Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник ТзОВ «Рівнетеплоенерго» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 16590,10 грн основного боргу за надані послуги на постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та судових витрат по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] із 07.08.2020 загальною площею 53,2 кв.м., перебуває у приватній власності у розмірі 1/1 частки у [PERSON] . У базі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» зазначене приміщення обліковуються за № 4101. Водночас, [PERSON] маючи на праві власності нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] , яке знаходиться у багатоквартирному будинку не сплачує на користь теплопостачальної організації кошти за опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку, за теплову енергію витрачену на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування за умови отримання ним відповідних послуг останні несуть солідарний обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги на постачання теплової енергії для задоволення загальнобудинкових потреб на опалення в розмірі 16590,10 грн. Також представник позивача свої вимоги обґрунтовує у відповіді на відзив від 26.11.2025. Від відповідача до суду надійшов відзив від 06.11.2025, просить позовні вимоги залишити без задоволення. На підставу заперечень зазначає, що договору на теплопостачання з ТОВ «Рівнетеплоенерго» не було. Коли здійснювалася покупка приміщення відповідач був повідомлений попереднім володільцем, що опалення відбувається лише електричною енергією та проводиться розрахунок згідно нарахувань лічильника електроенергії. Приміщення не має засобів тепло генерації. Відсутні батареї та труби, будь-які лічильники теплової енергії. Не зрозуміло, яким чином була встановлена сума боргу, за який період та який метод нарахування. Жодні письмові чи усні вимоги, розрахунки відповідачу не надходили. Також представник відповідача заперечення на позов обґрунтовує у додаткових поясненнях на позов. Ухвалою суду від 16.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Однак, не заперечила проти задоволення позову частково, в межах трьохрічного строку заявлених позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву, просив відмовити в позові. Зазначив, що заборгованість нарахована поза межами строків позовної давності, просив застосувати строки позовної давності та врахувати при визначенні розміру заборгованості. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено, 12.05.2025 року ТОВ "Рівнетеплоенерго" проведено опис комерційних споживачів у будинку за адресою: [ADDRESS] , про що складено Протокол обстеження житлового будинку. Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , із 07.08.2020 року загальною площею 53,2 кв.м. перебуває у приватній власності у розмірі 1/1 частки у [PERSON] . У базі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» зазначене приміщення обліковуються за № 4101. 01 жовтня 2021 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» оприлюднило на власному офіційному веб-сайті (посилання:https://rivneteploenergo.com/pravyla-nadannja-posluhy-z-postachannjateplovoji-enerhiji/) Правила надання послуги з постачання теплової енергії, де повідомлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022 внесено зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 «Правила надання послуги з постачання теплової енергії» та вказано, що зазначеними змінами визначено публічний договір приєднання, текст якого опубліковано одночасно із текстом вказаної постанови. До публікації було долучено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022). З урахуванням зазначеного, ТОВ «Рівнетеплоенерго» з дотриманням вимог статтей 13-14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» опублікувало на власному офіційному веб сайті індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, форма та зміст якого затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022). Так, згідно з пунктом першим та другим Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на веб сайті виконавця. Пунктом четвертим Типового договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. Відповідно до пунктів 51-52 Типового договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону, умов Типового договору та з урахуванням відсутності рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо вибору моделі договірних відносин, після спливу 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті теплопостачальної організації та враховуючи факт набуття у власність нежитлового приміщення, а саме 01.11.2021 на відповідача поширюються умови Типового договору. Так, відповідно до пункту 5 Типового договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Відповідно до пункту 11 Типового Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Згідно з пунктом 2 Методики розподілу, загальнобудинкові потреби на опалення- витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Опалюване приміщення-приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідач є власником нежитлового приміщення загальною площею 53,2 кв.м.,яке знаходиться в багатоквартирному будинку за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] обладнано приладом комерційного обліку теплової енергії СВТУ-11Т (М3895), що підтверджується Актами. Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення. Отже, враховуючи знаходження належного відповідачу приміщення в багатоквартирному будинку, він зобов`язаний сплачувати кошти за теплову енергію на загальнобудинкові потреби. Таким чином, оскільки житловий багатоквартирний будинок по [ADDRESS] повністю не від`єднано від мереж централізованого опалення, теплопостачальною організацією проводиться нарахування плати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку. Відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими співвласниками квартир. Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 Згідно з п. 12. Розділу IV Методики розподілу обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/ будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/ опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Поруч з цим, згідно з пунктом 38 Розділу «Порядок оплати послуг» Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (із змінами) (далі Правила № 830) Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно з пп. 12 п. 42 розділу «Права та обов`язки споживача» Правил № 830 Споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Підпунктом 13 п. 45 розділу «Права та обов`язки споживача» Правил № 830 визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) Відповідач є власником нежитлового приміщення площею 53,2 кв.м., яке знаходиться в багатоквартирному будинку за адресою: місто Рівне, Соборна 233. У житловий будинок, у якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача теплопостачальною організацією здійснюється постачання теплової енергії, що підтверджено доказами, які долучені до позовної заяви. Враховуючи наведене, позивачем з дотриманням вимог Правил № 830 та Методики розподілу здійснено розрахунок заборгованості та виявлено несплату відповідачем коштів за теплову енергію на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення у розмірі 16590,10 грн. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не виконує свого обов`язку по оплаті цих послуг, протилежного суду не доведено, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Разом з тим, представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором позовна давність за вимогами кредитора про стягнення коштів, сплату яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. 30 березня 2020 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року, продовжено низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин (який тривав до 30 червня 2023 року). За загальним правилом, визначеним у ст. 58 Конституції України та ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2017 року, не є продовженими. Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється настрок дії такого стану. На момент подання позивачем позову про стягнення боргу в Україні діє правовий режим воєнного стану, а тому позивач не пропустив позовну давність, визначену ст. 257 ЦК України. Суд, враховуючи позицію представника позивача висловлену в судовому засіданні, а саме не заперечує щодо задоволення позову частково, в межах трирічного строку заявлених позовних вимог, чим підтримав позов частково, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення підлягають до задоволення частково за період з 06.10.2022 по 06.10 2025 року в сумі 12813,68 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн. У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2338,73 грн судового збору (12813,68 грн х 3028 грн /16590,10 грн).

Outcome: partial