Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позивач посилається на те, що з 10 грудня 2016 року сторони перебували у шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 29 вересня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. Після початку війни відносини сторін почали розлагоджуватись, зникло розуміння одне одного, відчуття любові та теплоти. Тому відповідач покинула позивача з дочкою та поїхала у невідомому напрямку, повідомивши, що буде влаштовувати своє життя, а щоб [PERSON] із дочкою влаштовували своє. Вже більше 3 років відповідач відсутня у житті дитини, не приїздить до дочки, не цікавиться життям дитини та не приймає в ньому участі. Мати перестала піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, забезпечувати необхідне харчування та медичний догляд, не здійснює підготовку до дорослого життя, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Фактично відповідач самоусунулася від виконання батьківського обов`язку по відношенню до дочки, повністю переклавши його на позивача. За таких обставин, позивач вимушений був звернутися до суду аби захистити інтереси малолітньої дочки та позбавити відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду показав, що у 2022 році відповідач покинула їхній дім та, як повідомила, влаштовувати своє життя. З того часу позивач та їхня дочка про неї нічого не чули. Більш, ніж за 3 роки відповідач жодного разу не приїхала до дочки, не подзвонила. Дитиною займається лише він, опікується її фізичним та духовним розвитком, навчанням, лікуванням. Дочка взагалі не знає матері. Натомість у позивача з дочкою склалися теплі та довірительні відносини, за яких дочка відчуває любов, турботу та безпеку. Тому, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини просить задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до їхньої дочки [PERSON] . Крім цього не заперечив щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача для утримання малолітньої дочки. Відповідач в судові засідання не з`являється, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою у встановленому законом порядку, шляхом публікації оголошення на вебпорталі судової влади України. Тому, з урахуванням думки позивача, ухвалою суду від 13 січня 2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування не забезпечив явку в удове засідання повноважного представника. Письмові пояснення щодо розв`язання спору до суду також не надходили. В матеріалах судової справи містяться довідки, видані службі у справах дітей Бабчинецької сільської ради з місця навчання дитини та відповідь сімейного лікаря, згідно з якими лише батько цікавиться шкільним життям дочки, та приймає активну участь у житті класного колективу та піклується про здоров`я дочки. Мати не приймає участі у навчальному житті дитини та не опікується здоров`ям дочки. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дочки [PERSON] , [INFO] . Як свідчить інформація Моївського ліцею Бабчинецької сільської ради МогилівПодільського району Вінницької області від 12.11.2025 № 79, дитина [PERSON] навчається у третьому класі Моївського ліцею. Вихованням дитини займається батько [PERSON] , який щоденно супроводжує доньку до ліцею, турбується про її матеріальне забезпечення та допомагає у навчанні. Батько завжди відвідує батьківські збори, цікавиться життям класного колективу, в якому навчається його донька. Мати [PERSON] вихованням дитини не займається, навчанням та поведінкою дитини не цікавиться. Як свідчить відповідь сімейного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Бвбчинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 12.11.2025 № 142, дитина [PERSON] перебуває під медичним наглядом сімейного лікаря. Батько [PERSON] дбає про здоров`я дитини, відвідує амбулаторію згідно з графіком профілактичних оглядів, виконує рекомендації лікаря. Ознак захворювань, викликаних неналежними умовами проживання не виявлено. Мати [PERSON] станом здоров`я та розвитком дитини не цікавиться. Як стверджує позивач та не заперечено іншими сторонами, з 2022 року відповідач покинула їхню сім`ю, залишивши дочку разом із батьком. З того часу місце її перебування невідоме, зв`язок з дитиною мати не підтримує. Мати не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування та медичний догляд, не здійснює підготовку до дорослого життя, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Згідно зі ст. 19 Конвенції ООН про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що відповідач свідомо ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки, покинувши її більше 3 років тому, коли дочка була зовсім маленькою та особливо потребувала материнської турботи. З того часу мати просто зникла з життя дитини. [PERSON] відсутня у психологічній картині світу дитини. Увесь тягар батьківських обов`язків на себе взяв позивач, який самостійно здійснює догляд за дочкою, піклується про її здоров`я, повноцінний розвиток, матеріальне забезпечення. У батька та дочки склалися теплі та щирі відносини, та його любов до дитини зуміла створити дочці умови для життя та розвитку, в яких вона почуває себе у безпеці. При матеріалах судового провадження містяться довідки з місця навчання дитини та від сімейного лікаря, що вказують на відсутність матері у житті дитини, натомість висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав подано не було. З огляду на це, суд враховує висновки Верховного Суду , викладені у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) де зроблено висновок, що «передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, суд вбачає за можливе вирішити спір за відсутності висновку. Вирішуючи даний спір суд враховує також те, що сім`я позивача складається лише з нього та його дочки. Можлива мобілізація позивача призведе до того, що дитина залишиться сама, та постане питання щодо необхідності улаштування дитини до дитячого притулку. Вказане може призвести до непоправної шкоди психологічному здоров`ю дитини, її подальшому зростанню та сприйняттю інституту сім`ї та батьківства. За таких обставин, усі встановлені в ході судового розгляду факти свідчать про те, що якнайкращим інтересам малолітньої дитини [PERSON] відповідатиме саме така крайня міра впливу як позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дочки. На переконання суду, прийняття даного рішення забезпечить дитині повноцінний, гармонійний розвиток у психологічно безпечній та стабільній атмосфері. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини справи та вимоги ст. 182 СК України. Суд приймає до уваги можливості відповідача і потреби його неповнолітньої дитини, що обов`язок утримувати дитину є обов`язком батьків, тому вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, будуть обґрунтованими та законними. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 08 жовтня 2025 року. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. За клопотанням позивача, судові витрати залишити за ним.

Outcome: approved