Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовують тим, що на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області № 577/677/16 (2/577/287/16) від 04.03.2016 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 51/100 частини житлового будинку в [ADDRESS] , вартістю 103 408грн. 00 коп., що складаються з житлової кімнати 1-5 площею 18,7 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 8 кв.м. та надвірних будівель: ганку «гн» вартістю 1984 грн. 00 коп., сараю «Б» - 1907 грн. 00 коп., літньої кухні «Г» - 8725 грн. 00 коп., сараю «Д», літнього душу «М» - 1782 грн. 00 коп., вбиральні «Н» - 2880 грн. 00 коп., погребу «пг» - 1238 грн. 00 коп., водогону «І» - 319 грн. 00 коп., огорож «№4,5,6» - 33391 грн. 00 коп. Крім того, припинено право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області № 577/3455/16 (2/577/1252/16) від 08.09.2016 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на самочинно збудовану прибудову «А2-1», площею 38 кв.м. і веранду «а2», площею 6,3 кв.м. до 51/100 частини будинку по [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 5910400000:06:135:0024, площа земельної ділянки 0,1000 га. Нерухоме майно між позивачами та відповідачами, як співвласниками, поділено, розмежовано, облаштовано окремими входами та подвір`ями і кожен користується відповідними частинами будинку, господарськими спорудами окремо і самостійно. Дане нерухоме майно належить фактично на праві приватної власності, однак юридично значиться, що майно перебуває у спільній частковій власності. [PERSON] , [PERSON] бажають окремо користуватися та розпоряджатися власною частиною житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, що належить їм на праві власності, із окремою адресою. Виділення частки позивачам необхідно для реалізації свого права на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Добровільно між позивачами та відповідачами не досягнуто згоди щодо виділення часток будинку в натурі, що позбавляє їх можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, що і змусило звернуся до суду з цим позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви, в яких просять судове засідання провести без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с. 74-79). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви, в яких просять судове засідання провести без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду (а.с. 80-83). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,3 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм ст. 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки будівлі в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників. У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16 (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкта нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу. З такого ж висновку виходив Верховний Суд у постанові від 17 травня 2022 року у справі № 570/2438/19 (провадження № 61-11448св20). Таким чином, виділ з нерухомого майна частки як самостійного об`єкта повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, що, зокрема, встановлюється за результатами проведення будівельно-технічної експертизи та висновку щодо технічної можливості такого виділу. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Ямпільським РВ УМВС України в Сумській області [PERSON] народилася [INFO] в м. Дружба Ямпільського району Сумської області (а.с. 4-5). Згідно копії паспорта № [NUMBER] , виданого 04.10.2018 року органом 5917, [PERSON] народився [INFO] в м. Бердянськ Запорізької області (а.с.7). Відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04.03.2016 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 51/100 частини житлового будинку в [ADDRESS] вартістю 103 408грн. 00 коп., що складаються з: житлової кімнати 1-5 площею 18,7 кв.м., житлової кімнати 1-6 площею 9,4 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 8 кв.м. та надвірних будівель: ганку «гн» вартістю 1984 грн. 00 коп., сараю «Б» - 1907 грн. 00 коп., літньої кухні «Г» - 8725 грн. 00 коп., сараю «Д», літнього душу «М» - 1782 грн. 00 коп., вбиральні «Н» - 2880 грн. 00 коп., погребу «пг» - 1238 грн. 00 коп., водогону «І» - 319 грн. 00 коп., огорож «№4,5,6» - 33391 грн. 00 коп. Також припинено право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 8,9). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2016 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на самочинно збудовану прибудову «А2-1» площею 38 кв.м. і веранду «а2» площею 6,3 кв.м. до 51/100 частини будинку по [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2004 року [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 11,12). Згідно копії технічного паспорту, виданого 25.12.2015 року КП «Конотопське МБТІ», вбачається, що ? частина житлового будинку індивідуального житлового фонду з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , та складається з: А1 житлового будинку, Б сарай, В гараж, Г літня кухня, Д сарай, Ж вбиральня, З літня кухня, И сарай, І водогін, М літній душ, Н вбиральня, О літній душ, Пг, Пг1 погріб, № 2-6 огорожі (а.с. 13-16). Відповідно до розрахунку ідеальних часток (для землі) від 25.12.2015 року по будинку [ADDRESS] ідеальна частка квартири [ADDRESS] складає 51/100 ч., квартири [ADDRESS] 49/100 ч. (а.с.17,18). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно № 53726262 від 22.02.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.21,22). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56504529 від 01.04.2016 року 51/100 частки житлового будинку, загальною площею 136,3 кв.м., за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.23). Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 5910400000:06:135:0024, площа земельної ділянки 0,1000 га. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 65372730 від 09.08.2016 року земельна 51/200 частки земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 5910400000:06:135:0024 належить [PERSON] на праві спільної часткової власності (а.с.24). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1994 року, виданого на підставі розпорядження (наказу) № 8/а керівника органу приватизації, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 64,1 кв.м., належить на праві спільної, сумісної, часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 27). Згідно копії висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 32/25 від 29.10.2025 року вбачається, що з технічної точки зору, з урахуванням нормативних вимог, відповідно до фактичного користування житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, що склався між співвласниками, здійснити виділ 51/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, що належить [PERSON] та [PERSON] , відповідно до об`ємно-планувального рішення будинку на час набуття співвласності (рішення суду від 04.03.2016р., справа № 577/677/16-ц, провадження № 2/577/287/16) та рішення суду від 08.09.2016 (справа № 577/3455/16-ц, провадження № 2/577/1252/16), що складається із наступних приміщень (згідно технічного паспорту БТІ від 25.12.2015 року), а саме: у житловому будинку приміщення: 1-1 веранда площею 5,0 кв.м., 1-2 передня площею 8,0 кв.м., 1-3 кухня площею 15,7 кв.м., 1-4 сан. вузол площею 7,2 кв.м., 1-5 житлова площею 18,7 кв.м., 1-6 житлова площею 9,4 кв.м., 1-7 житлова площею 8,0 кв.м.; надвірні будівлі: сарай «Б», літня кухня «Г», сарай «Д», літній душ «М», вбиральня «Н», погріб «Пг», 51/100 частина водогону «І» та 51/100 частина огорожі «N2-6». На розгляд суду пропонується зазначений [PERSON] варіант виділу, що схематично зображено на схемі № 1 даної експертизи. При виділі частки та визначенні вартості станом на день проведення експертизи було враховане об`ємно-планувальне рішення будинку та відповідних господарських будівель та споруд, що було зазначене у плані, технічному паспорті БТІ від 25.12.2015 року і відповідно до стану на момент набуття спів власності (а.с.28-45). Відповідно до копії висновку експерта за результатами проведення земельно-технічного дослідження № 44 від 26.11.2025 року співвласникам [PERSON] , [PERSON] виділяється земельна ділянка, загальною площею 0,0498 га (498 кв.м.), яка відображена у висновку жовтим кольором, з урахуванням площі під будівлями; іншим співвласникам залишається земельна ділянка площею 0,0502 (502 кв.м.), яка у висновку відображена блакитним кольором, з урахуванням площі під будівлями (а.с. 46-58). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5903333872016 від 02.07.2016р., інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 5910400000:06:135:0024 відсутня (а.с. 59). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002361292025 від 24.11.2025р. за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 51/200 частини земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 5910400000:06:135:0024 (а.с.62-67). Відповідно до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачами не надано відзиву на позовну заяву, а також не спростовано доводи позовної заяви належними та допустимими доказами. Оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, враховуючи висновок експерта та за наявності доказів, що такий виділ є технічно можливий, суд приходить до висновку, що запропонований позивачами варіант поділу житлового будинку як об`єкту права спільної часткової власності, не порушує права сторін як співвласників будинку, буде сприяти чіткому врегулюванню між ними питань володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволеню. Вимог про стягнення судових витрат позивачі не висувають, а тому питання щодо їх розподілу судом не вирішується.

Outcome: approved