Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

ТОВ "ФК "ЕЙС" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 грудня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №406274761 в електронній формі з використанням електронного підпису, на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому, 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, 28 листопада 2019 року ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №19, якою строк договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду № 26, що продовжило договір факторингу від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року сторони факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2022 року уклали додаткову угоду № 31, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2023 року уклали додаткову угоду №32, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2024 року, при цьому інші умови договору залишились без змін. 23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №23/0224-01. 08 липня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором №406274761 від 20 грудня 2021 року в розмірі 10 832 грн. 80 коп. [PERSON] допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 10 832 грн. 80 коп., яка складається: 5 999 грн. 80 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 833 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 10 832 грн. 80 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 грудня 2021 року [PERSON] ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору та подала заявку на отримання кредиту, в якій вказала свої персональні дані, а також номер банківської картки для перерахування кредитних коштів. ТОВ "Манівео" було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Таким чином, між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] в електронній формі було укладено договір кредитної лінії №406274761 від 20 грудня 2021 року, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн., строк кредитування до 28 днів, тобто до 17 січня 2022 року. Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс). Таким чином, відповідач отримав кредит в сумі 6 000 грн. на свою банківську платіжну картку, що підтверджується довідкою АТ "Ощадбанк" про зарахування вказаних коштів на банківську картку [PERSON] , що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором MNV5ED29, надісланим на номер телефону, відповідач підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. З доводів позивача та досліджених судом доказів встановлено, що ТОВ "Манівео" виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідача, що відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "Манівео". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З досліджених судом доказів встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, 28 листопада 2019 року ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №19, якою строк договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду № 26, що продовжило договір факторингу від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року сторони факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2022 року уклали додаткову угоду № 31, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2023 року уклали додаткову угоду №32, якою строк договору продовжили до 31 грудня 2024 року, при цьому інші умови договору залишились без змін. 23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу №23/0224-01. 08 липня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та позивачем укладено договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором №406274761 від 20 грудня 2021 року в розмірі 10 832 грн. 80 коп. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку заборгованості борг зі сплати відсотків за користування кредитом становить 4 338 грн., який на даний час не сплачений, в зв`язку з чим вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та відсотками, які нараховані в межах строку договору. Дана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів, а тому підлягає стягненню з відповідача в загальній сумі 10 832 грн. 80 коп. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 7 000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги № 11/08/25-01 від 11 серпня 2025 року, додаткову угоду від 11 серпня 2025 року до договору № 11/08/25-01. Відповідачем будь-яких клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не направлялось. З наданих суду доказів вбачається, що 11 серпня 2025 року між позивачем ТОВ "ФК "ЕЙС" та адвокатським бюро "Соломко та партнери" було укладено договір про надання правової допомоги № 11/08/25-01 від 11 серпня 2025 року. Згідно додаткової угоди від 11 серпня 2025 року, укладеної між адвокатським бюро "Соломко та партнери" та ТОВ "ФК "ЕЙС", адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості, зокрема, з [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі наданих послуг, виконаних адвокатським бюро "Соломко і партнери", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ФК "ЕЙС" щодо стягнення кредитної заборгованості з Пальчевської О.В. адвокатським бюро було здійснено підготовку адвокатського запиту (1 година 500 грн.), підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації (1 година - 500 грн.), вивчення матеріалів справи (2 години 1000 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (2 години 5000 грн.) та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 7 000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Окрім того, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають з відносин банківського кредитування та є одним з найбільш розповсюджених судових спорів. У спорах такого характеру, за відсутності інших позовних вимог, відсутності протиріч між наявними у справі документами, судова практика є сталою. Також вирішення спору було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката у судовому засіданні, який подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. З огляду на викладене та беручи до уваги наведені законодавчі приписи та встановлені судом обставини справи та досліджені докази, судом не встановлено, що витрати позивача у заявленому розмірі мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим, як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат у повному обсязі іншою стороною, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved