиним спадкоємцем за правом представлення, яка відповідно до положень ст.ст. 1268, 1270 ЦК України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті діда [PERSON] . Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 25.06.2024 року за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 26-29). Позивач зареєструвала своє право власності на даний об`єкт нерухомого майна у відповідному реєстрі (а.с. 30). Крім того, з наявних у матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що спадкодавець [PERSON] одержав дозвіл на приватизацію земельних ділянок, які передавались останньому для приватизації згідно з рішенням Дубечненської сільської ради №12/7 від 13.08.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», а саме: земельна ділянка № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (біля присадибної ділянки) (а.с. 34-37). Дубечненською сільською радою листом адвокату [PERSON] повідомлено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Рекомендовано звернутися із заявою після закінчення воєнного стану або ж вирішувати питання в судовому порядку (а.с. 33). Враховуючи наведені обставини, а також те, що спадкодавець життя не завершив процедуру приватизації зазначеної вище земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, дана обставина стала причиною не отримання ним правовстановлюючих документів на землю, що унеможливлює спадкування позивачем земельної ділянки, а тому право на завершення приватизації підлягає спадкуванню спадкоємцем після його смерті, що цілком відповідає зазначеним вище нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Таким чином враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved