Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що вони є власниками (по частині) квартири [ADDRESS] . Позивачі звернулися до ЦНАП з метою вирішення питання отримання компенсації за пошкоджене житло внаслідок ворожого обстрілу м. Кременчука. Проте, під час оформлення документів їм стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна встановлено, що на належну їм квартиру накладено арешт на підставі постанови АЕ №511211 від 03.09.2004 року ВДВС Автозаводського РУЮ. Звернувшись до Автозаводського відділу ДВС їм повідомили, що арешт з майна не може бути знятий, оскільки відповідне виконавче провадження, у якому він накладений, на цей час знищене. Ухвалою суду від 25.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Позивачі у судове засідання не з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача КГЖЕП «Автозаводське» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не з`явився, про день, час, місце слухання справи був належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Третя особа Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала заперечення проти позову, просила відмовити у його задоволенні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 25.01.2003 року, позивачам належить на праві спільної часткової власності (по частині) квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Кременчуцькому МБТІ 29.01.2003 за № 77 та 11.09.2025 в Державному реєстрі речових прав. Постановою Автозаводського РУЮ від 03.09.2004 року накладено арешт на кв. [ADDRESS] . Позивачі звернулися до Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо зняття арешту з майна, однак їм було відмовлено, оскільки будь-які виконавчі провадження відсутні, а виконавче провадження у якому був накладений арешт на квартиру позивачів як боржників, де стягувачем було КГЖЕП «Автозаводське», знищене з підстав закінчення строку зберігання (лист Автозаводського ВДВС від 22.07.2025 № 167131) Станом на день розгляду справи, будь-яке виконавче провадження щодо позивачів як боржників в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області не відкрито. Згідно з листом КГЖЕП «Автозаводське» від 11.12.2025 № К-01-07/239 заборгованість за послуги по квартирі [ADDRESS] , відсутня. Листом від 20.08.2025 № 344 ТОВ «Житлорембудсервіс» повідомило, що заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком по квартирі [ADDRESS] , відсутня. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22) зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом, вжиті заходи забезпечення виконання рішення суду у виді арешту на майно, вжиті правомірно, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, натомість на даний час відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення, які є тимчасовими. Арешт на майно позивачів порушує їх право власності, оскільки вони позбавлені змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Зважаючи на те, що відкриті виконавчі провадження відсутні, питання про зняття арешту з вищенаведеного майна не вирішено державним виконавцем самостійно, виконавче провадження знищено, продовження арешту майна порушує права позивачів як власників майна на розпорядження ним. Тому таке право підлягає захисту в судовому порядку. Ураховуючи вищенаведене та з огляду на те, що відповідач не подав суду відомостей, які б спростовували позицію позивачів, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивачів.

Outcome: approved