Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту постійного не проживання на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , про що 18.07.2024 року зроблено відповідний актовий запис № 323 Фортечним відділом ДРАЦС у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.07.2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 28.01.2025 року позивач звернувся до державного нотаріусу Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на автомобіль марки ГАЗ 33021, 1997 року випуску та грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у АТ «Ощадбанк», однак відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2025 року № 98/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку після смерті [PERSON] , оскільки доньки спадкоємця [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину на 1/3 частку у зв`язку із тим, що останні зареєстровані за однією адресою на момент смерті [PERSON] . Тому звернулась до суду з позовом про встановлення даного факту. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Глава 6 Розділу IV ЦПК України розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 315 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 18.07.2024 року зроблено відповідний актовий запис № 323 Фортечним відділом ДРАЦС у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.07.2024 року.. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з автомобіля марки ГАЗ 33021, 1997 року випуску та грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у АТ «Ощадбанк». 28.01.2025 року позивач звернувся до державного нотаріусу Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на автомобіль марки ГАЗ 33021, 1997 року випуску та грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у АТ «Ощадбанк». Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2025 року № 98/02-31, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку після смерті [PERSON] , оскільки доньки спадкоємця [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину на 1/3 частки у зв`язку із тим, що на момент смерті [PERSON] з ним були зареєстровані доньки, які прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується витягом з реєстру мешканців м. Кропивницького. Згідно письмових заяв свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають з 2000 та 2009 року. Згідно посвідки на проживання № 04271/20/50 від 07.02.2020 та паспорту серії [NUMBER] , відповідачі проживають в рф. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації праві свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , будинок [ADDRESS] не була постійним місцем проживання відповідачів, хоча вони були зареєстровані і право їх проживання у ньому не обмежувалось. Натомість, з в 2000 та 2009 років відповідачі не проживають за даною адресою, оскільки виїхали за межі України. У визначений законом строк [PERSON] та [PERSON] не звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація відповідачів у будинку [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про встановлення факту не проживання [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] та визнання їх такими, що не прийняли спадщину після [PERSON] . На підставі викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі вважати по фактично понесеними стороною позивача.

Outcome: approved