Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник позивача Оболонкова Юлія Вікторівна, яка діє на підставі довіреності №0509/25-02 від 05.09.2025 та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 25.11.2025 в системі «Електронний суд», звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №10.05.2025-100002030 від 10.05.2025 у розмірі 45450 грн. та понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №10.05.2025-100002030, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 15000 грн, строком на 168 днів, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом за процентною ставкою «Економ/Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 5% від суми кредиту та дорівнює 750 грн, нараховується кредитором і обліковується в день видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 750 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується кредитором в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка: 225 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем зобов`язання за договором виконано в повному обсязі і відповідно до квитанції про перерахунок коштів від 10.05.2025 року надано позичальнику кредит в розмірі 15000 грн. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову утворилась заборгованість у розмірі 45450 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15000 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 19950 грн, комісія за надання кредиту 750 грн, комісія за обслуговування кредиту 2250 грн, неустойка 7500 грн, чим порушуються права та інтереси позивача та що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження отримана сторонами по справі. (а.с.36, 37, 38) Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, [PERSON] , у визначений в ухвалі суду строк, відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, ухвала про відкриття провадження у справі, вручена відповідачу 28.11.2025. Суд з урахуванням того, що відповідач була повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку. 10.05.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №10.05.2025-100002030, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (E886), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону [NUMBER] . (а.с.18-24) Позичальником, [PERSON] , під час укладення кредитного договору №10.05.2025-100002030 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку України, про що свідчить Інформація отримана з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача. (а.с.30) Відповідно до Заявки до кредитного договору, яка є невід`ємною його частиною, сторони погодили, що сума кредиту 15000 грн; строк, на який надається кредит 168 днів з дати його надання; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, та її розрахунок: 0.91% (денна процентна ставка) = (22950/15000)/168х100%; комісія, пов`язана з наданням кредиту - 5% від суми кредиту та дорівнює 750 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 750 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується кредитором в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка: 225 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; дата повернення кредиту 24.10.2025 року; спосіб ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. (а.с.21-22) 10.05.2025 об 19:20 позичальником прийнято пропозицію (акцепт) кредитного договору №10.05.2025-100002030, погоджено умови надання кредиту з графіком платежів, з зазначенням реквізитів належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику за даним та наступними договорами: 4441-11XX-XXXX-2792, ця частина кредитного договору також підписана [PERSON] , одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е886. (а.с.22- зворотна сторона 23) Крім того, одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е886 [PERSON] підписано інформаційне повідомлення позичальника, [PERSON] , в якому остання підтвердила достовірність своїх персональних даних. (а.с.24) Також 10.05.2025, одноразовим ідентифікатором (А886) [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відображені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. (а.с.16-17) Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024. (а.с.25-29) Як свідчить лист №1-2011 від 20.11.2025 ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором №10.05.2025-100002030 виконав та надав 10.05.2025 об 19:21:12 відповідачу кредитні кошти у розмірі 15000 грн. на платіжну карту клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 737440009 (а.с.11). [PERSON] зобов`язалась повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними, а також комісії, відповідно до умов Договору, але в процесі користування кредитними коштами остання у порушення умов Договору не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відтак, у відповідача, [PERSON] , перед позивачем утворилась заборгованість, що, як вбачається із наданої банком Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №10.05.2025-100002030 від 10.05.2025, нарахована за період з дати укладення договору 10.05.2025 по встановлену договором дату повернення кредиту 24.10.2025, та склала у загальному розмірі 45540 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15000 грн., по процентам в розмірі 19950 грн., комісії за надання кредиту 750 грн., комісії за обслуговування кредиту 2250 грн, та неустойці 7500 грн (а.с.12). Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем, ТОВ «Споживчий центр», та відповідачем, [PERSON] , є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст.11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст.12 цього Закону). У п.6 ст.3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Суд вважає, що під час укладення кредитного договору №10.05.2025-100002030 від 10.05.2025 сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту. Такий договір, укладений у формі електронного документа, підписаний [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Е886), а відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Наявність електронного підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Доказів розірвання або визнання недійсним кредитного договору №10.05.2025-100002030 від 10.05.2025 в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснила погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а саме, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором коштів (зокрема, квитанція про перерахунок коштів). В свою чергу, відповідачем не спростований розмір заборгованості за кредитним договором, та не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустила порушення умов договору №10.05.2025-100002030 від 10.05.2025, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000 грн, заборгованості за процентами у розмірі 19950 грн, заборгованості по комісії за надання кредиту у розмірі 750 грн, та заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2250 грн, що у загальному розмірі становить 37950 грн. Щодо стягнення з відповідача неустойки у сумі 7500 грн, за суд уважає за необхідне зазначити наступне. У Постанові КЦС ВС від 21.01.2025 №751/3052/23 вказав, щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №320/8618/15-ц (провадження №61-4393сво18)). Так, згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім цього, Законом України №2120-IX від 15.03.2022 внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та, відповідно до п.6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені ч.4 ст.1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на день розгляду справи воєнного стану в Україні не скасовано та не припинено. Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому підстави для її стягнення відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 2022,66 грн. на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 37950 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 45450 грн. (розмір заявлених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial