Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Сколівського районного суду Львівської області 27 червня 2025 року в порядку цивільного судочинства за допомогою системи «Електронний суд» звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - ТОВ «Бізнес позика») в особі представника за довіреністю Дармограй Анастасії Тимофіївни з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь ТОВ «Бізнес позика» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) заборгованість за Договором № 508309-КС-001 про надання кредиту від 26 серпня 2024 року у розмірі 30 748, 18 гривень. Свої вимоги мотивувало тим, що 26 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 508309-КС-001, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Також 22 вересня 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] , укладено Додаткову угоду № ДУ№1 до договору №. 508309-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідоленнями, та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 7 000, 00 гривень. Однак, позичальник [PERSON] , не виконала умов договору, здійснивши часткову оплату за договором № 508309-КС-001 на загальну суму 38 823, 00 гривень. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2025 року справу передано судді Курницькій В.Я. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 02 липня 2025 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи. призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання на 24 вересня 2025 року. Цією ж ухвалою витребувано в АТ «ОЩАДБАНК» письмові докази. Беручи до уваги необхідність одержання доказів, які витребовувались ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 02 липня 2025 року, розгляд справи відкладався на 19 листопада 2025 року. Судове засідання 19 листопада 2025 року знято з розгляду із визначенням дати судового засідання - 14 січня 2026 року. Сторони про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи, повідомлявся за адресою вказаною в позовній заяві. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулось на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду близька за змістом правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Між тим, відповідач не скористався своїм правом подати відзив у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст.ст. 19,279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 19 січня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 14 січня 2026 року, датою ухвалення рішення є саме 19 січня 2026 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 серпня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 508309-КС-001. До договору долучено паспорт споживчого кредиту, з яким позичальник ознайомлений перед укладанням кредитного договору. 26 серпня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 508309-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електорронна форма), а саме: відповідачу через телекомунікаційну систему було направлено одноразовий ідентифікатор UA-5528, на номер телефону [NUMBER] , який вона вказала у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідач у свою чергу прийняв акцепт пропозиції (Оферти) укласти Договір № 508309-КС-001 про надання кредиту, ввів вказаний одноразовий ідентифікатор та відправив банку, чим прийняв умови кредитного договору на умовах, визначених офертою. Таким чином, 26 сепрня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Договір № 508309-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1. Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі - Правила). Спосіб перерахування Позичальнику Кредиту: в безготівковій формі, шляхом переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці. Строк, на який надається Кредит: 24 тижнів. Термін дії Договору: до 10 лютого 2025 року, датою видачі Кредиту є 26 серпня 2024, датою повернення - 10 лютого 2025 року п.п. 2.3, 2.7, Договору. Сторони також погодили процентну ставку за Кредитом: в день 0,86 %, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4. Договору). Згідно з п. 2.5. Договору комісія за надання Кредиту (надалі - Комісія): 3 000,00 грн. Відповідно до п.2.8. Договору орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 36 795,20 грн. Сторонами також погоджено, що закінчення строку (терміну) дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення та/або невиконання умов договору, які мали місце під час дії Договору. Підписуючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що до укладання Договору Позичальник отримав від Кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця. Крім того, позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір. Отже, судом встановлено, між сторонами укладено електронний договір № 508309-КС-001 року від 26 серпня 2024 року. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також судом встановленно, що між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] , укладено Додаткову угоду №ДУ№1 до договору № 508309-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 7 000 грн., шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, договір від 26 серпня 2024 року № 508309-КС-001 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме: з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 26 серпня 2024 року № 508309-КС-001 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Також до позовної заяви долучено Анкету клієнта із зазначенням номеру банківського рахунку/банківської картки для перерахування коштів, паспортних даних позичальника, адреси проживання/реєстрації та контактної інформації, а також зазначено дату отримання кредиту 26 серпня 2024 року, суму бажаного кредиту - 15 000,00 грн. Суд враховує, що [PERSON] , факту укладення кредитного договору не заперечувала, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, це підтверджує розрахунок заборгованості за договором № 508309-КС-001, правом на подання відзиву по справі не скористався, доказів на спростування не надав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09№ 755/2284/16-ц. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи. Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. При цьому, пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника про рух коштів є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Згідно з листом АТ «Ощад Банк» вих.№ 46/12-11/134253/2025/БТ від 17 жовтня 2025 року, наданого банком на виконання ухвали суду від 02 липня 2025 року, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (980) ( № [NUMBER] ) та надано Виписку з рахунку за період з 26 серпня 2024 по 10 лютого 2025 року. Із зазначеної Виписки вбачається, що 27 серпня 2024 року на розрахунковий рахунок [PERSON] , № [NUMBER] (980) ( № [NUMBER] ) зараховано суму 15 000,00 грн, також 24 вересня 2024 року на розрахунковий рахунок [PERSON] , № [NUMBER] (980) ( № [NUMBER] ) зараховано суму 7 000,00 грн., за вказаний періоди відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснював покупки, перекази коштів з картки на картку, оплачував послуги. Також, позивачем надано роздруківку підтвердження переказу коштів "ТОВ «ПрофітГід" про перерахування коштів [PERSON] , згідно кредитного договору № 508309-КС-001 від 26 серпня 2025 коштів у сумі 15 000,00 UAH на платіжку картку № [NUMBER] . Додатково надано роздруківку підтвердження переказу кошів ТОВ «ПрофітГід» про перерахування коштів [PERSON] , згідно додаткової угоди від 22 вересня 2024 року у сумі 7 000, 00 UAH на платіжку картку № № [NUMBER] . Дані обставини свідчать про визнання [PERSON] , обставин щодо отримання кредиту та вони не були спростовані відповідачем. Також, [PERSON] факту належності їй карткового рахунку № [NUMBER] (980) ( № [NUMBER] ) не заперечувала, як і факту зарахування 27 серпня 2024 року грошових коштів у сумі 15 000,00 грн., та 24 вересня 2024 року грошових коштів у сумі 7 000, 00 грн. Отже, судом встановлено, що на виконання умов укладеного з відповідачем кредитного договору від 26 серпня 2024 року № 508309-КС-001 ТОВ «Бізнес Позика», 27 серпня 2024 року та 24 вересня 2024 року, надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн. та 7 000, 00 грн., шляхом вчинення переказів грошових коштів на картковий рахунок. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за Договором належним чином не виконав а лише частково сплатив кошти в розмірі 38 823, 00грн., внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до Розрахунку позивача та довідки про стан заборгованості станом на 28 травня 2025 року складає: 30 748,18 грн, з яких: 0,00 грн - заборгованість за кредитом, 19 748,18 грн - заборгованість по відсоткам, 0, 00 грн - заборгованість по комісії, 11 000, 00-заборгованість по штрафам. Відповідач контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту суду не надав. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивач ТОВ «Бізнес позика» в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача відсотки в розмірі 19 748, 18 гривень та штраф в розмірі 11 000, 00 гривень за кредитним договором № 508309-КС-001 від 26 серпня 2024 року. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідача по відсоткам за користування кредитами. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснено ним за відсотковою ставкою, погодженою сторонами при укладанні договору та зафіксованою у ньому, а саме: 0,86 % за день та на строк по 10 лютого 2025 року, з врахуванням часткової сплати коштів заборгованість відповідача за відсотками становить 19 748,18 грн. Понадстрокове нарахування відсотків за користування кредитом позивачем не здійснювалося. Відповідачем не надано контррозрахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитом. Також відповідачем не надано доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що [PERSON] , взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість згідно договору від 26 серпня 2024 року № 508309-КС-001 за нарахованими відсотками у сумі 19 748,18 грн, що підлягає стягненню з відповідача. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 травня 2025 року, [PERSON] , окрім заборгованості по відсотках за користування кредитом кредитодавцем нараховано також 11 000, 00 грн. - заборгованості по штрафам. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування штрафу в сумі 11 000, 00 грн за невиконання грошового зобов`язання є таким, що не відповідає вимогам законодавства, а відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Визначаючи розмір понесених витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 2 422, 40 грн. судового збору. Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 30 748, 18 грн. заборгованості за кредитним договором № 508309-КС-001 від 28 серпня 2024 року, з яких, 19 748, 18 грн. - за відсотками та 11 000, 00 грн. - по штрафам. В той же час суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача розмірі 19 748, 18 грн заборгованості за відсотками, а тому суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 555, 80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial