Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області 13 березня 2025 року через систему Електронний суд звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив припинити право власності громадянина Російської Федерації [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4820985400:01:000:0186 площею 5,3697 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Тузлівської сільської ради Березанського (Миколаївського) району Миколаївської області, шляхом конфіскації вказаної земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, який є громадянином Російьскої Федераціїї, на підставі свідоцтва про право на спадщину набув право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом, 06 серпня 2004 року отримав державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та 25 вересня 2017 року зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужив її, хоча на підставі ч.4 ст.81 Земельного кодексу України був зобов"язаний це зробити. 04 липня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. 18 серпня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину своєї неявки не повідомив, відзив до суду не надав. Представник третьої особи Фермерського господарства Імперія Т у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв, пояснень не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судові засідання, суд зі згоди позивача постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. З матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та номер ВАЕ 379763 від 09 серпня 2003 року, 06 серпня 2004 року отримав Державний акт МК 033145 на право власності на земельну ділянку загальною площею 5,54 га, у тому числі площею 5,3697 га кадастровий номер 4820985400:01:000:0186 та площею 0,1707 га кадастровий номер 4820985400:05:000:0448, яка знаходиться в межах території Тузлівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 252 (а.с.9 на зв.-10). Відсутність у відповідача громадянства України підтверджено також копією тимчасової посвідки на постійне проживання ВГІРФО УМВС України в Миколаївській області (а.с.17 на зв.-18), копією паспорта громадянина Російської Федерації (а.с.19) та листом Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області (а.с.34). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.37-39) вбачається, що за [PERSON] 25 вересня 2017 року зареєстроване право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3697 га, кадастровий номер 4820985400:01:000:0186 за реєстраційним номером 22994805, інше речове право на вказану земельну ділянку 23.03.2023 року зареєстровано за Фермерським господарством Імперія Т на підставі договору оренди землі б/н н від 28.11.2022 року за реєстраційним номером 49746036. З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що державна реєстрація земельних ділянок з кадастровим номером 4820985400:01:000:0186 та 4820985400:05:000:0448, як об`єкта цивільних прав, проведена 03.10.2017 року, земельні ділянки сформовані та за категорією віднесені до земель сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.21-32). Положення ст.ст. 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Згідно з п."а" ч.1 ст.80 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на земельні ділянки приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу. Абзацами першим-п"ятим частини першої статті 130 ЗК України передбачено, що набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. На підставі ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню Статтею 148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Частинами першою, другою статті 145 ЗК України передбачено, що, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Враховуючи, що відповідач, який є громадянином іноземної держави та не має громадянства України, не відчужив у встановлений ч.4 ст.81 ЗК України строк набуту ним у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення, суд приходить до висновку про наявність передбачених ч.2 ст.145 ЗК України підстав для конфіскації земель у власність держави в особі позивача. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Європейським судом з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України. Виходячи з встановлених судом обставин, втручання у право власності відповідача відповідає викладеним вище вимогам закону, переслідує суспільний інтерес щодо задоволення суспільної потреби у відновленні законності щодо використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення іноземним громадянином, та забезпечення реалізації права власності Українського народу, а також, з урахуванням передбаченого законом порядку продажу конфіскованої земельної ділянки на земельних торгах з виплатою колишньому власнику її ціни, за вирахуванням пов"язаних з її продажем витрат, відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами держави та відповідача. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,20 грн., сплачений при поданні позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved