Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

адвокат Токарєва Інна Віталіївна від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги представником обґрунтовано тим, що [INFO] у селищі Новгородське міста Дзержинська Донецької області померла мати [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] заповіла все належне їй майно своїй доньці [PERSON] 13 січня 2015 року позивач звернулася до Торецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом,відповідно до вказаного державним нотаріусом було заведено спадкову справу №6/2015, номер у спадковому реєстрі 56983020 до майна померлої [PERSON] . У грудні 2015 року [PERSON] успадкувала дві земельні ділянки, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом. Після смерті [PERSON] залишилась ще спадкова маса у складі житлового будинку,який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 86,40 кв.м, житловою площею - 37,3 кв.м. Право власності на житловий будинок було набуто спадкодавцем на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, видане 09 квітня 1997 року Розівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Розівської сільської ради народних депутатів № 17 від 09 квітня 1997 року та яке зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 16 квітня 1997 року, записано в реєстрову книгу під номером 420. Інших спадкоємців за законом або за заповітом, які б претендували на спадкове майно померлої немає. Чоловік померлої, [PERSON] , помер [INFO] . Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON] . З метою завершення спадкування позивач звернулася до Мирноградської держави нотаріальної контори. 01 березня 2025 року в.о. завідувача Мирноградської державної нотаріальної контори Свиридовою А.В. була винесена постанова про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, якою відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті її матері, [PERSON] , померлої [INFO] . У постанові державним нотаріусом зазначено, що після вивчення спадкової справи № 6/2015, заведеної Дзержинською державною нотаріальною конторою та наданих спадкоємицею [PERSON] документів, у тому числі заяв про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , прийшла до висновку, що заява [PERSON] не має підстав для виконання за такими обставинами. У заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина у склад житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] надала свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане 09 квітня 1997 року Розівською сільрадою на ім`я [PERSON] , зареєстрованого 16 квітня 1997 року БТІ м Донецька. На теперішній час отримати підтвердження про реєстрацію житлового будинку в БТІ не є можливим через відсутність паперового носія інформації об`єкта нерухомого майна, оскільки вони залишилися на території - непідконтрольній владі України, а саме в місті Донецьку. На підставі вищевикладеного, необхідно відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. З огляду на зазначене, [PERSON] має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її матері [PERSON] на праві власності, однак, через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку, через що змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 01 жовтня2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Токарєва І.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтрималав повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач Очеретинська селищна військова адміністрація Покровського району Донецької області,в особі начальника адміністрації Коваленка М., звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивача не мають, просять справу розглянути за наявними матеріалами та прийняти рішення на розсуд суду. Третя особа Мирноградська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, пояснень на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] (а.с. 16 копія свідоцтва про смерть, а.с. 15 копії свідоцтвпро народження та про укладання шлюбу). Після її смерті відкрилась спадщина,у тому числі на житловий будинок, загальною площею 86,40 кв.м., житловою площею 37,30 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , та який належав їй на праві приватної власності (а.с. 20 копія свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09 квітня 1997 року, а.с. 21-23 копія технічного паспорту, 24 копія витягу, а.с. 17копія свідоцтва про укладання шлюбу). За життя [PERSON] заповіла все належне їй майно своїй доньці [PERSON] . [INFO] помер чоловік матері [PERSON] (а.с. 19 відповідь відділу РАЦСу, а.с. 17 копія свідоцтва про укладання шлюбу). Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1234 Цивільного кодексу України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Частиною 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини1 статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивач звернулася до державного нотаріуса Торецької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, внаслідок чого 13 січня 2025 року була заведена спадкова справа 6/2015 (а.с. 24 - витяг). 01 грудня 2015 року [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте до спадкової маси не увійшов спірний житловий будинок (а.с. 25 копії свідоцтв). Позивач у 2025 році знову звернулася до Мирноградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом. У видачі свідоцтва державним нотаріусом позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутня електронна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підтвердити реєстрацію правовстановлюючих документів на нерухоме майноу відповідному Бюро технічної інвентаризації немає можливості у зв`язку з тим, що на території ведуться бойової дії, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної діївід 01 березня 2025 року (а.с. 26 копія постанови, 28 копія витягу). В підтвердження позовних вимог за ухвалою суду від 01 10 2025 Донецьким обласним державним нотаріальним архівом 29 10 2025 року надана копія спадкової справи № 6/2015 заведеної 13 01 2025 Торецькою державною нотаріальної конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] . У статтях 15 та 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Але, як вбачається з матеріалів цивільної справи, у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують її право у реалізації своїх прав на належне їй спадкове майно. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що матір позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , на законних підставах володіла житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Тому суд вважає, що є правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає,тому позовні вимоги слід задовольнити. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10,12,13, 76, 81, 89, 141, 247,263-265, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved