Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовною заявою, мотивованою тим, що 05.05.2024 р. сталася ДТП за участю ТЗ ЗАЗ 11024 (н.з. [NUMBER] ) під керуванням відповідача та пасажирського автобуса Стрий-авто А-07563 (н.з. [NUMBER] ). Встановлено постановою суду, що відповідачем було порушено ПДР (неналежний технічний стан гальмівної системи). Цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» (поліс EP-214860737). Позивач виплатив потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 38 549,99 грн. Оскільки причиною ДТП стала технічна несправність ТЗ Відповідача, Позивач на підставі ст. 38 Закону № 1961-IV заявив право регресної вимоги. Також, через невиконання Відповідачем досудової вимоги, Позивачем нараховано інфляційні втрати, пеню та 3% річних. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив. ІІІ. Позиції учасників судового провадження Відповідач проти позову заперечує та надав відзив, у якому зазначив, що позивач посилається на пп. «г» п. 38.1.1 Закону № 1961-IV, стверджуючи, що ДТП є «безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану вимогам ПДР». Відповідно до ПДР, водій зобов`язаний перевірити ТЗ перед виїздом. Відповідач це зробив. Факт того, що відповідач успішно проїхав понад 27 км у щільному міському трафіку, 17 разів застосовуючи гальма, підтверджує, що на момент виїзду автомобіль був справним. Відмова гальмівної системи мала характер раптової технічної несправності, яку неможливо було виявити при візуальному огляді перед виїздом. Це виключає вину водія в контексті «незабезпечення справності перед виїздом». ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Судом встановлено, що 05.05.2024 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ 11024 (д.н.з. [NUMBER] ) під керуванням Відповідача [PERSON] та пасажирського автобуса Стрий-авто А-07563 (д.н.з. [NUMBER] ). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.07.2024 року у справі № 759/13103/24, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом у межах адміністративної справи встановлено, що причиною зіткнення стало те, що відповідач перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан гальмівної системи транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» згідно з полісом № EP-214860737. На підставі заяви потерпілої особи та акту огляду ТЗ, Позивач визнав подію страховим випадком та 29.05.2024 року виплатив страхове відшкодування в розмірі 38 549,99 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, наявною в матеріалах справи. 25.02.2025 року Позивач направив на адресу Відповідача регресну вимогу про повернення сплачених коштів. Станом на день винесення рішення кошти Відповідачем добровільно повернуті не були. Позивачем заявлено до стягнення, окрім суми основного боргу, інфляційні втрати (1 603,22 грн), 3% річних (567,16 грн) та пеню (5 860,65 грн) за період з 15.03.2025 по 09.09.2025. Відповідачем подано відзив, до якого додано відеозапис від 17.11.2025 року, що на думку сторони захисту спростовує несправність гальм. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. В силу пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Із положень статті 3 Закону №1961-ІV слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (стаття 28 Закону № 1961-ІV). Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону №1961-ІV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди. Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 Закону №1961-ІV, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Однією з підстав настання регресної відповідальності завдавача шкоди є визначення дорожньо-транспортної пригоди в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідач намагається спростувати факт того, що він не забезпечив технічно справний стан ТЗ перед виїздом, шляхом надання відеозапису від 17.11.2025. Проте, постановою Святошинського районного суду від 05.07.2024 у справі № 759/13103/24, яка набрала законної сили, [PERSON] вже визнано винним у порушенні ПДР саме через несправність гальмівної системи. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, висновки постанови суду щодо того, чи мали місце дії особи, є обов`язковими. Питання вини не може бути переглянуто в межах цивільного процесу через «відео-відтворення» через півтора року після події. Суд погоджується з аргументом відповідача щодо неправомірності нарахування пені у розмірі 5 860,65 грн. Правовідносини з регресу є позадоговірними (деліктними), а стаття 625 ЦК України передбачає лише стягнення суми боргу з урахуванням інфляції та 3% річних. Пеня може бути стягнута лише у випадках, передбачених договором або законом. Оскільки між сторонами немає договору, а Закон № 1961-IV не передбачає пені для таких випадків, у цій частині позову слід відмовити. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн., які включають витрати на ознайомлення з документами, надання консультацій, складання позовної заяви та підготовку додатків. Розмір витрат є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг, що підтверджується попереднім розрахунком. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., який відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з Відповідача як сторони, на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: approved