Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 23 березня 1981 року Репінською сільською радою Балашовського району Саратовської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, про що було зроблено актовий запис № 10. Від шлюбу вони дітей не мають. Позивач вказує, що припинила з відповідачем спільне проживання та ведення спільного господарства з 1990 року. На даний час їй не відомо його місце проживання, шлюб існує лише формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Посилаючись на зазначені обставини та норми права, які містяться в ст. ст. 3, 24, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України), позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2025 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 січня 2026 року постановлено проведення заочного розгляду справи. Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач у позовній заяві просила справу розглядати без її участі, щодо заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у судові засідання не з`явився. Від останнього до суду не надійшло будь-яких заяв чи клопотань, відзиву подано не було. Тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень позивача суд проводить заочний розгляд справи. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб, виданого повторно 06 травня 2016 року, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 березня 1981 року зареєстрували шлюб у Репінською сільською радою Балашовського району Саратовської області (Російська Федерація), про що було зроблено актовий запис №10. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, між сторонами по справі виникли спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу. Частиною першою статті 21 і частиною першою статті 24 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (частина перша статті 55 СК України). Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено частиною третьою статті 105 СК України. Відповідно до вимог частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин факту припинення між сторонами шлюбних стосунків та формальність існування шлюбу, який не виконує свого прямого призначення, суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів та не оспорюється відповідачем. Суд зауважує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу у відповідності до ст. 24 СК України не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач, скористалась своїм правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на такому, відмова у задоволенні позову за таких обставин, на переконання суду, буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги відсутність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. З огляду на зазначене, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Outcome: approved