Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

22.08.2025 року позивачі звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1671 від 27.12.1996 року, посвідчений Одеською товарною біржою на квартиру [ADDRESS] ; визнати право власності за ними кожним на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивують тим, що 27.12.1996 року уклали з [PERSON] на договір купівлі-продажу нерухомого майна №1671, посвідчений Одеською товарною біржою, за яким вони придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Покупці та продавець домовились про всі істотні умови договору, що відображено у підписаному договорі купівлі-продажу нерухомого майна №1671 від 27.12.1996 року. При цьому були виконані всі умови правочину, відбулося повне виконання умов договору, крім нотаріального посвідчення договору: продавець отримав гроші у розмірі 4 000,00 грн. Договір у нотаріальній конторі не оформлявся. Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явилися, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, заяву про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. З урахуванням вказаного суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.1996 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №1671, який посвідчений Одеською товарною біржою, за яким вони придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Укладений між сторонами договір зареєстровано Одеською товарною біржею 27.12.1996 рокуза № 1671. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачами, про що свідчить п. 5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору сторони відкрито володіють та користуються придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлені можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до довідки № 376, наданої 11.08.2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ», право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2), на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, реєстр № 1671 від 27.12.1996 року, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 65в-2 від 03.01.1997 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржою». Згідно ст. ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним. Отже, реєстрація за [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2), права власності на квартиру [ADDRESS] здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved