Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. І. Зміст позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 02.02.2024 було укладено Кредитний договір (оферти) № 02.02.2024-100000187, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 13000,00грн. на строк 56 днів, до 28.03.2024. Процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день. Денна процентна ставка: 0,99%. Також передбачено комісію - пов`язану з наданням кредиту: 15% від суми кредиту, яка дорівнює 1950,00 грн. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, ключаючи використання репквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER] Пропозиція про укладення кредитного договору відповідачем [PERSON] підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Під час укладення кредитного договору позичальник пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 13000грн., позичальником 02.02.2024 отримано кредитні кошти у розмірі 13000грн. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 22230грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000,00 грн., по процентам в розмірі 7280 грн., комісії: 1950,00 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 у розмірі 22230,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. ІІ. Процесуальні дії по справі, зміст поданих заяв та заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 10.10.2025 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пух С.Л. 03.11.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано, що відповідач позов не визнає. Представника зазначила, що договірних відносин з ТОВ «Споживчий центр» відповідач не мав та не має, кредитний договір № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 не укладав, кредитних коштів у розмірі 13000,00 грн. 02.02.2024 не отримував, картку з реквізитами 4149-43ХХ-ХХХХ-0510 ніколи не відкривав і такою карткою не користувався. Номер мобільного телефону [NUMBER] йому ніколи не належав. Інший номер, вказаний у заявці-[NUMBER] дійсно належить відповідачу, однак цей номер для отримання ідентифікатора не використовувався. Вказана у документах адреса позичальника « [ADDRESS] » не є адресою відповідача, оскільки він зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . У заявці вказане недостовірне місце роботи відповідача - Евоплей, [ADDRESS] , на якому відповідач ніколи не працював, за відкритими даними підприємство з такою назвою не існує. Вважає, що під час укладення кредитного договору позивач належної ідентифікації клієнта не провів, волі відповідача на укладення оспорюваного кредитного договору не було. Також вказав, що позивачем не надано належних доказів фактичної передачі грошових коштів відповідачу. Копія квитанції LIQPAY не містить відомості про одержувача коштів, а свідчить тільки про факт переказу коштів у сумі 13000,00грн. на картку VISA [NUMBER] *10. Просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу. Також від представника відповідача [PERSON] 03.11.2025 надійшло клопотання про витребування доказів шляхом витребування відповідної інформації в АТ КБ «ПриватБанк» Від представника позивача [PERSON] 18.11.2025 до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник вказав, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження неукладення та не виконання умов кредитного договору. Зазначив, що кредитний договір № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Договір було підписано кредитодавцем електронним підписом, а відповідачем - за допомогою ідентифікатора, який надсилався у СМС-повідомленні на номер, вказаний останнім як фінансовий - [NUMBER]. Зазначив, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення кредитний договір не був би укладений. Представник вважає, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину. Підписуючи оферту відповідач підтвердив факт, що розуміє умови, на яких укладається договір, факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Зазначив, що відповідачем не надано відомостей про оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Вказав, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 02.02.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні ЗУ «Про платіжні послуги». Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі за допомогою інтернет еквайрингу. Тому вважав квитанцію належним доказом перерахування коштів за кредитним договором. Наголосив, що сторона відповідача не надала суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER] та що відповідач, заперечуючи факт отримання грошових коштів не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. Вказав, що ТОВ «Споживчий центр» свої обов`язки за кредитним договором виконало повністю відповідно до умов укладеного кредитного договору. Також вказав, що відповідач під час укладення кредитного договору пройшов ідентифікацію через систему BankID. Позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік яких визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. Представник навів аргументи відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства. Вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним і допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Клопотав про поновлення строку для подання доказу та про їх прийняття. Позовні вимоги просив задовольнити. Вказав, що ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено пункт 5 статті 8, що визначає максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Також, ЗУ «Про споживче кредитування», передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. Розділ IV "Прикінцевих та перехідних положень" ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17 згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023, яким передбачено наступне: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % . Звернув увагу, що ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набув чинності 24.12.2023. Тому денна процентна ставка у 1% є застосованою та законною, оскільки кредитний договір № 02.02.2024-100000187 був укладений 02.02.2024. Сторона відповідача з запереченнями на відповідь на відзив не зверталась. Від сторін заяв із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надходило. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини. Судом встановлено, що згідно Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), дана пропозиція є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію» і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦК України. Дата і час набрання чинності пропозицією (офертою): 02.02.2024, дата і час укладання - 02.02.2024 02:21. Пропозиція містить відмітку, що для підписання договору необхідно ввести код з смс-повідомлення, яке було відправлено на фінансовий номер [NUMBER] - Е788. Згідно Заявки кредитного договору № 02.02.2024-100000187, укладеної 02.02.2024, підписаної одноразовим ідентифікатором Е788, електронний договір, частиною якого є дана заявка, укладається у порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Позичальник: [PERSON] , реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів: [NUMBER] Відповідно до умов кредитного договору № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 кредит надається на наступних умовах: дата надання видачі кредиту: 02.02.2024, сума кредиту: 13000,00 грн., строк на який надається кредит: 56 днів з дати його надання, дата повернення кредиту: 28.02.2024. Період користування кредитом: кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту. Процентна ставка: фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту: 15% від суми кредиту та дорівнює 1950,00 грн. також визначено графік платежів, неустойку та розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом: 14322,93%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 20194,9грн., загальні витрати за споживчим кредитом: 7194,9 грн. Згідно Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 02.02.2024-100000187 (кредитної лінії) від 02.02.2024 позичальник підтверджує, що однозначно і безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є Заявка до кредитного договору № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024, з яким він попередньо уважно ознайомився. Позичальником вказаний [PERSON] , відповідь містить відмітку про її підписання одноразовим ідентифікатором Е788. Згідно інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] , воно містить інформацію про контактні телефони [PERSON] - [NUMBER] та [NUMBER], інформацію про його місце роботи - Евоплей, вул. Басейна, 2, та контактну особу, контактний телефон третьої особи [PERSON] та ознайомлення про кримінальну відповідальність за ст. 182 КК України. Інформаційне повідомлення містить відмітку про її підписання одноразовим ідентифікатором Е788. Згідно даних паспорту споживчого кредиту ТОВ «Споживчий центр» тип кредиту: фінансовий кредит, сума/ліміт кредиту: 13000,00 грн., строк кредитування: 56 днів з дати його надання, період користування кредитом: кожні наступні 14 днів з дати надання кредиту. Процентна ставка: 365% річних, платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору: комісія 1950,00 грн., яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Загальні витрати за кредитом 7194,90 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 20194,90 грн., реальна річна процентна ставка 14322,93% річних. Паспорт містить відомості про графік платежів та підписаний одноразовим ідентифікатором А788. Згідно Інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, вказано відомості про позичальника: ПІБ: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , номер телефону: [NUMBER] , реєстрація місця проживання: [ADDRESS] . Згідно квитанції LIQPAY, без зазначення номера та дати, 02.02.2024 на картку VISA [NUMBER] *10 переказано кошти 13000,00 грн. як видача за договором № 02.02.2024-100000187, платник Швидкий кредит, сайт: Sgroshi.com.ua, ID операції: [NUMBER] , банк-еквайр: АТ КБ «ПриватБанк». Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024, позичальник [PERSON] , заборгованість якого по вказаному кредитному договору складає: 13000,00грн. - основний борг, 7280,00 грн. - проценти, 1950,00 грн. - комісія, разом 22230,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.02.2024 по 28.03.2024. Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-251128/37768 від 29.11.2025, в банку на ім`я [PERSON] не емітовано карту [NUMBER] і за клієнтом [PERSON] картка в банку не обслуговується. Надати відомості щодо особи, на ім`я якої було емітовано платіжну картку [NUMBER] не вбачається можливим, оскільки недостатньо інформації для пошуку. Стороною відповідача надано довідку Пенсійного фонду форми ОК-5, індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] за період 2024- 2025 роки, однак дані документи не підлягають дослідженню та оцінці судом, оскільки не стосуються інформації про рух коштів по картці [NUMBER] КБ «ПриватБанк». Згідно Картки субконто контрагенти, договори за 02.02.2024-13.11.2025, ТОВ «Споживчий Центр», вказано відомості про операції щодо [PERSON] за договором № 02.02.2024-100000187. Так 02.02.2024 було списано кошти у розмірі 13000,00грн. (платіжний ордер на списання коштів упр008164599 від 02.02.2024), поточне сальдо 13000,00грн. У період з 02.02.2024 по 28.03.2024 щоденно проводились бухгалтерські операції: Дохід операційної діяльності (від реалізації товарів, робіт, послуг) з операцій по рахунку 373 (проценти) у розмірі 130,00грн.. Також 02.02.2024 проведено операцію по рахунку 376 (комісії) у розмірі 1950,00гн. При цьому поточне сальдо щоразу збільшувалось. Станом на дату завершення розрахунку обороти за період і сальдо на кінець: 22230,00грн. Згідно довідки ТОВ «Старт-Мобайл» вих. №1311/25-1 від 13.11.2025, адресованої ТОВ «Споживчий Центр», за даними системи на номер абонента [NUMBER] 02.02.2024 о 02:20:52 було доставлено СМС-повідомлення з текстом: Код підтвердження А788 для паспорту, Е788 для Договору. Згідно Візуальної форми послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитний договір № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 вказано послідовність дій фінансової установи та споживача в ІТС 02.02.2024 у період з 02:16:44 по 02:22:11. Так відбулась ідентифікація клієнта в ІТС, направлення клієнтом запиту (заяви) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту, направлення фінансовою установою клієнту одноразового ідентифікатора, направлення позичальнику паспорту споживчого кредиту, направлення позичальнику заявки, оферти та акцепту, які містять істотні умови кредитного договору, підписання позичальником Акцепту одноразовим ідентифікатором та направлення його фінансовій установі; направлення фінансовою установою клієнту підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документу. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти (частина перша, друга статті 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір Відповідно до положень ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно положень ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація здійснюється з використанням засобів електронної ідентифікації та процедури автентифікації відповідно до схем електронної ідентифікації. Згідно положень ст. 1 вказаного Закону автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних, електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи; ідентифікація особи - процес використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті якого забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або уповноваженого представника юридичної особи та перевірка належності особі таких даних Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76-82 ЦПК. Згідно пункту 81 Постанови Великої Палата Верховного суду від 18.03.2020 року по справі № 129/1033/13-ц принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Завдання суду - встановити чи мав місце факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п 11. Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, вказує, що Кредитний договір № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 було укладено після ідентифікації позичальника шляхом використання системи BankID НБУ, та вказаний договір підписано відповідачем електронним цифровим підписом, а кошти отримано на рахунок, вказаний в Договорі. Відповідач стверджує, що ніяких договорів з позивачем не укладав, та вказує, що номер мобільного [NUMBER] йому не належить, банківською карткою [NUMBER] він не володів. Додані матеріали (оферта, акцепт, інформаційне повідомлення позичальника, паспорт споживчого кредиту) містять відомості про їх підписання одноразовим ідентифікатором Е788, який було направлено на фінансовий номер [NUMBER]. Вказаний номер телефону зазначено у інформаційному повідомленні позичальника у якості контактного телефону поряд з номером [NUMBER] , який збігається з номером телефону відповідача [PERSON] , вказаному у заявах та клопотаннях сторони відповідача. Суд звертає увагу, що закріплення номера мобільного телефону за абонентом(або ідентифікація/персоніфікація) в Україні не є обов`язкою процедурою, проте є можливою, зокрема, у разі звернення через мобільний застосунок, з відповідним паспортом у магазині мобільного зв`язку чи за допомогою порталу «Дія». В той же час відповідач, заперечуючи належність номера мобільного телефону [NUMBER] не вживає жодних заходів для встановлення ймовірного власника вказаного номера. Також суд звертає увагу на наявність особистих та ідентифікацій даних відповідача [PERSON] у кредитному договорі, при цьому відповідач, заперечуючи проти укладення договору (наявності договірних відносин) з позивачем наявність таких особистих даних жодним чином не обґрунтовує, не зазначає, що вказаний кредитний договір було укладено третіми особами шляхом вчинення дій з використанням особистих даних відповідача, що призвело до отримання кредитних коштів не відповідачем. До правоохоронних органів з відповідним повідомленням [PERSON] не звертався. Що ж до не підтвердження належності кредитної картки відповідачу, то слід зазначити, що кошти було перераховано у відповідності до умов Кредитного договору № 02.02.2024-100000187 від 02.02.2024 на вказаний у оферті номер банківської картки. При цьому відповідач, заперечуючи належність йому банківської картки, не здійснює жодних заходів по встановленню особи, якій належить банківська картка [NUMBER] , на яку позивачем було перераховано кредитні кошти, з відповідними клопотаннями не звертається та не стверджує, що кошти було отримано третіми особами поза його волею, а також не надає відомості про рух коштів по його рахунках за 02.02.2024. Тому суд оцінює доводи відповідача критично як такі, що є спрямовані на ухилення від встановленої договором та законом відповідальності. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Уразі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню, на що вказала Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.11.2018 по справі № 2-1383/2010. Позивач, звертаючись до суду з позовом, надав ряд доказів, які є чіткими, логічними та послідовними та свідчать про правомірність правочину. Натомість відповідач, в порушення принципу змагальності, доказів на спростування правомірності правочину не надав, його заперечення у цій частині є голослівними, не підкріплені належними і допустимими доказами та зводяться виключно до незгоди з позовними вимогами. Враховуючи вищевказані обставини і факти, наявність неспростованої презумпції правомірності правочину суд вважає, що позов підлягає до задволення. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved