Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

30 червня 2023 представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, сума заборгованості яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ "Світловодськпобут", за період з 01 березня 2017 року по 01 червня 2023 року складає 40 005 грн. 74 коп., з яких: сума основного боргу - 27 528 грн. 26 коп.; витрати від інфляції - 8 608 грн. 58 коп; 3% річних - 3 868 грн. 90 коп., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 684,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . [PERSON] є споживачем теплової енергії, на підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15 серпня 2012 року за № 742 "Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання", відповідно до якого СП ТОВ "Світловодськпобут", у подальшому ТОВ "Світловодськпобут", є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську. Вказане рішення діяло до 16 серпня 2019 року, тобто в момент виникнення спірних правовідносин. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Законом України "Про теплопостачання" закріплено обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги, а також дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, у тому числі і про надання послуги з постачання теплової енергії, передбачено законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Відповідачем договір про надання послуг з постачання теплової енергії не укладався. Відповідач надані послуги не оплачувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 квітня 2013 року по 01 червня 2023 року в розмірі 46 513 грн. 93 коп.. Крім того, посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних, що відповідно до розрахунку складає 27 193,48 грн. - інфляційні витрати, 8 126,87 грн. - 3 % річних. Також, просить стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684,00 грн.. (т. 1 а.с. 2-6) Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі з викликом сторін по справі, судовий розгляд призначено на 31 липня 2023 року. (т. 1 а.с. 61-62) 14 липня 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог та заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Відзив обґрунтовано тим, що позовна заява подана з порушенням строків позовної давності встановлених ст. ст. 257, 258 ЦК України. Зазначає, що постачання теплової енергії в квартиру [ADDRESS] , припинено позивачем у квітні 2020 року. Позовні вимоги позивача стосуються стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2013 року по 01 червня 2023 року, а також стягнення за період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2022 року втрат від інфляції та трьох відсотків річних. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 30 червня 2023 року, тобто після спливу строків позовної давності. Просить суд, застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови в позові. (т. 1 а.с. 68-70) Судовий розгляд, призначений на 31 липня 2023 року, відкладено за клопотанням представника позивача до 02 жовтня 2023 року. (т. 1 а.с. 74) 02 жовтня 2023 року представником позивача подано заяву стосовно заявленої вимоги про застосування строків позовної давності. Згідно заяви представник заперечує проти задоволення заяви представника відповідача. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Пунктом 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності зупиняється, якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, дія якого тривала на період звернення до суду. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", доповнено пунктом 12 розділ "Прикінцеві положення" ЦК України, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності необхідно обраховувати не від дати подачі позову, а від дати запровадження карантину в Україні з 12 березня 2020 року, тобто припадає на 12 березня 2017 року. Враховуючи, що позовну заяву подано в червні 2023 року, ТОВ "Світловодськпобут" частково дотримано строків позовної давності до спірних правовідносин. (т. 1 а.с. 79-80) Судові засідання, призначені на 02 жовтня 2023 року та 02 листопада 2023 року, відкладено за клопотаннями представника позивача до 08 грудня 2023 року. (т. 1 а.с. 82, 87) 29 листопада 2023 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, просить суд стягнути з [PERSON] за період з 01 березня 2017 року по 01 червня 2023 року заборгованість за спожиту теплову енергію в загальному розмірі 40 005 грн. 74 коп., з яких: 27 528,26 грн. - сума основного боргу; 8 608,58 грн. - втрати від інфляції; 3 868,90 грн. - три відсотки річних, та понесені позивачем судові витрати. (т. 1 а.с. 90-91) Судові засідання, призначені на 08 грудня 2023 року та 31 січня 2024 року, відкладено за клопотаннями представника відповідача до 20 березня 2024 року. (т. 1 а.с. 100, 105) 20 березня 2024 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, письмові пояснення та клопотання про застосування строку позовної давності, в якому наголошує, що позовна заява подана з порушенням строків позовної давності, встановлених ст. ст. 257, 261 ЦК України. У письмових поясненнях зазначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався. Крім того, позивачем не надано доказів, що ним протягом періоду за який він просить стягнути заборгованість з відповідача, забезпечено тепловою енергією житловий будинок [ADDRESS] . Також позивачем не вказано про належність йому чи відповідачу приладів обліку теплової енергії та показників таких приладів. Вказує, що в розрахунку заборгованості за теплову енергію, наданим позивачем, відсутні відомості про поставлені гігакалорії. На підставі викладеного, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. (т. 1 а.с. 109-111, 114-117, 120-122) Судові засідання, призначені на 20 березня 2024 року та 29 квітня 2024 року, відкладено за клопотаннями представника відповідача до 05 червня 2024 року. (т. 1 а.с. 130, 135) Судовий розгляд, призначений на 05 червня 2024 року, відкладено до 11 липня 2024 року у зв`язку із зайнятістю головуючого судді під час розгляду кримінального провадження № 401/1148/24. (т. 1 а.с. 143) Судові засідання, призначені на 11 липня 2024 року, 17 вересня 2024 року та 23 жовтня 2024 року, відкладено за клопотаннями представника відповідача до 05 грудня 2024 року. (т. 1 а.с. 152, 168, 176) 05 грудня 2024 року представником відповідача подано до суду клопотання про визнання обов`язковою участь представника позивача в судовому засіданні. (т. 1 а.с. 181) Розгляд справи, призначений на 05 грудня 2024 року та 21 січня 2025 року, відкладено до 26 лютого 2025 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. (т. 1 а.с. 185, 192) 26 лютого 2025 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі в яких зазначає, що до моменту відключення будинку [ADDRESS] від мереж централізованого опалення, яке здійснено 21 квітня 2020 року, квартира [ADDRESS] мала опалювальну площу в розмірі 54,6 м2. Вказує, що після відключення будинку від мережі централізованого опалення жодних нарахувань по особовому рахунку відповідача не відбувалося. Крім того, особливості нарахування (визначення) плати за послуги з централізованого опалення для населення визначені у постановах Кабінету Міністрів України та не передбачають розподілу між споживачами гігакалорій. (т. 1 а.с. 196-199) Судові засідання, призначені на 26 лютого 2025 року, 03 квітня 2025 року, 14 травня 2025 року, 30 червня 2025 року та 06 серпня 2025 року, відкладено за клопотаннями представника відповідача до 15 жовтня 2025 року. (т. 1 а.с. 211, 224, 227, 232, 235) 15 вересня 2025 року представником відповідача подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності, в якому наголошує, що 14 травня 2025 року Верховна Рада України прийняла законопроект від 31 травня 2024 року № 11315 "Про внесення змін до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Відповідно до ч. 1 Закону № 11315, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключити. Згідно із ч. 2 Закону № 11315, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Зауважує, що до позовної вимоги про стягнення боргу за період з 01 березня 2017 року по 01 червня 2023 року на суму 40 005,74 грн. позовна давність спливла 01 квітня 2020 року. Таким чином, просить суд застосувати ч. 2 ст. 5 ЦК України, оскільки Закон № 11315 скасовує цивільну відповідальність відповідача. (т. 2 а.с. 1-3) 15 жовтня 2025 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення на заяву про застосування строків позовної давності. Згідно заяви представник заперечує проти задоволення заяви представника відповідача. Зазначає, що нарахування оплати за послуги теплопостачання здійснюється окремо за кожен місяць, тому обчислення строку позовної давності необхідно здійснювати окремо за кожен місяць, в якому наявна заборгованість. Крім того, строки позовної давності, встановлені ЦК України, призупинено спочатку на період дії карантину, а пізніше - на період дії воєнного стану. Таким чином, позовна заява подана без пропущення строку позовної давності. (т. 2 а.с. 11) Судові засідання, призначені на 15 жовтня 2025 року та 19 листопада 2025 року, відкладено до 13 січня 2026 року за клопотаннями представника відповідача. (т. 2 а.с. 14) Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (т. 1 а.с. 142) Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти позовної заяви заперечує в повному обсязі. (т. 2 а.с. 22) У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. На підставі рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15 серпня 2012 року № 742, виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання визначено Спільне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", що також підтверджується рішеннями виконавчого комітету Світловодської міської ради про початок та закінчення опалювальних періодів, а також про встановлення тарифів на теплову енергію. (т. 1 а.с. 9-57) Відповідно до розрахунку наданого позивачем, заборгованість за послуги ТОВ "Світловодськпобут" [PERSON] за період з 01 березня 2017 року по 01 червня 2023 року складає 40 005 грн. 74 коп., з яких: 27 528,26 грн - заборгованість за спожиту теплову енергію нарахована за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2020 року; 8 608,58 грн. - інфляційні витрати від суми заборгованості за спожиту теплову енергію; 3 868,90 грн - три відсотки річних від суми заборгованості за спожиту теплову енергію. (т. 1 а.с. 92-94) Рішенням виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області № 3 від 09 січня 2020 року задоволено заяву мешканців житлового будинку [ADDRESS] , та надано дозвіл на відключення будинку від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та систем (мереж) постачання гарячої води та встановлення систем індивідуального опалення в квартирах відповідно до вимог чинних державних будівельних норм та правил, що також підтверджується протоколом загальних зборів власників житла у будинку [ADDRESS] від 25 грудня 2019 року. (т. 1 а.с. 203, 205) 21 квітня 2020 року відключено від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією акту про відключення будівлі від зовнішніх інженерних систем (мереж) централізованого опалення. (т. 1 а.с. 204) Згідно із довідкою № 24 від 25 лютого 2025 року, виданою ТОВ "Світловодськпобут", будинок котеджного типу № 3 по вул. Павлова, до моменту відключення від мережі централізованого опалення, був під`єднаний та опалювався Котельнею № 2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] до моменту відключення будинку від мережі централізованого опалення мала опалювальну площу в розмірі 54,6 м2. (т. 1 а.с. 201) При вирішенні спору, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У розумінні положень ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення. Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 грудня 2019 року у справі № 216/6655/15-ц зазначив, що Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. У постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, від 20 листопада 2024 у справі № 463/6799/18 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на підставі належних та допустимих доказів наданих позивачем та підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо доводів про застосування строків позовної давності суд дійшов до наступних висновків За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня, коли особа (позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту) (ст. 261 ЦК України). У даному випадку, позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати відповідачем боргу за надані послуги позивачем. Тобто, перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" (№ 64/2022) в Україні запроваджено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його неодноразово продовжено. 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (№ 2120-ІХ), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнені пунктом 19. Після внесення змін до вищезазначеного пункту прикінцевих та перехідних положень ЦК України, перебіг вищезазначеного строку позовної давності взагалі був зупинений. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Аналогічна ситуація з їх зупиненням у період дії воєнного стану. 14 травня 2025 року Верховна Рада України прийняла законопроект від 31 травня 2024 року № 11315 "Про внесення змін до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який був підписаний Президентом України. Відповідно до ч. 2 Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключити. Згідно із ч. 2 Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Текст документа офіційно опубліковано в офіційному виданні "Голос України" від 03 червня 2025 року № 108. Таким чином, Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" набрав чинності з 04 вересня 2025 року. Позивач звернувся до суду 30 червня 2023 року, коли був чинним пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", відповідно до змісту якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню строк позовної давності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved