Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Споживчий центр» зазначає, що 30 грудня 2024 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 30.12.2024-100001934 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною вказаного договору. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 140 днів зі сплатою процентів у розмірі 1 % за один день користування кредитом та комісії у розмірі 1500,00 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 13 листопада 2025 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 30 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за процентами, 1500,00 грн заборгованість по комісії, 5000,00 грн неустойка. За указаних обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 30 500,00 грн та судові витрати. Відповідачка [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву ТОВ «Споживчий центр», у якому просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що вона не мала наміру укласти кредитний договір із позивачем, не ознайомилась належним чином із умовами договору та не пройшла належну ідентифікацію. Вказаний договір не відповідає вимогам законодавства, встановленим до електронного документа. Також умови договору про необхідність сплати комісії за надання кредиту є нікчемними, оскільки у ньому відсутні дані щодо переліку додаткових та супутніх батьківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням кредиту, що надаються позичальником та за які позивачем встановлена щомісячна комісія. Борг по неустойці не підлягає стягненню з огляду на приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ухвалою судді від 18 листопада 2025 року прийнято позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Кузьменко М. В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить слухати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету, про причини свого неприбуття суд не повідомила. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи за відсутності сторін та їх представників. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково із наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно заявки кредитодавець відповідно до умов договору № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2024 року надав позичальнику кредит у сумі 10 000,00 грн. Строк, на який надається кредит, становить 140 днів із дати його надання. Процентна ставка є фіксованою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом. Комісія за надання кредиту складає 1500,00 грн. Із повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 151-1011 від 10 листопада 2025 року вбачається, що через платіжну систему iPay.ua на платіжну карту № [NUMBER] перераховано 10 000,00 грн згідно з договором № 30.12.2024-100001934. Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 28 листопада 2025 року та виписки по рахунку за 30 грудня 2025 року вбачається, що на ім`я [PERSON] емітовано платіжну карту № [NUMBER] , на яку 30 грудня 2025 року від ТОВ «Споживчий центр» зараховано 10 000,00 грн. Із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року слідує, що загальний залишок заборгованості становить 30 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за процентами, 1500,00 грн заборгованість по комісії, 5000,00 грн неустойка. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Матеріалами справи підтверджено, що боргові зобов`язання між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли на підставі кредитного договору № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року. На підтвердження укладення указаного кредитного договору позивачем було надано суду докази з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідачка підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року, з якими вона попередньо ознайомилася. Акцептовані нею умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідачка розуміла, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 30 грудня 2024 року між сторонами був укладений кредитний договір № 30.12.2024-100001934 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідачка у передбачений договором 140-денний строк, тобто до 18 травня 2025 року заборгованість не повернула. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу за договором № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року у розмірі 25 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 грн - заборгованість за процентами, 1500,00 грн заборгованість по комісії. Посилання [PERSON] на недоведеність укладення сторонами кредитного договору суперечать фактичним обставинам справи. Так, у даній справі факт укладення сторонами кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів, невиконання нею зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів і комісії, виникнення заборгованості за кредитним договором підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачкою не спростована дійсність і законність укладеного сторонами кредитного договору. Не заслуговують на увагу доводи відповідачки про неправомірність стягнення комісії. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту. Товариство надало довідку-розрахунок заборгованості за договором, яка відповідає умовам укладеного договору та підтверджує розмір заборгованості, в тому числі за процентами, комісією, нарахованими в межах строку кредитування. Розрахунок заборгованості відповідачка не спростувала. Щодо вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення із [PERSON] неустойки в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 7.6 пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом. У заявці кредитного договору № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року (Кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 30.12.2024-100001934 від 30 грудня 2025 року (кредитної лінії) передбачено, що неустойка становить 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 15). Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час. Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка за невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором в цей період, законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн неустойки відсутні. Відтак позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідачки на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог у розмірі 2025,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial