Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

31.10.2025 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (далі АТ «А-БАНК») звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 20.01.2023 року, будучи клієнтом Банку, відповідач уклав з Банком кредитний договір AВН0СТ155101674193321438, відповідно до умов якого отримав кредит в розмірі 12 500,00 грн строком на 36 місяці, тобто до 19.01.2026 року, зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.10.2025 року має заборгованість за даним кредитним Договором в розмірі 25 140,87 грн, яка складається з: 11 365,03 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 13 775,84 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05.11.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 14.11.2025 року недоліки, вказані в ухвалі суду від 05.11.2025 року, позивачем були усунуті. Ухвалою суду від 03.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті вимог з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до позовної заяви подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, яка повернулась на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.02.2016 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «А-БАНК», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» від 13.02.2016 року. Згідно вказаної Анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами та правилами і Тарифами становлять договір про надання банківських послуг. 20.01.20233 року [PERSON] підписав заяву про надання послуг «Швидка готівка» №АВН0СТ155101674193321438. Відповідно до п.п. 3-6 вказаної заяви: мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг, сума кредиту 12 500,00 грн, строк кредиту 36 місяців з 20.01.2023 року до 19.01.2026 року включно, процентна ставка (фіксована) 85% на рік. Відповідно до п.9 Заяви номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 4323387011114785. Як вбачається зі змісту заяви №АВН0СТ155101674193321438 від 20.01.2023 року її підписано електронним підписом відповідача, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та засвідчено відповідачем у заяві про погодження використання удосконаленого електронного підпису від 01.02.2022 року. Також 20.01.2023 року відповідачем простим електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», який містить умови кредитування аналогічні умовам викладеним у кредитному договорі, та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Факт перерахування коштів в сумі 12 500,00 грн у порядку видачі кредиту згідно договору №АВН0СТ155101674193321438 від 20.01.2023 року на рахунок відповідача підтверджується копією меморіального ордеру №TR.28197189.23692.65455 від 20.01.2023 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ155101674193321438 від 20.01.2023 року, укладеним між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] , станом на 30.10.2025 року, та виписки по кредиту за період з 20.01.2023 до 29.10.2025 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 25 140,87 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 365,03 грн та залишок заборгованості за процентами в сумі 13 775,84 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно умов кредитного договору №АВН0СТ155101674193321438 від 20.01.2023 року строк кредиту 36 місяці з 20.01.2023 року до 19.01.2026 року включно, при цьому, відповідно до паспорта споживчого кредиту «Швидка готівка», який було підписано відповідачем, у разі наявності заборгованості у клієнта зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів банк має право достроково розірвати договір та здійснити дії направлені на погашення залишку заборгованості що виникла при користуванні послугою. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, що надає право кредитодавцю вимагати у нього дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач уклавши з банком кредитний договір, користуючись наданими йому кредитними коштами та достовірно знаючи про умови кредитування, про що свідчить його підпис у заяві про надання послуг «Швидка готівка» №АВН0СТ155101674193321438 від 20.01.2023 року та паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» від 20.01.2023 року, порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення тіла кредиту та процентів, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 25 140,87 грн, з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 365,03 грн та залишок заборгованості за відсотками в сумі 13 775,84 грн, яка підлягає стягненню з відповідача. У відповідності до положень ч.1 ст.141ЦПК України з відповідача на користь банку підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір.

Outcome: approved