Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

28.08.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Профіт Капітал (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № С18.866.70037 від 10.08.2017р. в загальному розмірі 15 516 грн. 12 коп., з яких 5 999 грн. 04 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9 516 грн. 72 коп. - заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.08.2017р. між ПАТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір № С18.866.70037 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках Угоди та Договору, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard. Умови кредитування: максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000 грн.; ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди - 1 000 грн.; процентна ставка - 48% річних. Відповідач борг не повернув. 19.12.2023р. між АТ Ідея банк та ТОВ Оптіма факторинг було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до п. 2.1 якого АТ Ідея банк за плату відступає, а ТОВ Оптіма факторинг приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження АТ Ідея банк. Права вимоги які клієнт відступає фактору відступаються в розмірі заборгованості боржників, що визначені у реєстрах боржників. 22.12.2023р. між ТОВ Оптіма факторинг та позивачем було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ Оптіма факторинг передав (відступив), а ТОВ ФК Профіт капітал прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ Оптіма факторинг. Права вимоги які клієнт відступає фактору відступаються в розмірі заборгованості боржників, що визначені у реєстрах боржників, зокрема і за кредитним договором № С18.866.70037. 11.11.2025р. представниця позивача Ушакевич М.П. надала заяву на виконання ухвали суду від 22.09.2025р. в частині витребування доказів в додатки до якої надала: виписку за рахунком [PERSON] та розрахунок заборгованості за кредитним договором. Представниця позивача Ушакевич М.П. в судові засідання 11.11.2025р. та 15.01.2026р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, у позовній заяві та у заяві від 11.11.2025р. просила розглянути справу без участі представника позивача, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судові засідання 11.11.2025р. та 15.01.2026р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. 15.01.2026р. судом в порядку, визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. 10.08.2017р. між відповідачем та ПАТ Ідея Банк було укладено Угоду С18.866.70037 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі кредитний договір), відповідно до умов якої, банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебето-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MacterCard. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Умови кредитування визначені у п.п. 3.1-3.4 кредитного договору. Максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 1 000 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48.0000% річних. Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата оплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією, за попередній розрахунковий період - до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в заяві на приєднання. Згідно з п. 4 вказаного кредитного договору - повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором здійснюватимуться згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також тарифів, які розміщені на сайті банку за адресою www.ideabank.ua. Підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з типовим графіком і загальною вартістю кредитної лінії вказаної у п. 5.11 кредитного договору. У п. 5.2 клієнт доручив банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку клієнта та рахунок ПрАТ Страхова компанія Уніка життя, у тому числі за рахунок наданого кредиту. Відповідальність за невиконання позичальником грошових зобов`язань у виді неустойки (пені) та за прострочення виконання грошового зобов`язання у виді штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, узгоджена сторонами у п.п. 5.7.1, 5.7.2, 5.9, 5.10 кредитного договору. Реальна річна процентна ставка складає 59,17%, загальна вартість кредитної лінії складає 382 грн. 70 коп. за кожні 1 000 грн. використаної кредитної лінії (за умови своєчасного погашення клієнтом грошових зобов`язань) (п. 5.11 кредитного договору). Відповідно до п.6 кредитного договору - строк позовної давності, у тому числі і щодо сплати неустойки, становить 10 років. 10.08.2017р. [PERSON] акцептовано публічну Оферту ПАТ Ідея банк на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки. 10.08.2017р. [PERSON] (заявник) підписано Заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017р. у якій він підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з умовами Правил страхування життя, умовами договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017р., та отримав їх. В цій же заяві зазначає, що вона підписана ним та прийнята уповноваженою особою страховика (ПрАТ Страхова компанія Уніка життя), і підтверджує досягнення згоди з усіх істотних умов договору та є доказом укладення та того факту, що з дати прийняття заяви заявник та страховик набувають взаємних прав та обов`язків. Вигодонабувачем за договором є ПАТ Ідея банк. З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) щодо боржника [PERSON] за період 10.08.2017р. по 19.12.2023р. та з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.11.2025р. за період з 10.08.2017р. до 19.12.2023р. наданого на ухвалу суду 11.11.2025р. вбачається, що у період з 10.08.2017р. до 12.03.2021р. відповідач отримував додаткові транші грошових коштів та користувався кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за тілом кредиту та за нарахованими процентами. У вказаний період сума отриманих кредитних коштів склала 8 985 грн. 55 коп., сума повернутих грошових коштів - 8 036 грн. 60 коп., з яких: 2 986 грн. 15 коп. були зараховані на погашення тіла кредиту та 5 014 грн. 88 коп. - на погашення процентів. Крім того, при видачі траншів та здійсненні операцій з кредитною карткою, банком додатково стягувалася з відповідача (списувалася) комісія за не фінансові транзакції, комісія за обслуговування рахунку (смс-інформування), комісія за обслуговування рахунку (КК), сума якої у зазначений період в загальному склала 1 123 грн. 35 коп. Залишок боргу на кінець періоду: за тілом кредиту 5 999 грн. 40 коп. та процентами 8 759 грн. 12 коп. 19.12.2023р. між АТ Ідея банк та ТОВ Оптіма факторинг було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до п.п. 2.1-2.2 якого АТ Ідея банк за плату відступає, а ТОВ Оптіма факторинг приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження АТ Ідея банк. Права вимоги які клієнт відступає фактору відступаються в розмірі заборгованості боржників, що визначені у реєстрах боржників. У реєстрі боржників № 2 від 19.12.2023р. до договору факторингу № 19/12-2023, у якому під порядковим номером 250 значиться боржник [PERSON] кредитний договір С18.866.70037, сума боргу всього 15 516 грн. 12 коп.: за основним боргом у сумі 5 999 грн. 40 коп.; 9 516 грн. 72 коп. - заборгованість за відсотками. Згідно платіжної інструкції № 45 від 20.12.2023р. та № 611 від 17.10.2023р. проведено фінансування за договором факторингу № 19/12-2023 від ТОВ Оптіма Факторинг на користь АТ Ідея банк. 22.12.2023р. між ТОВ Оптіма факторинг та позивачем було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ Оптіма факторинг передав (відступив), а ТОВ ФК Профіт капітал прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ Оптіма факторинг. Права вимоги які клієнт відступає фактору відступаються в розмірі заборгованості боржників, що визначені у реєстрах боржників (п.п. 2.1, 2.2 договору факторингу № 22/12-2023). Згідно наданого реєстру боржників № 2 від 22.12.2023р. до договору факторингу № 22/12-2023, у ньому під порядковим номером 250 значиться боржник [PERSON] кредитний договір С18.866.70037, сума боргу всього 15 516 грн. 12 коп.: за основним боргом у сумі 5 999 грн. 40 коп.; 9 516 грн. 72 коп. - заборгованість за відсотками. У платіжній інструкції № 376 від 26.12.2023р. зазначено про проведення платежу з фінансування за договором факторингу № 22/12-2023 від ТОВ ФК Профіт капітал на користь ТОВ Оптіма Факторинг. Доказів які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, і доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань відповідачем суду не надано. 01.07.2024р. між позивачем та адвокатським об`єднанням Правовий курс укладено договір про надання правової допомоги № 02-24 відповідно до умов якого (п.п. 1.1, 1.1.1, 1.2 розд. 1, п.п. 3.1 розд. 3) об`єднання взяло на себе зобов`язання по наданню клієнту правової допомоги, в тому числі щодо стягнення проблемної заборгованості, представництва клієнта у місцевих судах, для проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, складання, підписання та відправлення боржникам претензій, складання та подання до суду позовних заяв щодо стягнення заборгованості з боржників, участь у судових засіданнях судів усіх юрисдикцій, збирання та подання необхідних доказів до суду, надання письмових та усних клопотань, тощо. Перелік боржників щодо яких доручається вчинення дій стосовно стягнення заборгованості зазначається у реєстрі. Клієнт сплачує об`єднанню винагороду розмір якої визначається та фіксується у Акті прийому-передачі наданої правничої допомоги. Згідно додаткової угоди № 1/1 від 01.07.2024р. укладеної між сторонами договору про надання правової допомоги № 02-24 сторони дійшли згоди доповнити п. 3.1 договору пп. 3.1.1 виклавши його в такій редакції за договором про надання правової допомоги клієнт додатково сплачує на користь об`єднання винагороду: на етапі судовому - розмір винагороди становить 20 % якщо загальна сума заборгованості за тілом та процентами становить від 6 000 грн. до 12 000 грн., 15 % якщо така заборгованість становить від 12 000 грн. Додаткова фіксована винагорода за проведення консультацій з клієнтом, вивчення документів, підготовки проекту позовної заяви - 7 000 грн.. У Акті № 1 прийому-передачі реєстру боржників до договору про надання правової допомоги № 02-24 який складено 24.07.2025р. зазначено, що адвокатське об`єднання прийняло реєстр боржників, у якому під порядковим номером 24 зазначено боржника [PERSON] , за кредитним договором № С18.866.70037, щодо якого клієнту надано наступний вид правової допомоги, - проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів, підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду. Розмір винагороди 7 000 грн. 00 коп. 24.07.2025р. ТОВ ФК Профіт Капітал сплачено на користь адвокатського об`єднання Правовий курс відповідно до договору № 02-24 від 01.07.2024р., та акту № 1 від 24.07.2025р. грошові кошти у сумі 189 000 грн. (платіжна інструкція № 1496 від 24.07.2025р.). Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Щодо обґрунтованості позовних вимог з огляду на приписи чинного законодавства в сфері кредитних правовідносин слід зазначити таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому ст.ст. 76-80 та 82 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достатності та достовірності, а також підстави звільнення від доказування. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема,в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 10.06.2017р. набув чинності Закон України Про споживче кредитування № 1734-VІІІ (далі - Закон № 1734-VІІІ), у зв`язку із чим у Законі України Про захист прав споживачів (далі - Закон № 1023-ХІІ) текст ст. 11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування. Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ з набуття чинності Закону № 1734-VІІІ залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VІІІ до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон № 1734-VІІІ передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст.1 та ч. 2 ст. 8 Закону № 1734-VІІІ Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017р. № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону№ 1734-VІІІ та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон № 1734-VІІІ розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 1734-VІІІ після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VІІІ щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України Про споживче кредитування. Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ. Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, їх надання більше ніж один раз на місяць. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з вищенаведеними положеннями законодавства. Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу, в тому числі більше ніж один раз на місяць, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, їх кількості, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ. Тарифи банку на які містяться посилання у п. 3.4 кредитного договору до суду також не надані. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав та не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Ці висновки узгоджуються також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Тож, щодо вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за основним боргом у сумі 5 999 грн. 40 коп. та за процентами у сумі 9 516 грн. 72 коп., які нараховані банком станом на 19.12.2023р., то слід зазначити наступне. З виписки по особовому рахунку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) щодо боржника [PERSON] за період 10.08.2017р. по 19.12.2023р. та з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.11.2025р. за період з 10.08.2017р. до 19.12.2023р. наданого на ухвалу суду 11.11.2025р. вбачається, що при видачі траншів та здійсненні операцій з кредитною карткою, банком додатково стягувалася з відповідача (списувалася) комісія за не фінансові транзакції, комісія за обслуговування рахунку (смс-інформування), комісія за обслуговування рахунку (КК), сума якої у зазначений період в загальному склала 1 123 грн. 35 коп. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VІІІ щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону № 1734-VІІІ. Водночас у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу 1 раз на місяць чи більше разів, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з вищенаведеними положеннями законодавства. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг, їх кількості, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. З огляду на вищевикладене, кошти, які були зараховані позивачем на погашення комісії, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України. Так ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за процентами у сумі 9 516 грн. 72 коп. підлягають частковому задоволенню, оскільки кошти сплачені відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором, які мали би бути зараховані в рахунок погашення основного боргу та процентів за кредитом, фактично були зараховані (списані) позивачем на погашення комісій у сумі 1 123 грн. 35 коп. Таким чином з відповідача підлягають до стягненню за кредитним договором наступні платежі: 5 999 грн. 40 коп. - заборгованість за основним боргом та 8 393 грн. 37 коп. заборгованість за процентами (9 516 грн. 72 коп. - 1 123 грн. 35 коп. (комісія)). З огляду на що позов підлягає частковому задоволенню. Позивачем також було заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі Ашингдейн проти Сполученого Королівства). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі Белле проти Франції). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) Відповідно до ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Тож наданими представником позивача доказами у справі (договір про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024р., додаткова угода до нього № 1/1, Акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги, платіжна інструкція про оплату послуг адвокатського об`єднання), підтверджується понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Відповідач не надав доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи. При цьому, загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 7 000 грн., що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 493 грн. 20 коп. (92,76%). На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову слід стягнути з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 808 грн. 77 коп. (92,76%).

Outcome: partial