Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) звернулося АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК» (адреса місцезнаходження: 02094, місто Київ, проспект Леоніда Каденюка, будинок №23, ЄДРПОУ 09806443) (далі позивач або Банк) із позовною заявою до [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить: Стягнути із [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» (адреса місцезнаходження: 02094, місто Київ, проспект Леоніда Каденюка, будинок №23, ЄДРПОУ 09806443) кредитну заборгованість за Заявою-договором №2304166-020 про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2021 року , що в частині тіла кредиту, процентів та комісії станом на 01 травня 2025 року складає 87 015 (вісімдесят сім тисяч п`ятнадцять) гривень 06 копійок, яких: заборгованість за тілом кредиту (у тому числі прострочена) 47 177 (сорок сім тисяч сто сімдесят сім) гривень 47 копійок; заборгованість за процентами (у тому числі прострочена) 6 (шість) гривень 64 копійок; заборгованість за комісією (у тому числі прострочена) 39 830 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять) гривень 95 копійок. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що між Банком та відповідачем було укладено Заяву-договір про надання споживчого кредиту (кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти у сумі 52 459,00 грн для власних потреб з комісіє за обслуговування - кредиту 4,9% щомісячно та процентами за користування кредитом 0,01 % річних. Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним вище кредитним договором у нього виникла заборгованість перед Банком, яку Банк просить стягнути у судовому порядку. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 599, 610, 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором. Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надіслав. Заяви, клопотання учасників справи Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду цієї справи без його участі. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 20 жовтня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у цивільній справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання на 25 листопада 2025 року. У судове засідання, призначене судом на 25 листопада 2025 року, позивач/ відповідача та /або їх представники не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання відкладалося на 13 січня 2026 року. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 21 вересня 2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідач підписали Заяву договір про надання споживчого кредиту №2304166-020 (далі кредитний договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит на власні потреби у сумі 52 450,00 грн (пункти 1.2.1 та 1.2.2 кредитного договору) (а.с.6-10). Комісія за надання кредиту 4,9% - 2 450,00 грн (пункт 1.2.3 кредитного договору). Строк кредитування 60 місяців (пункт 1.2.6 кредитного договору). Проценти за користування кредитом 0,01 % річних (пункт 1.2.9 кредитного договору). Комісія за обслуговування кредиту 4,9 % щомісячно (пункт 1.4 кредитного договору). Орієнтовна вартість кредиту 209 116,18 грн (додаток 1 до кредитного договору (а.с.9-10). Відповідно до пункту 1.11 кредитного договору Банк зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок відповідача, відкритий у Банку, кредитні кошти у сумі 52 450,00 грн. При цьому сторони домовилися про договірне списання із зарахованих кредитних коштів комісії за надання кредиту (2 450,00 грн) (пункт 1.12 кредитного договору). Аналогічна інформація щодо строків та порядку кредитування та погашення кредитної заборгованості зафіксовано у Паспорті споживчого кредитування (а.с.11). Кредитний договір та додаток 1 до нього підписані відповідачем особисто. Згідно з випискою по особових рахунках кредитного договору за період з 21 вересня 2021 року до 01 травня 2025 року на рахунок відповідача було перераховано суму кредиту та списано комісію за надання кредиту (а.с.16-27). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 01 травня 2025 року заборгованість за тілом кредиту складає 47 177,47 грн, заборгованість за відсотками 6,64 грн, заборгованість за комісією 39 830,95 грн. Загальна сума заборгованості 87 015,06 грн (а.с.13-15). 11 червня 2025 року Банк надіслав відповідачу повідомлення-вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором (а.с.28). Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» (далі Закон про споживче кредитування) станом на дату виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись з відповідачем, який не повністю сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся із цим позовом до суду. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України). Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Норми права, які застосував суд Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною другою статті 8 Закону про споживче кредитування визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону про споживче кредитування). Оцінка суду Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів. Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладеного між ними кредитного договору, в наслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку. Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, в жодних документах по цій справі свою позицію щодо виникнення у нього заборгованості за кредитним договором не висловив. Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків. Відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повертати на умовах та у строк, передбачені вказаним вище договором. При цьому, в матеріалах справи, документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону про споживче кредитування позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав кредитний договір з Банком шляхом підписання своїм особистим підписом. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача його виконання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Що стосується стягнення комісії за обслуговування кредиту, то суд зазначає таке. З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону про споживче кредитування» суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитним договором не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки умова кредитного договору щодо стягнення комісії за надання кредиту з відсутністю конкретного переліку послуг, за які вона стягується, є нікчемною. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити щодо наступної суми: 47 177,47 грн тіло кредиту, 6,64 грн заборгованість за відсотками. Таким чином, загальна сума заборгованості, яку слід стягнути із відповідача, складає 47 184,11 грн. За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією банку №2162663681 від 12 серпня 2025 року (а.с.1). У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог, а саме 1 313,67 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial