Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В період часу з 20 травня 2017 року по 28 вересня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] . 02 листопада 2022 року, після розірвання шлюбу за рішенням суду по справі №213/1328/22, провадження №2/213/1099/22, позивачем було укладено шлюб, в якому вона змінила прізвище на прізвище чоловіка. Дитина проживає разом з позивачем та її чоловіком, вихованням та утриманням дитини вони займаються виключно вдвох. Рідний батько дитини не бере участі в вихованні сина, матеріально не забезпечує, контакт з дитиною не підтримує, не виявляє бажання налагодити зв`язок, що перешкоджає нормальному емоційному розвитку дитини. У відповідача повністю відсутній контакт з дитиною більше 5 років. Зі слів родичів відповідача, він перебуває за кордоном, не намагається встановити відносини за допомогою сучасних засобів зв`язку, таких як відеозв`язок або інші засоби. Фактичне виховання дитини здійснює чоловік позивача [PERSON] (вітчим), який забезпечує її догляд, утримання, бере участь у її повсякденному житті та вихованні як рідна особа. Дитина ототожнює себе з ним, звертається до нього як до батька та має з ним тісний емоційний зв`язок, у соціумі використовує змінене прізвище матері. Різні прізвища у позивача та її сина породжують ряд незручностей, необхідно додатково пояснювати чому в них різні прізвища, долучати додаткові документи, що призводить до прикладання додаткових зусиль для організації життя. Зміна прізвища на прізвище матері відповідає інтересам дитини, сприятиме її соціальній адаптації, уникненню психологічного дискомфорту. Відповідач не виходить на зв`язок ні з позивачем, ні з сином, та тим самим не надає згоду на зміну прізвища сина. У зв`язку з вказаним, у позивача не має підстав для звернення до органу РАЦС із заявою про зміну прізвища дитини на її, тому як така зміна згідно з ч. 2 ст. 148 СК України потребує згоди другого з батьків. Відповідач на контакт не йде, згоди не надає, тому вона змушена звернутись до суду для вирішення цього питання. Процесуальні дії у справі. 14 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду через підсистему "Електронний суд". 23 травня 2025 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 26 травня 2025 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання позивача. 27 травня 2025 року позовна заява залишена без руху. 23 червня 2025 року судом отримана уточнена позовна заява та клопотання про витребування доказів, а саме: РНОКПП відповідача. 27 червня 2025 року позовна заява повторно залишена без руху. 03 липня 2025 року судом отримана уточнена позовна заява. 07 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 09 вересня 2025 року закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті. Постановлено витребувати з органу опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору. 14 жовтня 2025 року судом отримана копія рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 03 жовтня 2025 року №414 «Про доцільність зміни прізвища малолітньої дитини». Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної ради, як орган опіки та піклування - подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ЦПК України, дотримано, однак у судове засідання він повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2017 року, який розірвано рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року (сп. №213/1328/22, пр.№2/213/1099/22). Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] в шлюбі у сторін народився син [PERSON] , про що 13 червня 2018 року складено відповідний актовий запис про народження №100. Згідно з листом Інгулецького відділу ДВС від 30 квітня 2024 року на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист №213/2943/19 від 08 серпня 2019 року, виданий Інгулецьким районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 25 липня 2019 року і до повноліття дитини. Станом на 30 квітня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складає 188 325,25 грн. Відповідно до акту про фактичне проживання особи [ADDRESS] , проживають [PERSON] , його дружина [PERSON] та син дружини [PERSON] . Із характеристики на сім`ю №21 вбачається, що рідний батько дитини [PERSON] протягом 5 років не допомагає сім`ї у вихованні дитини, не зустрічається з нею, про що підтверджують сусіди. За висновком Виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2025 року №414 виконавчий комітет вважає доцільним зміну прізвища малолітнього [PERSON] , [INFO] , з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають правовідносини з приводу зміни прізвища малолітньої дитини без згоди батька. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина відповідно до статті 7 Конвенції має право на збереження індивідуальності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 3 ст. 148 СК України у разі змін прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Відповідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16 (провадження № 61-18385св18), дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини беруться до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них належить: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. Постанова Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 759/5739/18 (провадження № 759/5739/18) та постанова Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 599/596/17 (провадження № 61-26873св18), містять висновки про те, що позивач має довести належними і допустимими доказами факт свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини, а також те, що зміна прізвища дитини на прізвище матері буде відповідати найкращим інтересам дитини. Частиною першою статті 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Висновок суду. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі аналізу вищезазначених норм суд дійшов висновку, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Тобто інтерес дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, має заборгованість зі сплати аліментів, не бере участі у вихованні сина, а різні прізвища між нею та дитиною породжують ряд незручностей. Разом з тим, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту свідомого та умисного непіклування відповідача про фізичний, духовний розвиток їх дитини. Докази обґрунтування позовних вимог фактично зводяться лише до характеристики на сім`ю, складеної сусідами та засвідченої головою ОСББ, за змістом якої рідний батько дитини [PERSON] на протязі 5 років не допомагає сім`ї у вихованні дитини, не зустрічається з нею, про що підтверджують сусіди. Водночас, дані обставини не свідчать про умисне та свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини і не є підставою для зміни прізвища дитини. Також доводи позивача про наявність незручностей та необхідності додатково пояснювати різницю прізвища з дитиною нічим не доведені та не можуть бути підставою для зміни прізвища дитини. Крім того, при розгляді даної справи суд був позбавлений можливості встановити думку дитини з приводу необхідності зміни їй прізвища, оскільки позивачем не була забезпечена участь дитини у судовому засіданні, у тому числі в режимі відеоконференції. Своїми правами позивач розпорядилася на власний розсуд та відповідного клопотання не заявляла, до судового засідання не з`являлася, лише неодноразово подавала заяви про розгляд справи без її участі. Отже, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що батькове прізвище якимось чином суперечить інтересам дитини. У даному випадку сторони реалізували законне право батька зареєструвати сина за своїм прізвищем, узгоджене з його матір`ю у добровільному порядку, що свідчить про піклування з боку відповідача та його відповідальність перед своєю дитиною. З огляду на викладене позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з положенням пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed