Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» через представника за довіреністю Романенка М.Е. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 13 травня 2021 року між третьої особою та відповідачем укладено Кредитний договір №4688695. Зокрема, за власного волевиявлення останнього, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» відповідачем було подано заявку на отримання кредиту №4688695, а третьою особою направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного Договору №4688695 від 13.05.2021, а тому відповідач уклав Договір про споживчий кредит №4688695 від 13.05.2021 року з ТОВ «МІЛОАН», який на підставі платіжного доручення перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000,00 грн. Проте, відповідач не виконав належним чином кредитних зобов`язань, внаслідок чого 13.09.2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №07Т, третьою особою ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №4688695 від 13.05.2021 року на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача [PERSON] згідно Договору відступлення прав вимоги №07Т від 13.09.2021, де сума заборгованості перед новим кредитором становить 90 259,40 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 19400,00 грн; заборгованість за відсотками 67859,40 грн.; заборгованість за комісійними винагородами в сумі 3000 грн., а пені - 0 грн. Позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на адресу відповідача [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості за Кредитним договором №4688695 від 13.05.2021, яке залишено без реагування відповідачем. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді від 16.10.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачка [PERSON] направила до суду відзив на позовну заяву (вх. №6988/25 від 20.10.2025), у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки не погоджується із доводами позовної заяви із таких мотивів. Зокрема, відповідачка заперечує факт укладення нею спірного кредитного договору в електронній формі, оскільки позивач не довів законність набуття права вимоги (у позовній заяві відсутні будь-які документи, що підтверджують фактичну передачу прав вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»); відсутні належні докази укладення кредитного договору саме відповідачкою шляхом підписання одноразовим ідентифікатором (SMS-кодом); у матеріалах справи відсутні банківські документи, які б підтверджували факт перерахування коштів на рахунок відповідача; відсутні докази видачі кредитних коштів. Підсумовуючи поданий відзив, відповідачка [PERSON] , вважає, що позивач не довів факту укладення кредитного договору саме з нею, факту переходу права вимоги, а також обґрунтованості розміру заборгованості, через що вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відтак, просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову про стягнення заборгованості та врахувати при розгляді справи судову практику, зокрема, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 у справі №185/13662/24 в ЄДРСР. Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» скористалося своїм процесуальним правом у порядку статті 179 ЦПК України, направивши до суду відповідь на відзив (вх. №7173/25 від 24.10.2025), де представник позивача, заперечуючи доводи відзиву на позовну заяву, звертає увагу суду на таке. Зокрема, заперечуючи доводи відзиву щодо неукладеності кредитного договору, покликався на те, що відповідачкою [PERSON] через особистий кабінет на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» виявила бажання укласти спірний договір, вказавши свої персональні дані, після чого вона отримала повідомлення (SMS) на номер телефону [NUMBER] з одноразовим ідентифікатором, який, при введенні відповідачем, підтверджує прийняття умов кредитного договору № 102856464 від 12.01.2021. Також представник позивача звертає увагу суду, що кредитний договір № 102856464 від 12.01.2021 не визнаний недійсним чи/або неукладеним у встановленому законом порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована. Крім того, наголошує, що серед матеріалів справи відсутні докази на підтвердження факту, що персональні дані відповідача були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені. Заперечуючи доводи відзиву про відсутність доказів видачі кредитних коштів, представник позивача звертає увагу на те, що відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору про споживчий кредит №102856464 від 12.01.2021 перерахувало відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24962648 від 12.01.2021, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Крім того, заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів щодо неотримання кредитних коштів, з урахуванням того, що відповідач має при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних чи/або інформації як клієнт, в той час як позивачем надано суду копію платіжного доручення №24962648 від 12.01.2021, яка була отримана ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від попереднього кредитора. Щодо зауваження відзиву про необґрунтованість розміру заборгованості по кредиту, представник позивача звертає увагу на відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН», де сума боргу відповідача перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 16687,43 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6002,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 10685,43 грн. Щодо безпідставності доводів відповідачки про відсутність серед матеріалів справи доказів наявності переходу до позивача права вимоги за договором про споживчий кредит №102856464, представник позивача звертає увагу на наявні у матеріалах справи належні докази цьому, зокрема: договір факторингу №08Т від 14.09.2021 (перехід права вимоги за цим кредитом від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»), за яким права вимоги за вищевказаним кредитним договором до відповідачки [PERSON] перейшли до позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». На підтвердження відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит №102856464 від 12.01.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від ТОВ «МІЛОАН», позивачем долучено серед додатків позовної заяви: копію договору факторингу №08Т від 14.09.2021; копії платіжних інструкцій, як докази, здійснення оплати за договором факторингу №08Т від 14.09.2021; витяг з Додатку №1 до договору факторингу №08Т від 14.09.2021. Також звертає увагу на те, що Договір факторингу №08Т від 14.09.2021, ніким не оскаржувався та є дійсним. Відтак, представник позивача просить врахувати відповідь на відзив при розгляді справи по суті, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути із відповідача судові витрати. Заперечення щодо відповіді на відзив у порядку, передбаченому ст. 180 ЦПК України, від відповідачки [PERSON] до суду не надходило. Крім того, позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» через представника Вершковську Т.В. надіслало до суду клопотання про долучення доказів (вх. №7541/25 від 06.11.2025), де представник позивача просила долучити до матеріалів справи докази фіксації поетапної верифікації/ідентифікації, укладення та підписання відповідачем договору про споживчий кредит № 102856464 від 12.01.2021, які мають значення для правильного вирішення спору. Ураховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 січня 2021 року відповідачка [PERSON] звернулася до ТОВ «МІЛОАН» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Анкету-заяву на кредит №102856464 та Договір про споживчий кредит №102856464 від 12.01.2021 року (індивідуальна частина), уклавши договір про надання фінансових послуг (Кредитний договір), згідно якого ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачці [PERSON] електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор (IP адреса з якої подано заяву: 178.94.147.148), при веденні якого відповідачка підтвердила прийняття умов вищевказаного Кредитного договору, підписавши таким чином кредитний договір 12 січня 2021 року о 17:29 годині у своєму Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» за допомогою електронного одноразового ідентифікатора, що підтверджується скріншотами вказаних документів та додатково долученими представником позивача доказами, а саме: фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан»; хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору №102856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; лог застосування коду підписання кредитного договору № 02856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; скрін смс для підпису кредитного договору №102856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , що безспірно свідчать про укладення відповідачкою такого кредитного договору із ТОВ «МІЛОАН» в електронній формі, та спростовують відповідні заперечення відповідачки у цій частині в поданому нею до суду відзиві на позовні заяву. Відповідно умов Кредитного договору №102856464 від 12.01.2021 року сторонами (відповідачкою і первісним кредитором) узгоджено істотні умови такого договору, зокрема: сума кредиту становила 8000,00 грн., строк кредиту: 30 днів (до 11.02.2021), зі сплатою стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 5% від суми кредиту за кожен день користування цим кредитом протягом вказаного періоду. Також судом установлено, що первісний кредитор у цій справі ТОВ «МІЛОАН» виконало взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачці [PERSON] кредит, відповідно до умов укладеного Кредитного договору №102856464 від 12.01.2021, шляхом перерахування їй грошових коштів у розмірі 8000,00 грн. на картковий рахунок відповідачки [PERSON] VISA [NUMBER] , що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №24962648 від 12.01.2021, а тому спростовує покликання відповідачки у поданому відзиві на відсутність у справі належних і допустимих доказів отримання нею грошових коштів у розмірі 8000 грн. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» вищевказаний договір укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором (абзац другий ч. 1 ст. 12 цього Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 цього Закону). Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, ст. 207 ЦК України). Згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, Суд виснував про безпідставність доводів позичальника, який покликався на те, що він не підписував кредитний договір у електронній формі та не погоджував його істотні умови, а також про відсутність правових підстав для визнання недійсним вказаного кредитного договору, підписаного позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», а за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. При цьому, Судом констатовано, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, як комбінація цифр і/або букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Тотожні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, де Суд, відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору в електронній формі, виснував, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 констатовано, що при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відтак, суди встановили, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, особа через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «Гоуфінгоу» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору. Подібні правові висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року в справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі №234/7159/20 (суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині). Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 грудня 2023 року в справі №212/10457/21, Суд, встановивши, що оспорювані позивачем відповідні кредитні договори укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року в справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року в справі №757/40396/20 та інших, які обґрунтовано враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору. У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивачем не доведено порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно частини першої статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч. 13 ст. 11 цього Закону). Згідно абзацу другого частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Частинами другою і третьої статті 100 ЦПК України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній корпії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис, а також у паперових копіях електронного доказу, що не вважається письмовим доказом. Згідно частини шостої статті 11 цього Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відтак, ураховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] ознайомилася і погодилася із умовами електронного Кредитного договору №102856464 від 12.01.2021 (Анкета-заява на кредит №№102856464 від 12.01.2021 та Договір про споживчий кредит №102856464 від 12.01.2021 (індивідуальна частина), який відповідачка [PERSON] підписала 12 січня 2021 року о 17:29 годині у своєму Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» за допомогою електронного одноразового ідентифікатора через отримане від первісного кредитора електронне повідомлення (IP адреса з якої подано заяву: 178.94.147.148), при веденні якого відповідачка підтвердила прийняття умов вищевказаного Кредитного договору, підписавши таким чином кредитний договір 12 січня 2021 року о 17:29 годині у своєму Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» за допомогою електронного одноразового ідентифікатора, що підтверджується скріншотами вказаних документів та додатково долученими представником позивача доказами, а саме: фото позичальника з паспортом завантажене до особистого кабінету на сайті ТОВ «Мілоан»; хронологію вчинення дій щодо укладення кредитного договору №102856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; лог застосування коду підписання кредитного договору № 02856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] ; скрін смс для підпису кредитного договору №102856464, укладеного у формі електронного правочину 12.01.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , а також отримала у первісного кредитора грошові кошти в розмірі 8 000,00 грн. шляхом перерахування ТОВ «Мілоан» цих коштів на картковий рахунок відповідачки VISA [NUMBER] *44, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №24962648 від 12.01.2021, а тому спростовує покликання відповідачки у поданому відзиві на відсутність у справі належних і допустимих доказів укладення нею спірного електронного кредитного договору та отримання нею грошових коштів у розмірі 8000 грн. Отже, із урахуванням наведеного та усталеної релевантної судової практики Верховного Суду в цій категорії справ, суд вважає доведеним факт укладення між відповідачкою [PERSON] і первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору за вищевказаних обставин, що об`єктивно спростовує доводи відповідачки на заперечення ним факту укладення нею спірного кредитного договору з первісним кредитором. Оскільки Верховний Суд виснує, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статей 525, 611, 612, 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Як убачається із матеріалів справи, що 14 вересня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та позивачем у цій справі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №08Т від 14.09.2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату права вимоги за кредитними договорами згідно Реєстру прав вимог і Акту приймання-передачі цього Реєстру прав вимог від 14.09.2021 року до Договору факторингу №08Т від 14.09.2021 (додаток №1 до Договору факторингу №08Т від 14.09.2021). Разом із тим, як убачається з долученого представником позивача витягу з Реєстру прав вимог від 14.09.2021 року до Договору факторингу №08Т від 14.09.2021 (Витяг з Додатку сформований від 19.08.2025), що первісний кредитор ТОВ «МІЛОАН» передав позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №102856464 від 12.01.2021 року на загальну суму заборгованості в розмірі 16 687,43 грн., а відтак позивач набув статусу нового кредитора відповідача за вищевказаним Кредитним договором №102856464 від 12.01.2021, укладеного між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою [PERSON] . Як убачається з матеріалів справи, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого за розрахунком заборгованості ТОВ «МІЛОАН» станом на 10.05.2024 року відповідач [PERSON] має прострочену заборгованість на загальну суму 16 687,43 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6002,00 грн; заборгованість за відсотками в сумі 10685,43 грн., якого відповідачкою не спростовано. При цьому, відповідачкою не надано до суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідачки, якою також не доведено про відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «МІЛОАН», що також спростовує доводи відповідачки про недоведеність позивачем розміру спірної заборгованості відповідача та необгрунтованість наявної в справі розрахунку такої заборгованості. Таким чином, надані представником позивача платіжні письмові докази, зокрема: платіжне доручення №24962648 від 12.01.2021, яке наявне у матеріалах справи, що підтверджує обставини видачі кредиту відповідачу та його розміру (8000 грн. від 12.01.2021 на картковий рахунок відповідачки [PERSON] , зокрема: карту VISA [NUMBER] ), а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №102856464 від 12.01.2021 року за період із 12.01.2021 року по 11.07.2021 року, що не спростовані будь-яким контррозрахунком відповідачки а та його представника. Відтак, наведене вище повністю спростовує доводи відповідачки [PERSON] про відсутність у матеріалах справи обгрунтованого розрахунку її заборгованості за спірним кредитом. Крім того, суд вважає помилковими доводи відповідачки [PERSON] у відзиві на позовну заяву про відсутність належних доказів переходу до позивача права вимоги від первісного кредитора, оскільки такі доводи спростовані вищевказаним договором факторингу та актом прийому-передачі Реєстру боржників за цим договором і витягом з Реєстру прав вимог від 19.08.2025, а також долученими до позовної заяви платіжних інструкцій на підтвердження оплати позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за Договором факторингу №08Т від 14.09.2021, як новим кредитором у зобов`язаннях відповідачки [PERSON] . Більше того, згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідачка [PERSON] не надала до суду доказів належного виконання нею свого обов`язку перед первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та його правонаступником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (позивач у справі). Разом із тим, відповідачкою [PERSON] не надано до суду доказів, які би спростовували наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідачки, а також стороною відповідача не доведено належними доказами про відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «МІЛОАН», а тому заперечення відповідачки в цій частині суд вважає необгрунтованими і такими, що зводяться виключно до її незгоди із розрахунками заборгованості, що були надані представником позивача та долучені до позовної заяви. При цьому, відповідачкою [PERSON] не надано до суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідачки, якою також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «МІЛОАН», що також не спростовані будь-яким контррозрахунком відповідачки [PERSON] . Інші доводи відповідачки суд вважає формальними і такими, що не спростовують заявлених позовних вимог, оскільки не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23). Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (нового кредитора у грошовому зобов`язанні відповідачки) є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому із відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит №102856464 від 12 січня 2021 року в розмірі 16 687,43 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту та несплаченими відсотками. При цьому, відповідачем не надано до суду доказів, які би спростовували наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідачки [PERSON] , а також відповідачем не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «МІЛОАН». Отже, за відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідачки перед позивачем, її погашення відповідачкою, суд вважає доведеним факт наявності фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів, на які вказує позивач, що не були погашені нею у розмірі 16 687,43 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню із відповідачки на користь позивача. Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідачки на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved