Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

21.10.2025 позивач в особі представника Алієвої Н. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором №2924496 в розмірі 16681,46 грн. та судовий збір 3028 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.06.2024 між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №2924496 у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію», про що свідчить п.21 кредитного договору. 27.03.2025 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №27/03/25, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БАНК» передає (відступає) за плату належні йому, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, тим самим позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 16681,46 грн., з яких: 6741,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2940 грн. за відсотками; 7000 за процентами за понадстрокове користування позикою. Зауважив, що невід`ємною частиною договору є правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Ці правила, на думку представника, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.641,644 ЦК України на укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Посилаючись на вимоги ст.512,514,1082 ЦК України, вважає, що відповідач у разі не отримання з будь-яких підстав повідомлення про відступлення права вимоги, не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання зі сплати існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, який вказаний у кредитному договорі, що було б належним виконанням за вимогами ст.516 ЦК України. У разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, були б перераховані на рахунки позивача та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 22.10.2025 відкрито провадження у цивільній справі. За клопотанням представника позивача з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку спрощеного позовного провадження. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. 20.11.2025 відповідач в особі представника [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зі змісту, вважає, що наданий позивачем у електронних копіях кредитний договір з додатками не був укладений ні в паперовій, ні в електронній формі, тому що його оригіналу не існує. Електронні підписи (печатка) кредитора та відповідача на всіх наданих копіях відсутні. Відповідач не має власного примірника оригіналу цього договору, не визнає наданих позивачем копій, оскільки особисто не підписував їх жодним способом і не отримував примірників, підписаних кредитором. Зауважив, що докази ідентифікації та верифікації відповідача, реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, фактичного надсилання одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу кредитного договору та додатків до нього відповідачем та самим кредитором в матеріалах справи відсутні. Довідки, видані самим кредитором як зацікавленою особою, за відсутності інших доказів, на думку представника, не є належним, допустимим та достатнім доказом таких обставин. Вважає, що зазначення в тексті паспортних даних, номера телефону, електронної адреси чи інших даних особи, не є підписом договору цією особою. Текст вписаний у зміст документа не є електронним підписом, яким є саме електронні дані, тому що сторона, яка виготовляє роздруківку, скріншот такого тексту може вписати у нього будь-які вигідні їй умови, які цілком залежать від волевиявлення однієї сторони. Тим більше не є підписом довідка, видана іншою стороною правочину. Електронні підписи сторін, саме як електронні дані - взагалі не нанесені. Сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручного підпису первісного кредитора методом копіювання або підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Тому, на думку представника, відсутні докази того, що відповідач і кредитор підписували наданий суду текст кредитного договору будь-яким способом. Після 05.11.2021 підписання договору кваліфікованим електронним цифровим підписом та/або печаткою було імперативним за Постановою НБУ №113, як мінімум з боку кредитора. Ці підписи можна достовірно перевірити за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify. Лише витребування оригіналу кредитного договору з додатками через «Електронний Суд» надасть можливість суду дослідити зміст оригіналів цих доказів і на їх підставі встановити дійсні правовідносини сторін, дослідивши властивості такого файлу (дату створення та підписувачів), перевіривши наявність електронних цифрових підписів за допомогою державного веб-сайту, тим більше, що позивач наполягає на наявності у нього оригіналу кредитного договору. За наявності сумнівів щодо достовірності цих доказів можна буде провести судову експертизу підписів, яка проводиться тільки з оригіналів. За відсутності оригіналу кредитного договору, на погляд представника, не можна встановити достовірно, які його умови, у тому числі розміри процентної ставки та строк нарахування відсотків, погоджені сторонами, до текстів документів, односторонньо виготовлених та наданих позивачем у копіях для подання до суду, могли бути внесені будь-які відомості, вигідні позивачу, саме тому такі копії, не підписані обома сторонами, підлягають відхиленню. Вважає, що доказування позивача ґрунтується на припущеннях: доказів взагалі фактичного звернення відповідача до кредитора; ідентифікації і верифікації відповідача; його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора; генерації та надсилання «одноразового ідентифікатора» відповідачу та його нанесення саме на ці тексти; підпису договору з додатком самим кредитором; подальшого надання відповідачу його примірника; фактичної видачі відповідачу позики кредитором та подальшого руху коштів; повідомлення відповідача про існування зобов`язань позивачем не надано. Надана позивачем копія кредитного договору з додатками, на думку представника, просто текст, виконаний без жодних підписів обох сторін, який не дозволяє встановити волевиявлення і не відповідає імперативним вимогам до електронних документів: обов`язкові реквізити електронного документа електронні підписи; зберігання у формі, що унеможливлює зміну змісту; можливість перевірити цілісність, справжність, достовірність та авторство електронних документів; повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання; оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність, достовірність, авторство та справжність у порядку, визначеному законодавством. Тому позивачем не доведено факт укладання договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі підписами сторін. Про перерахування кредитних коштів позичальнику фінансова установа повинна мати беззаперечні належні докази руху коштів у безготівковому порядку з усіма належними реквізитами для ідентифікації платника, одержувача та призначення платежу. Однак таких доказів позивачем не надано, як і доказів надсилання та отримання відповідачем повідомлень про набуття права вимоги кредитором, відправлення повідомлень. Зауважив, що ні позивачем, ні первісним кредитором, не пред`являлись ніякі вимоги до відповідача. Оскільки відповідач взагалі не повідомлений про вимоги позивача до моменту звернення до суду з позовом, на погляд представника, позивачем не виконано обов`язки фактора на момент подання позову, тому наявне прострочення кредитора, поданий позов передчасно. Оскільки відсутні докази виконання договірного обов`язку видачі позики первісним кредитором, то у нього не виникли права, які міг набути від нього позивач. Оскільки умова копії кредитного договору передбачає обов`язок видачі позики безготівковим способом, то і докази виконання цього обов`язку первісного кредитора можуть бути лише у первинному документі з рахунку первісного кредитора. На підставі первинного документа інформація може бути внесена у зведений обліковий документ виписку. Ненадання таких доказів вважає підставою відмови у позові, оскільки це єдині докази, які можуть підтвердити виконання обов`язків первісним кредитором. Наполягає, що за договором факторингу не могли набути права вимоги за кредитним договором, які не існували і не були конкретно визначеними на момент укладення договору факторингу. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Вважає, що позивач намагається застосувати до суду типові прийоми фінансових та колекторських компаній, щоб видати власні припущення за факти, акцентуючи увагу на невиконанні відповідачем зобов`язань, але ігноруючи недоведеність обставин взагалі існування таких договірних зобов`язань: чи виконав сам позивач свої зобов`язання прямо покладені на нього законом: забезпечити доведення до споживача повної і достовірної інформації про всі умови кредитування, укласти договір в імперативній письмовій формі (в т.ч. електронній), надати споживачу примірник оригіналу договору, переказати власні кошти по договору. Якщо застосовувати до правовідносин сторін умови кредитного договору та графіку платежів, копії яких надав позивач, то строк кредитування визначений сторонами становить 30 днів, процентна ставка 0,75% на день, до сплати всього 17150грн. як зазначено в договорі. Відповідачем не погоджував жодного продовження визначеного строку кредитування чи інших його умов, зокрема, що за кожен день прострочення поза межами строку кредитування будуть нараховуватись відсотки, підвищені відсотки чи неустойка, ніяких комісій чи продовження нарахування процентів понад строк зазначений у договорі. Оскільки у договорі платежів вказано суму до виплати 17150 грн., а всього позичальником по цьому кредиту за даними первісного кредитора сплачено 31898,54 грн., що підтверджує позивач у додатках до позову, на погляд представника, суми, якщо вони і отримані від первісного кредитора відповідачем, повністю виплачені і ніякої заборгованості відповідач немає. Вважає, що застосування позивачем підвищеної процентної ставки/нарахування пені відбулося у період карантину, всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством. Позивач не мав права застосовувати до відповідача в період воєнного стану з 24.02.2022 по цей час неустойку (штраф, пеню), підвищені відсотки та інші платежі, включно по ст.625 ЦК України, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, взагалі підвищувати процентну ставку (якщо він вважає це процентами, а не пенею). Надані позивачем копії правил надання грошових коштів у кредит, з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту кредитора, не можна вважати складовою кредитного договору. На думку представника, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил позивача. 24.11.2025 представник позивача Миколаєнко В.М. надала відповідь на відзив, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на задоволенні. Наголосила, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредиторам (позикодавцями) не було б укладено. Зауважила, що для укладення кредитного договору в електронному вигляді дані вносились шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником власноруч. Оскільки кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Відповідачем не спростувано презумпції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитного договору, підлягають виконанню. Але не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не оспорений. Вважає, що ним доведено факт укладання відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. За умовами кредитного договору, кошти надано клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у кредитодавця, у зв`язку з чим, позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею, та за п.35 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Звернув увагу, що відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто, фактично не заперечує факт, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, відповідач може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Як учасник справи, відповідач мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч.1 ст.106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення, якщо не згоден з розрахунками заборгованості, наданими позивачем, чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, але не скористалися цим правом. Вважає, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, зокрема, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Сплата відповідачем коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, на думку представника, є беззаперечним підтвердженням укладення договору, погодження з його умовами та отримання коштів. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця вважає визнанням ним боргу, що у свою чергу фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору та погодження всіх умов договору. Адже, без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. Волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов договору та додатків до нього. Відповідач при підписанні кредитного договору не заперечував щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків у договорі. За весь період перебування права вимоги за договором у ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача, просить стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитним договором, нараховану первісним кредитором. Жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафи, пені). Відсотки, які просить стягнути позивач нараховані за понадстрокове користування позикою/кредитом, за відсотковою ставкою передбаченою договором, саме за понадстрокове користування кредитом. Звернула увагу, що за правовою позицією Верховного Суду у постанові від 04.06.2020 у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. В постанові від 28.10.2020 у справі №910/10963/19 Верховний Суд наголосив, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. З метою надання вичерпної інформації у справі, позивач додав до позовної заяви копії договорів факторингу та копії додатків до них. Враховуючи, що реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем надано витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлено. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов такого висновку. Правовідносини у цій справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Із ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч.5 цієї статті передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Ст.12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису за ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 29.06.2024 між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] укладено договір позики №2924496 (з фіксованою процентною ставкою), відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, який в свою чергу зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики 14000 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка/день (фіксована) 0,75%, проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2.70%, пеня/день 2.70%, дата повернення позики 29.07.2024, орієнтована загальна вартість позики 17150 грн. У першу чергу сплачуються неустойка, проценти за понадстрокове користування позикою та інші платежі (у випадку їх нарахування). У другу чергу сплачуються всі прострочені проценти за користування позикою, прострочена до повернення сума позики (у випадку прострочення). Простроченими процентами за користування позикою вважаються проценти, які були передбачені договором позики та застосовувались за весь період користування позичальником позикою у відповідності до умов договору, які не були сплачені позичальником в строк, встановлений договором. У третю чергу сплачуються проценти за користування позикою, сума позики (п.2.4.1-2.4.3 договору). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором (п.4 договору). Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст.9 ЗУ «Про споживче кредитування», ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами НБУ; ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БАНК» (ТМ «ClickCredit»), в якій визначені умови застосування процентної ставки зі знижкою; до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі (п.5-5.3 договору). Позичальник попереджений, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором, залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. При цьому обов`язок позикодавця проінформувати позичальника про залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості або відступлення права вимоги за договором здійснюється позикодавцем протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги або дати залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості, у спосіб, визначений ч.1 ст.25 ЗУ «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома позичальника такого факту, а саме шляхом направлення повідомлення на електронну пошту позичальника, що зазначена у договорі та/або шляхом розміщення повідомлення в особистому кабінеті позичальника. Договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію», про що свідчить п.21 кредитного договору. У розумінні ст.641,644 ЦК України ці правила є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, за умовами кредитного договору [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 14000 грн., про що свідчить електронний підпис, та зобов`язалася повернути цю суму протягом 30 днів, тобто до 29.07.2024 зі сплатою процентної ставки 0,75%. В порушення умов кредитного договору відповідач не виконала свої зобов`язання, а саме не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями. Станом на 23.04.2025 за [PERSON] значиться сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 16681,46 грн., з яких: 6741,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2940 грн. за відсотками; 7000 за процентами за понадстрокове користування позикою. 23.04.2025 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, у відповідності до умов якої ТОВ «1 БАНК» передає (відступає) за плату належні йому, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників згідно Реєстру №3 від 23.04.2025. За Реєстром, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16681,46 грн., з яких: 6741,46 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2940 грн. за відсотками; 7000 за процентами за понадстрокове користування позикою. За ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач за будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. Відповідно до ч.1,3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). За ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст.519 ЦК України). Згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за кредитними договорами, суду не надано. Неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Таким чином, позивачем доведено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором на час відступлення права вимоги становить 16681,46 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Всупереч умовам кредитного договору, після відступлення права грошової вимоги, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved