Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з описаним вище позовом, мотивованим тим, що він 26.06.2025 звернувся до державного нотаріуса Кіцманської нотаріальної контори Беженар А.М. з метою отримання інформації про спадкові права після смерті [INFO] його батька [PERSON] . Вказує, що [PERSON] жодного разу не бачив свого батька [PERSON] та не спілкувався з ним, Позивачу стало відомо, що після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також земельна ділянка, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку. Також у покійного батька був вклад в АБ «Укргазбанк». Зазначає, що 26.06.2025 нотаріус постановою № 246/02-31 відмовив [PERSON] у підготовці та видачі свідоцтва про спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із тим, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття ним спадщини. Посилається на те, 08.05.2024 між [PERSON] (дружина покійного), [PERSON] , [PERSON] (дочки покійного) та [PERSON] (матір покійного) укладено договір про поділ спадщини, а позивача не повідомлено про смерть батька та не залучено до процедури поділу спадкового майна. За життя покійний батько залишив сім`ю позивача, не спілкувався з сином [PERSON] , вони жили в різних населених пунктах, що ускладнювало обмін будь-якою інформацією. Крім того, у період з 2020 по 2024 позивач [PERSON] навчався в Національному університеті «Львівська політехніка» та переважно проживав у м.Львів, що обмежило його можливості в отриманні інформації про відкриття спадщини. Посилаючись на вище наведене та відповідні правові норми, просив позов задовольнити, визначити додатковий строку на подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку зі поважністю його пропуску, а саме: необізнаність про факт смерті батька [PERSON] та необізнаність про наявність у спадкодавця будь-якого майна, що могло б утворювати спадщину. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, послався на обставини, які наведені у позовні заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Адвокат Головко О.С., яка представляє інтереси [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з мотивів наведених у відзиві. Зокрема, на офіційній сторінці Неполоковецької ТГ, яка розміщена в соціальній мережі Facebook, [INFO] здійснено повідомлення про те, що під Бахмутом Донецької області загинув [PERSON] , мешканець с.Оршівці, 1974 року народження, та додано світлини загиблого воїна. Інформація про смерть [PERSON] також була опублікована в газеті «Буковина», тобто вона знаходилася у відкритих джерелах і була загальнодоступною, загальновідомою. Також матір позивача [PERSON] після розірвання шлюбу з покійним [PERSON] отримувала від нього аліменти на утримання сина. Крім того, населені пункти Оршівці та Неполоківці є сусідніми селами і матір позивача була обізнана про смерть свого колишнього чоловіка. Посилання на те, що [PERSON] не знав про загибель свого батька та неприязні відносини з іншими спадкоємцями не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.2002. [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . З копії спадкової справи № 313/2023 02-14 встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с.Іванівське Бахмутського району Донецької області. Спадкоємцями [PERSON] є дружина [PERSON] , дочки [PERSON] та [PERSON] , матір [PERSON] . Відповідно до договору про поділ спадщини від 08.05.2024 [PERSON] успадкувала частку права на вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні в АТ «Укргазбанк»; [PERSON] та [PERSON] успадкували по частці житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] ; [PERSON] успадкувала частки права на вклад з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні в АТ «Укргазбанк». Спадкоємцями отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до постанови нотаріуса № 246/02-31 від 26.06.2025 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] у підготовці та видачі свідоцтва про спадщину за законом на майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , відмовлено у зв`язку із тим, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття ним спадщини. Також в судовому засіданні досліджено копію диплома бакалавра від 29.06.2024, який видано Національним університетом «Львівська політехніка» на ім`я [PERSON] . З показів свідка [PERSON] встановлено, що вона 21.10.2001 уклала шлюб із покійним [PERSON] після чого вони почали проживати разом в домі його матері - відповідачки [PERSON] . Невдовзі вона, будучи вагітною, перейшла проживати в смт.Неполоківці, оскільки сімейні відносини не склалися через постійні непорозуміння з [PERSON] . Позивач інформацією про батька не володів, скільки [PERSON] приховувала її більше 23 років. Про існування рішення суду про стягнення аліментів з покійного [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] позивач дізнався в 2022 році. Свідок [PERSON] надала суду наступні покази матір позивача [PERSON] , будучи вагітною, повернулася проживати додому від [PERSON] в с-ще Неполоківці. Після народження позивача відомості про його батька приховувалися. [PERSON] в якості свідка вказала, що позивач [PERSON] свого батька [PERSON] не знав і з ним ніколи не спілкувався. Будь яких інших доказів сторонами не надано, як і не зроблено заяв про неможливість подачі будь-яких доказів, а також не заявлялися клопотання про їх витребуваня судом. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може лише спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно не проживав зі спадкодавцем. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 752/11156/18-ц (провадження № 61-14082св20). Водночас відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20). Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. Враховуючи викладене, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, тощо. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На обґрунтування вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач посилався на необізнаність про смерть батька та перебуванні у його власності будь-якого майна, перебуванні на навчанні у м.Львів та відсутність соціальних зв`язків із батьком, бабусею та його новою сім`єю. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію диплому бакалавра, свідоцтва про народження. Проте суд дані причини не вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. Крім того, суд зауважує, що відповідно до п.п. 3.3-3.5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. З наведеного випливає, що законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. Отже, позивач, перебуваючи на навчанні у м.Львів, не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового зв`язку, що узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 332/3796/19 (провадження № 61-10896св21). Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивачем не надано. Окрім того, з відповіді НУ «Львівська політехніка» № 68-01-1593 від 24.10.2025 встановлено, що позивач [PERSON] навчався у цьому закладі на заочній формі навчання, а в 2021-2022 р.р. був студентом Інституту дистанційного навчання Навчально-консультаційного центру в м. Чернівці, заняття проводилися дистанційно у формі відеоконференцій. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому не вбачає передбачених ч. 3тст. 1272 ЦК України підстав для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, з огляду на що в задоволенні позову відмовляє. При цьому суд зазначає, що безпідставне надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed