Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 2009р. між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який був зареєстрований Цуманською селищною радою Ківерцівського району Волинської області, який в подальшому на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2017р. було розірвано. У шлюбі у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.02.2018р., яке постановою Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2018р. змінено, з відповідача по справі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Зазначає, що з 2018 року пройшло багато часу і за цей час значно змінився її матеріальний стан в гіршу сторону, так як значно змінилась цінова політика в державі в сторону подорожчання, а тому вважає, що батьки, зобов`язані забезпечити належний рівень життя, необхідний для розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, прикласти усі зусилля для того, щоб діти зростали здоровими і фізично розвинутими. Також вказує, що у неї суттєво зросли витрати на утримання дітей, так як діти уже навчаються у школі, а це в свою чергу вимагає значних матеріальних витрат на них, а саме на одяг, взуття, спортивну форму, канцелярські вироби, комп`ютерну техніку, продукти харчування, оздоровлення, відвідування гуртків, тощо, а розмір аліментів, що стягуються з відповідача в її користь на утримання дітей є недостатнім. На підставі вищенаведеного просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача по справі аліментів визначених постановою Апеляційного суду Волинської області від 17.05.2018р. та в подальшому стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 листопада 2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач по справі [PERSON] не подав. Клопотання про розгляд даної цивільної справи з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні до суду не надходило. Позовна заява з додатками надсилалась відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання та отримана останнім. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по даній цивільній справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований Цуманською селищною радою Ківерцівського району Волинської області, який в подальшому на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 жовтня 2017р. було розірвано. З копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.11.2011р. та серії [NUMBER] від 25.06.2014р. вбачається, що сторони по даній цивільній справі є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Вищевказані діти зареєстровані та проживають разом із позивачкою по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою Цуманської селищної ради №823 від 26.11.2025р. (а.с. 13). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.02.2018р., яке постановою Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2018р. змінено, з відповідача по справі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 9-12). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як передбачено статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частини 1, 2 статті 182 СК України). Згідно із частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 своєї постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. В силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Суд також звертає увагу на те, що зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Звертаючись до суду із даним цивільним позовом, позивач по справі [PERSON] просить змінити спосіб стягуваних з відповідача по справі аліментів покликаючись на те, що її матеріальний стан змінився (погіршився), оскільки зросли витрати на дітей на придбання одягу, канцелярські товари, продукти харчування та ліки, які на даний час є надто дорогими. Крім того зазначає, що відповідач по справі має постійний дохід, отримує значну заробітну плату. Суд зазначає, що на обґрунтування заявлених позовних вимог позивач не надала суду жодних належних доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища та поліпшення матеріального становища відповідача по справі та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Посилання позивача по справі [PERSON] на ту обставину, що вона несе додаткові витрати на придбання нового одягу, канцелярських приладь, спортивної форми, ліків і т.д. не може слугувати підставою для зміни способу стягнення аліментів у даній цивільній справі, оскільки такі витрати можуть бути охоплені та включені до додаткових витрат та підлягають стягненню в порядку ст. 185 СК України. Також слід зазначити, що у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зміна базових економічних показників, не може бути підставою для зміни способу стягнення аліментів, оскільки, установлений судом раніше спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі, передбачає механізм збільшення суми стягуваних аліментів до гарантованого законом мінімуму у разі збільшення суми розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що зазначено у ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» із змінами згідно Закону України від 03.07.2018р. № 2475-VIII. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed