Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» або Товариство або позивач) через свого представника Омельяненка Р.С. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 06.12.2024 Товариствота [PERSON] уклали кредитний договір № 06.12.2024-100001748, за умовами якого Товариство надало позичальнику кредит в сумі 4500 гривень строком на 140 днів. За користування кредитом відповідач мав сплачувати проценти відповідно до фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, а також сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 900 гривень, та сплатити неустойку в розмірі 45 гривень за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Зазначає про те, що відповідач здійснював часткові оплати за кредитним договором, однак всупереч умовам укладеного договору належним чином не виконав своїх зобов`язань, внаслідок чого у нього станом на дату подання позову утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 11279,54 грн, що складається: із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4500,00 грн, по процентам - 4640,00 грн, комісії - 159,54 грн та по неустойці - 1980,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також разом із заборгованістю за договором позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Відповідач подав до суду заяву згідно з якою позовні вимоги визнає частково в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 4500 грн. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 18.12.2025 розгляд справи відкладено на 16 січня 2026 року. Представник позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» у судове засідання не прибув, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Попередньо подав до суду заяву у якій просить розглядати справу за його відсутності у зв`язку з тим, що перебуває на військовій службі в ЗСУ, до заяви долучив копії довідки з в/ч та військового квитка. Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22 (провадження № 14-74цс25) Велика Палата Верховного Суду викладено правові висновки щодо застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України. Зокрема, вказано, що судам потрібно виходити з такого: 1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; 2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; 3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні (див. п. 117 вищезгаданої постанови ВП ВС). З огляду на наведене вище, ураховуючи заяву відповідача, у якій він висловив свою власну волю щодо розгляду справи за його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів. Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків. 6 грудня 2024 року [PERSON] дистанційно, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, а саме: шляхом надсилання електронного повідомлення про накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав: Пропозицію ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту) (далі у тексті - Пропозиція), Заявку кредитного договору №06.12.2024-100001748 (кредитної лінії), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №06.12.2024-100001748 (кредитної лінії), що підтверджується доданими до позовної заяви належним чином засвідченими копіями зазначених документів (а.с. 17-22). Під час укладення вищезгаданих документів позичальник пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID НБУ, що підтверджується доданою до позовної заяви роздруківкою з Інтернет-ресурсу https//bank.gov.ua (а.с. 23). Пунктами 2.1, 2.2 Пропозиції передбачено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: ця пропозиція, розмішена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Згідно з пунктом 3.1 Пропозиції за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо комісія встановлена договором). Станом на 06.12.2024 ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 37356833) було включене до Державного реєстру фінансових установ та у нього була чинна ліцензія щодо надання коштів та банківських металів у кредит, що вбачається зі змісту інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Нормою частини 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з першим реченням частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином сторони уклали кредитний договір №06.12.2024-100001748 від 06.12.2024 (далі у тексті Кредитний договір). Факт укладення Кредитного договору не заперечується стороною відповідача. На підставі укладеного Кредитного договору між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування», інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1054 ЦК України на позичальника покладено обов`язок повернути кредит та сплатити проценти. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування врегульовані Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII (далі у тексті Закон №1734-VIII). Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону №1734-VIIIзагальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону №1734-VIIIдо загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, положення Закону №1734-VIII передбачають право кредитодавця небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту та обслуговуванням кредитної заборгованості. Кредитним договором встановлені наступні умови: дата надання/видачі кредиту 06.12.2024; сума кредиту - 4500,00 гривень; строк, на який надається кредит, 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 24.04.2025; процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту, 20 % від суми кредиту та дорівнює 900,00 гривень; неустойка у розмірі 45,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; денна процентна ставка 0,87%. На виконання умов Кредитного договору ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 4500,00 гривень шляхом їх перерахування через платіжний сервіс «іPay.ua» на платіжну картку, реквізити якої відповідають реквізитам електронного платіжного засобу, вказаного у Заявці Кредитного договору, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» №278-2310 від 23.10.2025 (а.с. 24). Факт отримання кредитних коштів у сумі 4500 грн стороною відповідача не заперечується. В матеріалах справи міститься також міститься довідка-розрахунок Товариства про стан заборгованості за Кредитним договором, надана позивачем, у якій зазначено, що заборгованість [PERSON] по Кредитному договору складає 11279,54 грн, з яких: 4500 грн - основний борг; 4640 грн - проценти; 159,54 грн комісія за надання кредиту; 1980 грн неустойка. У довідці-розрахунок також зазначено, що проценти по кредиту нараховані за період з 06.12.2024 по 24.04.2025 (а.с. 16). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення зазначеної вище суми заборгованості, суд виходить з наступних міркувань. Суд установив, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у серпні 2023 року, з 13.03.2024 перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] , що підтверджується наданими відповідачем копіями військового квитка серії [NUMBER] від 13.01.2011 та довідки командира в/ч [NUMBER] від 04.01.2025 №5. Тобто, під час виникнення спірних правовідносин, на дату укладення Кредитного договору, позичальник перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації. Проценти та пеня за Кредитним договором також були нараховані в період перебування позичальника на військовій службі. Відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі у тексті Закон № 2011-XII, у редакції, що діяла станом на час виникнення та існування спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України №1126-VII від 17.03.2014, оголошено про проведення часткової мобілізації, а отже з цього моменту в Україні настав особливий період. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер. Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-IX, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, строк проведення якої неодноразово продовжувався і триває дотепер. Таким чином, особливий період, який почався з 17.03.2014, триває досі. Зі змісту Кредитного договору слідує, що цей договір є договором споживчого кредиту та не є кредитним договором щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З огляду на наведені вище положення законодавства позивачу як військовослужбовцю Збройних сил України, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, проценти та штрафні санкції за кредитним договором не повинні нараховуватися, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Окрім того, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином позивач не вправі вимагати від позивача стягнення заборгованості за нарахованими процентами та неустойкою. За встановлених обставин, ураховуючи визнання позову відповідачем в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 4500 грн, позов слід задовольнити частково у цій частині. Щодо розподілу судових витрат. Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно з платіжною інструкцією № СЦ00049374 від 27.10.2025. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 39,9% від заявленої суми (4500,00 грн х 100% / 11279,54 грн), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 966,54 грн (2422,40 грн х 39,9%). На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 629, 638, 1054, 1055, п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та

Outcome: partial