Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

24.07.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташований по [ADDRESS] в наступних частках: - на 1/8 частку як за спадкоємцем за законом [PERSON] , яка померла [INFO] ; - на 5/8 часток як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] ; - на 2/8 частики як за членом колгоспного двору. Вимоги мотивовані тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили батьки позивача, його бабуся з боку батька - [PERSON] та він позивач, тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/4 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. Після смерті бабусі її частку у житловому будинку успадкував батько позивача, оскільки він був єдиним спадкоємцем і прийняв спадщину шляхом постійного проживання з матір`ю. Після смерті матері її частку успадкував він та його батько в рівних частках. Взагалі батькові стало належати 5/8 часток у житловому будинку. [INFO] помер батько позивача [PERSON] та його єдиним спадкоємцем став позивач, який своєчасно прийняв спадщину фактом сумісного проживання зі спадкодавцем на час її смерті. Коли позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частину житлового будинку за спадкодавцем. Для реєстрації права власності на свою частку у будинку позивач [PERSON] звернувся до державного реєстратора, але йому також було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. За захистом своїх невизнаних прав, позивач змушений звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 30.07.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведених спадкових справ відносно [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.33). 02.10.2024 року до суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Станєвої В.Б., відповідно до якої спадкова справа за №408Б/2018 року до майна померлої [PERSON] була заведена Болградською районною державною нотаріальною конторою та передана для подальшого оформлення до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса. Також нотаріус надала копію спадкової справи №191/2018, заведеної щодо майна [PERSON] (а.с.37-38, 39-62) Ухвалою суду від 08.10.2024 року витребувано від Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса копію спадкової справи №408Б/2018 (а.с.66). В подальшому було виявлено, що ця спадкова справа була передана до Арцизької державної нотаріальної контори, тому судом знову витребувано вище вказану спадкову справу та відкладено розгляд справи. Витребувана судом інформація надійшла до суду з Арцизької районної нотаріальної контори 09 травня 2025 року (а.с.96-123). 16.01.2026 року представник позивача адвокат Цоєва В.В., повноваження якої підтверджені електронним ордером серії ВН №1377057 від 15.07.2024 року (а.с.27), надала заяву про уточнення позовних вимог, а саме уточнила частки, які позивач повинен успадкувати після смерті батьків: на 1/4 частину після смерті матері та 2/4 після смерті батька (а.с.134). Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності (а.с.4). Представник відповідача - голова Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - Бойчев П. надав 03.10.2024 року на електрону пошту суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.63). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] - голова домоволодіння, [PERSON] - син, [PERSON] - дружина сина, та позивач по справі [PERSON] - онук. На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/4 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №427, яка видана 26.06.2024 року Василівським сільським головою Бойчевим П. (а.с.14). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Абзацом 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Василівської сільської ради Болградського району Одеської області №82056198 від 02.12.2025 року позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з тим, що заявником не подано документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.137). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також 14 грудня 2018 року на замовлення позивача [PERSON] , КП «Болградське бюро технічної інвентаризації», на вищезазначений будинок було виготовлено технічній паспорт при цьому найменування об`єкту нерухомого майна зазначено «садибний (індивідуальний) житловий будинок» (а.с.21-24). Тобто позивачем доведена вимога, щодо визнання за ним 1/4 частки у вище вказаному житловому будинку, як за членом колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. 1) З матеріалів справи встановлено та ніким не оскаржено, що [PERSON] , померла [INFO] (а.с.14). На момент її смерті діяли вимоги ЦК УРСР. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР за законом першої черги є [PERSON] - син померлої, який прийняв спадщину фактом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою №427, яка видана 26.06.2024 року Василівським сільським головою Бойчевим П. (а.с.14) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 21 липня 1959 року Болградським райбюро ЗАГС (а.с.136). Тобто [PERSON] стала належати на праві власності 1/2 частина вищевказаного житлового будинку, але своє право власності він документально не оформив. 2) Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 22 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №582 від 22.06.2015 року, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй на день смерті майно, в тому числі на 1/4 частину у вищевказаному житловому будинку. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлою за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 23 квітня 1976 року Василівською сільською радою Одеської області, на підставі актового запису №32 від 23.04.1976 року, відповідно до якого його матір`ю вказана [PERSON] , а батьком [PERSON] (а.с.8); - довідкою про склад сім`ї, яка видана головою Василівської сільської ради Бойчевим П.Д., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] до складу її сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили чоловік [PERSON] та син [PERSON] зі своєю сім`єю (а.с.12); - копіями матеріалів спадкової справи №408Б/2015 року, заведеною державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.97-123), відповідно до яких батько позивача, шлюбні відносини з померлою підтверджені свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане Василівською сільською радою Болградського району 23 вересня 1960 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб і після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9), у встановлений законом шестимісячний строк відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується його заявою №947 від 04.11.2015 року (а.с.37 на звороті), а син прийняв спадщину та навіть на деяке майно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.120). Тобто після смерті [PERSON] спадщину прийняв тільки син [PERSON] , тому вимога про визнання права власності в порядку спадкування після смерті матері в розмірі 1/4 частики знайшла своє підтвердження. 3) В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 18 травня 2018 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №358 від 18.05.2018 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.11). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 2/4 (1/2) частини у вищевказаному житловому будинку. При житті [PERSON] склав заповіт від 07.05.2018 року, посвідчений секретарем виконавчого комітенту Василівської сільської ради Івановою Г.І., в присутності трьох свідків, зареєстрований в реєстрі за №92, відповідно до якого зробив таке розпорядження: все своє майно, де в воно не находилося та з чого б воно не складалося та взагалі, все, що буде йому належати на день смерті та на що він матиме за законом право заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.49 на звороті). Заповіт не змінений та не скасований. Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлим за однією адресою, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України та підтверджується наступними доказами: - довідкою про склад сім`ї №427 від 26.06.2024 року, яка видана головою Василівської сільської ради Бойчевим П.Д., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] до складу його сім`ї (зареєстрованим за однією адресою) входив син [PERSON] зі своєю сім`єю (а.с.14); - копіями матеріалів спадкової справи №191/2018 року, заведеною державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.42-62), відповідно до яких позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса для видачі свідоцтв про право на спадщину та навіть на деякі майно він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.57,58,59), але свідоцтво на житловий будинок в матеріалах спадкової справи не міститься. Так, постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. вих. №413/02-31 від 25.06.2024 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю (а.с.26). Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Так, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Також відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved