Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» звернулося до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 03.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНСГРУП» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 06935-04/2025, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надав відповідачу фінансовий кредит в розмірі 16000,00 гривень. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 31.07.2025 року. Відповідно до п. 1.4.1. Договору про надання фінансового кредиту денна процентна ставка становить 0,9 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Відповідно до п. 1.6. Договору про надання фінансового кредиту кредит надасться відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441 -11хх-хххх-7572 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Позивач виконав зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, надавши грошові кошти, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 41872,00 грн., з яких: 16000,00 грн. заборгованість за кредитом, 16272, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 8000,00 заборгованість за пенею (штрафами). 15 грудня 2025 року представник позивача подав до суду письмову заяву про зміну предмета позову (доповнення позовних вимог), в якій зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 41872,00 грн. заборгованості за кредитним договором. Водночас, до загальної суми заборгованості у розмірі 41872,00 грн. включено складову частину заборгованості по комісії у розмірі 1600,00 гривень, нараховану відповідно до умов Договору № 06935-04/2025 від 03.04.2025 р. та в порядку викладеному у розрахунку заборгованості. У зв`язку з наведеним просив доповнити позовні вимоги. Ухвалою про відкриття провадження від 05.09.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу надіслана копія ухвали про відкриття від 05.09.2025 року за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.59). До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 05.09.2025 року, як не вручений із закінченням терміну зберігання (а.с.64). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 06935-04/2025. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 16 000,00 гривень. У п. 1.2. Кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 03.04.2025 року. Дата погашення кредиту 31.07.2025 року. Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. У п. 1.4.1. Кредитного договору зазначена процентна ставка, яка становить 0,9 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору. Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-7572 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Видача кредиту відповідачу було здійснено Товариством онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт Товариства: https://starfin.com.ua (п. 2.2. Кредитного договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів. Факт перерахування коштів підтверджується квитанцією про зарахування № 700085602 від 03.04.2025 року, наданою сервісом онлайн платежів iPay.ua, з якої вбачається, що через систему IPay платником ТОВ STARFINANCEGROUPLLC, код ЄДРПОУ: 44022416 було перераховано 16000,00 грн. на картку [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 06935-04/2025 від 03.04.2025 року, станом на 24.07.2025 він має заборгованість у розмірі 41872,00 грн., з яких: 16000,00 грн. заборгованість за кредитом, 16272,00, 00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 8000,00 заборгованість за пенею (штрафами), 1600,00 грн. заборгованість за комісією. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору, зокрема на поштову адресу відповідача 24 липня 2025 року було направлено повідомлення про повернення кредиту (вимога про досудове врегулювання спору) за договором про надання фінансового кредиту № 06935-04/2025 від 04.03.2025 року. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З метою забезпечення умов для належного розгляду справи по суті ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. На виконання вищевказаної ухвали 08.12.2025 року АТ «Універсал Банк» надано до суду інформацію, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] та надано виписку по цьому рахунку, згідно з якою 03.04.2025 на вказаний вище рахунок відповідача було зараховано грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Стар Файненс Груп» належним чином не виконує, про що свідчить наявність заборгованості, доказів на спростування доводів позивача та суми заборгованості відповідач суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 06935-04/2025 від 03.04.2025 року. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості по штрафам, суд зазначає, що таке нарахування є необґрунтованим та суперечить п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по штрафам. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1959,57 грн. Щодо стягнення з відповідача 7000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, необхідно вказати на таке. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, між адвокатом Колесніковою І.О. та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір про надання правничої допомоги № 039-25 від 01.08.2025 та додаткова угода № 1 до зазначеного договору, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта, зокрема, за вказаним позовом. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг до Договору № 039-25 від 01.08.2025 про надання правничої допомоги та детальним описом наданих послуг, підписаного сторонами договору, адвокатом наведено перелік наданих юридичних послуг та їх вартість щодо вирішення спору про стягнення заборгованості з відповідачів, яка становить 7000,00 гривень. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не надав обґрунтування неспівмірності таких витрат. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає доведеним, правомірним та співмірним відшкодування відповідачем на користь позивача суми витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial