Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

27 червня 2025 року представник позивача звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка 27 червня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілена та передана до розгляду судді Фіцай О.Л. Згідно розпорядження керівника апарату Глобинського районного суду Полтавської області Алли Бган від 28.11.2025 за №57 призначено повторний автоматизований розподіл невирішеної судової справи №527/1966/25, провадження 2/527/949/25, у зв`язку з відрядженням судді Глобинського районного суду Полтавської області Фіцай О.Л. до Солом`янського районного суду міста Києва згідно рішення Вищої ради правосуддя від 18.11.2025 №481/0/15-25, на виконання Рішення зборів суддів Глобинського районного суду Полтавської області № 6 від 25 листопада 2025 року та з метою недопущення порушення строків розгляду справи. Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28 листопада 2025 року вказана справа передана для розгляду судді Олефір А.О. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 13.00 год 14 січня 2026 року. В обґрунтування позову представник зазначив, що 20 грудня 2024 року ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «АБЕКОР» уклали електронний кредитний договір №1292149. Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб сайті в мережі інтернет https://firstcredit.com.ua підписаний нею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п.1.2 кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 8500,00 грн. Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, враховуючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , що емітована банком України. Згідно з п. 4.1 вищевказаного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, запропоновану кредитором (умови продовження строку кредиту, що пропонуються кредитором, публікуються на сайті), на підставі правочину, що укладається між сторонами. Кредитний договір та додаток №1 до договору підписано відповідачем з використанням кваліфікованого електронного підпису одноразовим ідентифікатором «z59058». Позивач виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надав відповідачу кредит у розмірі 8500.00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. Однак у зв`язку з невиконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість перед відповідачем за кредитним договором №1292149 від 20.12.2024 у розмірі 8500,00 грн - тіло кредиту; 6732,00 грн - нараховані проценти, які позивач просить стягнути з відповідача, крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422, 40 грн та витрати за відправку документів відповідачу в розмірі 55 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила у випадку неявки в судове засідання відповідача, проводити розгляд справи у відсутність представника банку та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце та час проведення судового розгляду, про що свідчать довідки про доставку електронного документу судова повістка на 13.00 год 14.01.2026, які доставлені до електронних кабінетів 05.12.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приймаючи до уваги те, що відповідач та її представник належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, суд дійшов висновку, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відзиву відповідач не подала. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 20 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «АБЕКОР» та [PERSON] уклали Кредитний договір №1292149, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором z59058. Згідно з п.1.2. кредитного договору сума кредиту складає 8500,00 грн. Згідно п. 1.3 строк кредиту 80 днів з кінцевим терміном повернення до 09.03.2025 включно. Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2. кредитного договору, базова процентна ставка - 0,99 %, основна процентна ставка 0,99 % в день (а.с.19-27). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 2.1. кредитного договору, кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, враховуючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , що емітована банком України. Кошти в сумі 8500,00 грн було перерахований відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20077-1363-174431802 від 20.12.2024 (а.с.12). На виконання ухвали суду, АТ «ПУМБ» надало відповідь, відповідно до якої в банку на ім`я [PERSON] було випущено банківську платіжну картку № [NUMBER] , на яку 20.12.2024 було зараховано грошові кошти в сумі 8500,00 грн (а.с.47). З досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «ФК «АБЕКОР» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як вбачається з Картки обліку Договору надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 1292149, сума заборгованості [PERSON] становить 15232,00 грн, з яких тіло кредиту 8500,00 грн, нараховані відсотки 6732,00 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (картка обліку) (а.с. 16-17). Враховуючи, те що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 8500,00 грн, зобов`язання з їх повернення, а також сплати відсотків у встановленому договором строк не виконала, отже взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В частині стягнення в відповідача на користь позивача витрат за відправку документів відповідачу в розмірі 55 грн, суд зазначає, що вказана витрати відповідно ч.3 ст.133 ЦПК України не відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: approved