Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на його утримання в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення ним навчання у Звягельському політехнічному фаховому коледжі, починаючи стягнення з 07.11.2025. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбних відносинах у них народився син [PERSON] . Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання сина в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття. На даний час син досягнув повноліття і навчається на денному відділенні в Звягельському політехнічному фаховому коледжі на контрактній формі навчання. Зазначає, що син ніде не працює, будь-якого заробітку (доходу) не має,крім того має серцево-судинне захворювання і йому необхідні кошти для навчання, проживання по місцю навчання в гуртожитку, на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, лікування, тощо, відповідач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату та має змогу надавати сину матеріальну допомогу. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі тапризначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 27.11.2025 задоволено клопотання позивача та витребувано у Державної податкової служби України інформацію щодо отриманих відповідачем доходів у 2025 році. 15 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від 27.11.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація від Державної податкової служби України. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України з повідомленням сторін. Позивач в судові засідання не з`явилася, належним чином була повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судові засідання 27.11.2025, 23.12.2025 та 15.01.2025 не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений (шляхом направлення рекомендованою поштовою кореспонденцією судових повісток та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України), що підтверджується матеріалами справи, причини неявки суду не повідомив. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заяв чи клопотань не надходило. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно положення, передбаченого ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив проте, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (післяшлюбне прізвище « [PERSON] », згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2022), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2007 (а.с.6, 25). Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05.08.2010 у справі № 2-327/2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття та навчається на денному відділенні за спеціальністю G19 «Будівництво та цивільна інженерія» в Звягельському політехнічному фаховому коледжі на контрактній формі навчання, з 01.09.2025 по 30.06.2028 (а.с.4). Так, згідно копії Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти № 193/2025 від 01.09.2025 [PERSON] зарахований на перший курс денної форми здобуття освіти за освітньо-профксійною програмою «Монтаж. Обслуговування устаткування і систем газопостачання», за спеціальністю G19 «Будівництво та цивільна інженерія». Освітня програма є акредитованою, фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (а.с.18, 18 на звороті). Із копії Договору про навчання платної освітньої послуги для підготовки фахівця № Г-108 від 29.08.2025, укладеного між Звягельським політехнічним фаховим коледжем (далі Заклад освіти) та замовником освітньої послуг [PERSON] (далі Замовник), для здобувача фахової перед вищої освіти зі спеціальності G19 «Будівництво та цивільна інженерія» - [PERSON] , вбачається, що вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 2025-2026 навчальний рік 20400,00 грн., 2026-2027 навчальний рік 21420,00 грн., 2027-2028 навчальний рік 22490,00 грн. (а.с.16-18). Як вбачається із копії Договору № 26 від 31.08.2025 [PERSON] , проживає у гуртожитку Звягельського політехнічного фахового коледжу, кімната № [NUMBER] (а.с. 15, 15 на звороті). Довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» Ємільчинської селищної ради Житомирської області № 220 від 15.01.2026 стверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.53). Також, до матеріалів позовної заяви долучено копії: УЗД серця (дитини) від 25.09.2025, бесіди-консультації лікаря-кардіолога (дитячого) від 25.09.2025, з яких вбачається, що за результатами обстежень [PERSON] , [INFO] призначено лікування (а.с.20, 21). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений правовий підхід застосовано, зокрема, і у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 225/1447/16-ц провадження № 61-18843св18 від 24.01.2019 року. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/9882/19 /провадження № 61-2065св23/ від 08.05.2023 року). Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 753/20347/20 /провадження № 61-5707св22/ від 17.05.2023 року). Разом з тим, з аналізу змісту ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу (зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 466/532/16-ц, провадження № 61-42252св18 від 28.02.2019 року). Суд приймає до уваги, що матеріалами справи підтверджено те, що позивач є сином відповідача у справі, досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається у навчальному закладі на денній формі навчання, не працює, згідно консультаційних висновків лікарів має проблеми із здоров`ям, призначено лікування, а тому потребує матеріальної допомоги. Батько [PERSON] [PERSON] працевлаштований, отримує заробітну плату, що підтверджено інформацією наданою листом Державної податкової служби України від 04.12.2025 за № 18500/5/99-00-04-02-05, на ухвалу суду про витребування доказів від 27.11.2025. Оскільки умовами для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є досягнення дитиною повноліття, її навчання у навчальному закладі, потреба у матеріальній допомозі та можливість надання такої допомоги платником аліментів, то суд, встановивши наявність таких передумов дійшов висновку, що у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач належними та допустимими доказами довела наявність у відповідача можливості надавати допомогу на утримання та потреби дитини на отримання матеріальної допомоги від батька на період навчання. В свою чергу, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, факт неспроможності сплати аліментів відповідачем не доводився, доказів, зокрема, щодо його незадовільного стану здоров`я, наявності на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, інших обставин, що мають істотне значення, суду надано не було. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, отримує дохід та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання на денній формі, за рахунок коштів фізичних осіб, не працює, згідно консультаційного висновку лікаря має проблеми із здоров`ям, призначено лікування, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Також суд враховує те, що обов`язок батьків утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги той факт, що відповідачем не подано суду жодних доказів для спростування позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь його дитини аліменти. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь дитини аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. Аліменти стягуються судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку (постанова Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 205/1302/16-ц). За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд враховує, що позивач у позовній заяві просила стягувати аліменти починаючи з 07.11.2025 (а.с. 2). Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22) від 26.04.2023 року: «Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти)». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп.

Outcome: approved