Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

14.04.2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із вказано заявою, в якій просить суд оголосити свого брата [PERSON] , [INFO] , уродженця села Заливанщина Калинівського району Вінницької області, громадянина України, померлим від дня його вірогідної смерті [INFO] , під час виконання бойового завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України. В обґрунтування цієї вимого зазначив, що він є рідним братом [PERSON] , [INFO] , уродженця села Заливанщина Калинівського району Вінницької області, з яким з грудня 2022 року втратив зв`язок. [PERSON] був військовослужбовцем та проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] на посаді заступника командира бойової машини, навідника оператора 3 механізованого відділення бойової машини механізованого взводу 1 механізованої роти. Відповідно до повідомлення сім`ї (близьких родичів) № 202 від 17.01.2023 року, солдат [PERSON] зник безвісти з 03.12.2022 року після артилерійського обстрілу та безпосереднього бойового зіткнення з противником виконуючи бойові завдання під час оборонних дій в районі міста Бахмут Донецької області. За вказаним фактом було розпочато службове розслідування і відповідно до акту такого розслідування встановлено, що солдат [PERSON] , який 13.12.2022 року прибув на позицію «Утьос», для заміни військовослужбовців, які перебували там, та знаходячись в засобах особистого бронезахисту і шоломі, після артилерійського обстрілу та безпосереднього бойового зіткнення з противником, зник 03.12.2022 року безвісти в районі міста Бахмут Донецької області, під час виконання бойового завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України. Зазначив, що він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті брата та отримати свідоцтво про його смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, тому що він зник безвісти у зоні бойових дій під час виконання обов`язків військової служби, що позбавляє його можливості скористатися своїми цивільними і соціальними правами, пов`язаними зі смертю брата, зокрема оформити спадщину, отримати одноразову грошову допомогу. Оголошення [PERSON] померлим має для нього юридичне значення та є передумовою для виникнення його особистих та майнових прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 року, визначено склад суду з розгляду заяви: головуючого суддю Сєліна Є.В. Протоколом автоматизованого визначення присяжних від 14.04.2025 року, визначено склад присяжних: Шатова В.В., Присяжнюк І.А. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.04.2025 року, відкрито провадження за заявою, визначено здійснити її розгляд в порядку окремого провадження в судовому засіданні у складі одного судді і двох присяжних. В судовому засіданні 11.06.2025 року, заявник [PERSON] та його представник адвокат Катрич П.С. під час виступу із вступною промовою, підтримали заявлені вимоги з підстав, зазначених у поданій заяві. Суд допитав свідків [PERSON] , [PERSON] , та дослідив письмові докази. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 11.06.2025 року, витребувано докази (інформацію) стосовно безвісти зниклого [PERSON] з відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Міністерства оборони України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру», Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Калинівської міської ради Вінницької області, Пенсійного фонду України (Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області), Державної податкової служби України (Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області), Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. На виконання цієї ухвали, на адресу Калинівського районного суду Вінницької області надійшли: 02.07.2025 року за вх.№ 7399/25 лист-відповідь Міністерства оборони України від 01.07.2025 року (через систему «Електронний суд»); 08.07.2025 року за вх.№ Еп-1876 лист-відповідь Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 07.07.2025 року № 08-14/23952; 10.07.2025 року за вх.№ 7773/25 лист-відповідь Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області від 09.07.2025 року № 198-28.18-28; 11.07.2025 року за вх.№ Еп-1920/25 лист-відповідь Заливанщинського сатростинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 09.07.2025 року № 02-19-87; 11.07.2025 року за вх.№ 7897/25 лист-відповідь Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області від 08.07.2025 року № 6490/5/02-32-12-01-16; 16.07.2025 року за вх.№ Еп-1950/25 лист-відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.07.2025 року № 0200-0802-7/79358; 29.07.2025 року за вх.№ Еп-2053/25 лист-відповідь відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 29.07.2025 року № 226669-2025. Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 19.09.2025 року, залучено військову частину [NUMBER] Міністерства оборону України, військову частину [NUMBER] Міністерства оборони України. В судове засідання, призначене на 16.01.2026 року, заявник [PERSON] та його представник адвокат Катрич П.С., не з`явилися, надали заяву про завершення розгляду справи у їх відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України, та заінтересовані особи не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту. Згідно сталої правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 03.05.2022 року у справі № 520/5386/15-ц, від 24.10.2024 року у справі № 752/8103/13-ц, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне завершити розгляд справи за відсутності заявника, його представника, та заінтересованих осіб, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] , [INFO] , уродженця села Заливанщина Калинівського району Вінницької області (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07.02.2023 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на ім`я [PERSON] , та свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.03.1993 року Заливанщинською сільською радою Калинівського району Вінницької області, на ім`я [PERSON] ). [PERSON] , [INFO] , був призваний [INFO] на військову службу за мобілізацією, та у період часу з 24.08.2022 року по 21.11.2022 року, з 23.11.2022 року по 03.12.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України: село Троїцько-Сафонове, село Володимирівка Миколаївської області; місто Бахмут Донецької області (довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 45/1714, видана 01.09.2023 року командиром військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України майором [PERSON] ). Повідомленням сім`ї (близьких родичів) за № 202, складеним 17.01.2023 року начальником [INFO] підполковником [PERSON] , [PERSON] повідомлений про те, що його брат - солдат [PERSON] зник безвісти 03.12.2022 року після артилерійського обстрілу та безпосереднього бойового зіткнення з противником виконуючи бойові завдання під час оборонних дій в районі міста Бахмут Донецької області. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 14.12.2022 року № 375 «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців 03-14.12.2022 року», було зобов`язано провести службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли пораненню та загибелі військовослужбовців, а також встановлення ступеню вини осіб, чиї дії або бездіяльність стали їх причиною. З акту службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців 03-14.12.2022 року, затвердженого 06.01.2023 року командиром військової частини [NUMBER] підполковником [PERSON] , слідує, що відповідно до бойового наказу командира військової частини [NUMBER] від 02.12.2022 року, доповіді про подію у військовій частині [NUMBER] від 14.12.2022 року № 1199, усного повідомлення чергового військової частини [NUMBER] від 14.12.2022 року, рапортів командирів рот військової частини [NUMBER] від 14.12.2022 року, особовий склад військової частини [NUMBER] , виконуючи бойовий наказ її командира, проводив військові оборонні та штурмові дії в районі міста Бахмут Донецької області. Внаслідок ведення активних бойових дій та безпосереднього зіткнення зі збройними формуваннями російської федерації, неподалік вказаного населеного пункту, 03.12.2022 року зник безвісти зокрема солдат [PERSON] . За висновком службового розслідування визначено, що заступник командира бойової машини навідник-оператор 3 механізованого відділення бойової машини 2 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , який знаходився в засобах особистого бронезахисту і шоломі, зник безвісти 03.12.2022 року в районі міста Бахмут Донецької області за особливих обставин під час ведення оборонних дій під час виконання бойових завдань при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Як вбачається з довідки Заливанщинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 09.07.2025 року за вих.№ 02-19-86, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Заливанщина Калинівського району Вінницької області, на момент зникнення безвісти 03.12.2022 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та до складу його сім`ї входили: мати [PERSON] , та брат [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] в місті Козятин Хмільницького району Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 20.03.2024 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З моменту зникнення безвісти (03.12.2022 року), [PERSON] за місцем своєї реєстрації та проживання не з`являвся, його місцеперебування не відоме (довідки Заливанщинського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області від 28.05.2025 року № 02-19-54, від 09.07.2025 року № 02-19-87). Відповідно до листа Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 07.07.2025 року № 08-14/23952, підприємство відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.03.2022 року № 228-р виконує функції Національного інформаційного бюро, та здійснює адміністрування реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, до якого вноситься інформація про оборонців України та мирних (цивільних) осіб. За наявною інформацією відомості про [PERSON] внесені до реєстру Національного інформаційного бюро, однак відомості про перебування останнього в полоні держави-агресора, відсутні. Згідно листа Калинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.07.2025 року № 198-28.18-28, в архівах відділу та за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актові записи про шлюб, зміну імені та смерть [PERSON] , відсутні. Відповідно до листа Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області від 08.07.2025 року № 6490/5/02-32-12-01-16, та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з грудня 2022 року по травень 2025 року, останнім місцем отримуємого доходу є військова частина [NUMBER] . Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.07.2025 року № 0200-0802-7/79358, та індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з грудня 2022 року по травень 2025 року, останні відомості про [PERSON] , яка застраховану особу, надходили від військової частини [NUMBER] . Відповідно до листа начальника [INFO] підполковника [PERSON] від 16.06.2025 року № 1448, станом на 16.06.2025 року інформації щодо зміни статусу зниклого безвісти [PERSON] на адресу [INFO] від військової частини [NUMBER] не надходило. Згідно листа начальника відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції Стаховського Т. від 29.07.2025 року № 226669-2025, СКП даного відділення поліції, з метою розшуку безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] , було заведено 02.02.2023 року оперативно-розшукову справу № 3/23, місце знаходження (перебування) якого не встановлено. Листом від 25.03.2025 року № 33-28.18-35, Калинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті брата [PERSON] у зв`язку з ненаданням документів, визначених ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22, Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України). Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»). Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зроблено висновок, що «…шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності». «…Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.» Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення його брата [PERSON] загиблим в районі виконання бойових (спеціальних) завдань, під час виконання бойового завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України. Визначаючи мету звернення до суду, заявник вказав, що рішення суду йому необхідне, зокрема для оформлення спадщини. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На переконання суду, заявником надано докази, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель брата [PERSON] у районі воєнних (бойових) дій [INFO] , в результаті артилерійського обстрілу та безпосереднього бойового зіткнення зі збройними формуваннями російської федерації. Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою 14.04.2025 року, а тому на момент його звернення до суду з такою заявою сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, відтак з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, оцінивши встановлені в цій справі обставини, враховуючи мету звернення заявника, суд доходить висновку, що подана [PERSON] заява про оголошення особи померлою підлягає задоволенню, та [PERSON] необхідно оголосити померлим з дня його вірогідної смерті [INFO] . Оскільки відповідно до офіційного сповіщення начальника [INFO] підполковника [PERSON] від 17.01.2023 року № 202, яке адресоване [PERSON] , солдат [PERSON] зник безвісті 03.12.2022 року поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, а тому місцем смерті [PERSON] належить вважати саме такий населений пункт. Крім того, суд зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Також частиною другою статті 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, що, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved