Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» Ґедзь О.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №3425918, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. Того ж дня, позикодавець на виконання Договору позики надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». Підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі необхідні умови. Відповідач умови договору позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 7874,40 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4874,40 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення суми боргу за Договором позики не виконав ні перед первісним кредитором, ані перед позивачем, який набув права вимоги за договором позики №3425918 на підставі договору факторингу. 21.06.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2106, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором позики №3425918 від 02.11.2020. 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги боржників, у тому числі до відповідача за договором позики №3425918 від 02.11.2020. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №3425918 від 02.11.2020 в сумі 7874,40 грн., з яких: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4874,40 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано у АТ «Універсал банк» докази у справі. 10.12.2025 на виконання ухвали суду від АТ «Універсал банк» надійшла витребовувана інформація. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань не надав, правом надати відзив не скористався. Відповідач повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законодавством порядку шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як встановлено з матеріалів справи, 02.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №3425918 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позичальник зобов`язався надати [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 3000,00 грн. строком на 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99%. Дата повернення позики 02.12.2020. Сторонами узгоджено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3). Відповідач підписанням договору погодився, що ознайомився на сайті позикодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, вивчив договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на відповідному сайті. Договір позики підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором prxVsraa3k. Згідно з довідкою про ідентифікацію, 02.11.2020 проведено ідентифікацію [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора. Суду надані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» затверджені Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», протокол №14/08/20 від 14.08.2020. Грошові кошти за договором позики [PERSON] були перераховані на банківську картку № [NUMBER] в сумі 3000,00 грн. за допомогою платіжної установи ТОВ «Фінекспрес», що підтверджується довідкою від 03.10.2025, копією платіжної інструкції №75е2сс70-1d2е-4bdb-861d-a7f30ed007ce від 02.11.2020, випискою по рахунку [PERSON] , наданою АТ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали суду щодо витребування доказів. 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» отримало право грошової до відповідача [PERSON] за договором позики №3425918 від 02.11.2020. На підтвердження переходу права вимогу суду надано Реєстр прав вимог №1 від 21.06.2021. 03.4.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» отримало право грошової вимоги до відповідача за договором позики №73425918 від 02.11.2020. На підтвердження переходу права вимогу суду надано реєстр боржників від 03.04.2023. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за договором позики №3425918 від 02.11.2020 проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 02.11.2020 по 02.03.2021, а загальна заборгованість відповідача становить 7874,40 грн., з урахуванням сплачених ним грошових коштів в сумі 2289,76 грн. в рахунок погашення процентів та складається із заборгованості за тілом позики в сумі 3000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 4874,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Як встановлено з матеріалів справи, за умовами договору позики №3425918 від 02.11.2020 був погоджений строк дії кредитного договору до 02.12.2020. Як зазначено у п.4.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті позичальника, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі. Проте, як видно з матеріалів справи, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Правила), якими регулюється процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, не підписані відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду Правилами ознайомився й погодився відповідач, підписуючи договір позики. Як встановлено з наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачу були нараховані відсотки поза межами строку кредитування, тобто після 02.12.2020. З досліджених матеріалів справи не встановлений факт продовження (пролонгації) строку кредитування після 02.12.2020. Станом на 02.12.2020 заборгованість [PERSON] за договором позики становила: 3000,00 за тілом кредиту, 646,20 грн. за відсотками. Крім того, після спливу строку дії договору, а саме 31.12.2020 [PERSON] сплачено 1144,80 грн. Отже, ця сума має бути врахована в рахунок погашення відсотків та заборгованості по тілу кредиту. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В даних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Згідно з матеріалами справи позивач отримав право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами факторингу та належним чином засвідчених підписами та печатками сторін додатками до договорів. Таким чином, враховуючи сплачені відповідачем після спливу строку дії договору грошові кошти в сумі 1144,80 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме щодо стягнення заборгованості за тілом позики в сумі 2501,40 грн. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, згідно якого правова допомога ТОВ «Фінпром Маркет» надавалась адвокатом Ткаченко Ю.О., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі справ, Витяг з акту № 4-ФП приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.10.2025, платіжна інструкція кредитового переказу коштів. Згідно з Витягом з акту № 4-ФП приймання-передачі наданої правової допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О. надано послуги на суму 4500 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду, а саме Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Оскільки серед послуг, наданих адвокатом Ткаченко Ю.О. зазначено представництво інтересів клієнта в суді, а фактично адвокат жодного разу в судове засідання не з`явилась, суд вважає, що вартість у 4000,00 є завищеною та має бути зменшеною до 3000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку що доведеними та співмірними із складністю справи витратами на правову допомогу є витрати в загальному розмірі 3500,00 грн. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 31,77%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1111,95 грн. (3500,00*31,77%) та судовий збір в сумі 769,60 грн. (2422,40*31,77%).

Outcome: partial