Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Брацлавської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи її тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла матір батька позивачки, [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] і станом на день її смерті [INFO] в вищезазначеному будинку разом із померлою був зареєстрований її син [PERSON] . На зберіганні батька позивачки знаходились правовстановлюючі документи на спадкове майно, він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері, бабусі позивачки, [PERSON] , так як проживав разом з нею за однією адресою, в одному будинку на час відкриття спадщини. Батько позивачки здійснював догляд за своєю матір`ю та здійснив її поховання. [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] і станом на 28.07.2012 року інших осіб у зазначеному житловому будинку зареєстровано не було. Після смерті батька позивачки, [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить: земельна ділянка для обслуговування житлового будинку 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка була передана у приватну власність матері батька позивачки, [PERSON] Брацлавською селищною Радою народних депутатів відповідно до земельного кодексу та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992року р/15-92 « Про приватизацію земельних ділянок»; частина жилового будинку А, загальна площа якого 100,5 кв.м., житлова 66,5 кв.м., допоміжна 34,0 кв.м., з відповідною часткою господарчих будівель та споруд, а саме - а веранда, а1 веранда, а2 вхідний майданчик, Б сарай, П погріб, 1-2 огорожа, які належать спадкодавцю на підставі заповіту від 19 травня 1999 року, що посвідчений секретарем виконкому Брацлавської селищної Ради народних депутатів Немирівського району, Вінницької області, і знаходиться за адресою: смт. Брацлав, вул. Соборна (Леніна) буд.50 Тульчинського (Немирівського) району, Вінницької області. Позивачка, [PERSON] являється спадкоємцем за законом на майно [PERSON] померлого [INFO] , однак у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустила, оскільки вважала, що прийняла спадщину фактично так як взяла на зберігання правовстановлюючі документи на спадкове майно, обробляла присадибну земельну ділянку. Внаслідок цього, позивачка просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] померлим [INFO] після смерті його матері, [PERSON] , померлої [INFO] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, в розумінні ст. 549 ЦК УРСР; надати позивачці, [PERSON] , [INFO] , жительці [ADDRESS] , додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька, [PERSON] померлого [INFO] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася однак від її представника адвоката Примакової В.В. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача Брацлавської селищної ради в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями письмових доказів, а саме: копією паспорта [PERSON] ; копією довідки про технічний стан нерухомого майна, а саме житлового будинку розташованого у [ADDRESS] ; копією технічного паспорту житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою [ADDRESS] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; копією паспорта [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; копією витягу з рішення Брацлавської селищної ради народних депутатів 8 сесії 22 скликання від 17.01.1997 року, яким вирішено передати у приватну власність громадянці [PERSON] земельну ділянку в кількості 0,12 га по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку; копією довідки виданої виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради №31 від 06.07.2021 р. про те, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] та станом на 21.05.1999 року в буд. [ADDRESS] разом із померлою був зареєстрований її син [PERSON] ; копією довідки виданої виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради №3220 від 13.11.2012 р. про те, що [PERSON] [INFO] , дійсно постійно проживала по [ADDRESS] по день смерті [INFO] , згідно домової книги; копією довідки виданої виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради №32 від 06.07.2021 р. про те, що гр. [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] , станом на 28.07.2012 р. у вказаному будинку, крім померлого інших зареєстрованих осіб не було; копією заповіту від 19.05.1999 р. у якому [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що частини житлового будинку та господарських будівель, які належать їй на праві особистої власності і знаходяться в [ADDRESS] , заповідає своєму сину [PERSON] ; копією договору дарування від 04.12.1950 р. на частини житлового будинку; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] [INFO] ; копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER] , де прослідковується зміна прізвища із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. З положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] її син [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема продовжував проживати у спадковому будинку, здійснював догляд за майном, зберігав правовстановлюючі документи та здійснив поховання матері. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв спадщину у спосіб, передбачений ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] та, відповідно до ст. 1261 ЦК України, належить до спадкоємців першої черги за законом. Разом з тим, у встановлений шестимісячний строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, пропуск зазначеного строку був зумовлений тим, що позивачка помилково вважала спадщину прийнятою фактично, оскільки зберігала правовстановлюючі документи на спадкове майно та обробляла присадибну земельну ділянку. Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини позивачкою поважними, оскільки вони були зумовлені об`єктивним неправильним розумінням правових наслідків її дій та відсутністю умислу ухилитися від прийняття спадщини. З урахуванням установлених обставин справи, вимоги позивачки про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] та про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved