Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

28.10.2025 ТОВ «Бізнес позика» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання кредиту № 493582-КС-001 від 20.03.2024 у розмірі 41 236,38 грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 493582-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 10 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,15288411 % за кожен день. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, шляхом перерахування на банківську картку відповідачки № [NUMBER] грошових коштів. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 493582-КС-001 позичальника [PERSON] на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 2 200,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 09.10.2025 утворилась заборгованість в сумі 41 236,38 грн., з яких 10 000,00 грн. сума прострочених платежів за тілом кредиту; 30 207,03 грн. сума прострочених платежів по процентах, сума прострочених платежів за комісією - 1 029,35 грн. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 у розмірі 41 236,38 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 03.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 01.12.2025, яке було відкладено на 12.01.2026, у зв`язку із першою неявкою відповідачки у судове засідання. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця реєстрації, причини неявки у судове засідання не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що 20.03.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 493582-КС-001. ТОВ «Бізнес Позика» 20.03.2024 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 493582-КС-001 про надання кредиту. 20.03.2024 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення зазначеного договору, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7503, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який відповідачкою було введено/відправлено. Таким чином, 20.03.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір № 493582-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту - 24 тижні, термін дії договору - до 04.09.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,15288411 % за кожен день користування кредитом, комісія за надання кредиту становить 1 500,00 гривень. Пунктом 3 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з Графіком платежів. Встановлено, що договір укладено в електронній формі, а його укладення підтверджується копією віртуальної форми послідовності дій клієнта, де відображено дату та час входу [PERSON] в електронний кабінет, запит на генерацію та відправку одноразового ідентифікатора для підписання паспорту споживчого кредиту, підписання договору кредиту, тощо. Відповідно до Графіку платежів, який міститься у п. 3.2.3 Договору, загальна вартість наданого кредиту становить 26 040,00 грн., що складається з: часткової плати основної суми - 10 000,00 грн.; процентів за користування кредитом 14 540,00 грн.; комісії за надання кредиту 1 500,00 грн. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 позичальника [PERSON] , відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за вказаним договором на загальну суму 2 200,00 грн. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачкою отримано кошти в сумі 10 000,00 грн., які нею не повернуті, а тому зазначені кошти підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика». З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного договору між відповідачкою та позивачем, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за договором № 493582-КС-001, укладеним 20.03.2024 з 05.09.2024 по 17.10.2025 задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачкою кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі, до 04.09.2024 та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14 540,00 грн. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 суду не надано. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 у розмірі 14 540,00 грн., після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/17048/17. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Бізнес позика» вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 05.09.2024 по 17.10.2025, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч.2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на тому, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 01.04.2024 року у справі № 496/3134/19. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору (п.п. 2.5, 3.2.3) так і Правилами надання споживчих кредитів «ТОВ БІЗНЕС ПОЗИКА», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані відповідачкою, що свідчить про обізнаність останньої щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії. Також, комісія за надання кредиту та порядок її сплати визначені пунктами 1.4, 2.7, 5.3 Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», які є невід`ємною частиною договору про надання кредиту. Крім того, комісія за надання кредиту передбачена п.4 Паспорту споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача (Додаток №1 до Договору). Отже, як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», встановлення комісії за надання кредиту, є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк , зазначений у ч. ч. 2, 3 ст. 83 цього Кодексу. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні повинно бути зазначено, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Разом з тим, в прохальній частині позову представник ТОВ «Бізнес позика» просив суд витребувати у АТ «Універсал банк» інформацію, що містить банківську таємницю. При цьому окремо клопотання щодо витребування доказів позивачем не подавалось, як це вимагає ЦПК України, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування. За таких обставин, оскільки відповідачка умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, то суд вважає за необхідне, враховуючи часткову оплату відповідачкою заборгованості у розмірі 2 200,00 грн., частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 493582-КС-001 від 20.03.2024 в загальному розмірі 23 840,00 грн. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов ТОВ «Бізнес позика» задоволено частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають 1 400,46 грн. (57,81%), виходячи з розрахунку: 23 840,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 41 236,38 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial