Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2023 року до позивача звернулась відповідач по справі [PERSON] з проханням про позику грошової суми у розмірі 320000 гривень. Своє прохання відповідач мотивувала гострою необхідністю вирішення особистих фінансових питань та виникненням особистих потреб. Оскільки позивач знає відповідача тривалий час та вони є односельцями, він був упевнений у порядності та серйозності даної особи, також був упевнений у повернені нею позичених ним грошей, то на її прохання він надав відповідачу в той же день вищезазначені грошові кошти у вигляді позики. Відповідач в свою чергу надала позивачу власноруч написану розписку в отриманні даної суми, та зобов`язалася повернути вказану позику до 01 серпня 2025 року. Дата повернення взятих у позивача грошових коштів зафіксована у розписці, котру підписала відповідач по справі особисто безпосередньо при отриманні грошових коштів від позивача. Крім того відповідач запевнила позивача у поверненні доволі значної суми грошей у зазначений у розписці термін. Безпосередньо в самій розписці було зроблено вказівку на те, що передані позивачем грошові кошти мають статус позики. На початку серпня 2025 року при виникненні потреби матеріального характеру позивач звернувся до відповідача з проханням про повернення взятих у нього в борг 320000 гривень, нагадавши про обумовлений та зазначений у відповідній розписці термін повернення взятої у нього позики, але остання відповіла відмовою, яку мотивувала повною відсутністю у неї грошових коштів, пообіцявши при цьому у найближчий час з ним розрахуватися в повному обсязі, однак в подальшому сума взятої у позивача позики залишилась непогашеною. У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не повернула взяту у позивача позику в обумовлений у відповідному договорі термін, позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь 320000 гривень 00 копійок, а також судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 3200 гривень 00 копійок. Ухвалою від 26 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про її процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористалася та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подала, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася. Позивач в судове засідання не з`явився, однак 16 грудня 2025 року подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.26). Відповідач в судове засідання не з`являлася, однак 16 грудня 2025 року подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, не заперечує проти позовних вимог позивача (а.с.27). Частиною 1 ст.223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи заяви позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5), а також копією витягу з реєстру територіальної громади №2023/003480332 виданого 04 травня 2023 року Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради (а.с.9). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.10-12), копією витягу з реєстру територіальної громади, виданого Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №2025/002726808 від 26 лютого 2025 року (а.с.14), відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, виданими Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №5865 від 03 вересня 2025 року (а.с.20). Згідно копії розписки від 09 липня 2023 року [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 10 лютого 1997 року, зареєстрована та мешканка [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , 09 липня 023 року отримала від [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 30 жовтня 1997 року, зареєстрованого та мешканця [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , грошові кошти в сумі 320000 (триста двадцять тисяч) гривень. У вказаній розписці відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти в повному обсязі до 01 серпня 2025 року без відсотків. Також зазначила, що передані грошові кошти за цією розпискою мають статус позики та після повернення грошових коштів [PERSON] повертає їй вказану розписку. Розписка містить підпис [PERSON] та написана нею власноручно (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Частиною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У сенсі даної норми матеріального права при укладенні договору позики в усній формі сторони мають дотримуватися правил, передбачених статтею 206 ЦК України. Письмова форма цього договору має відповідати вимогам, передбаченим ст.207 цього Кодексу. Винятком із загального правила, передбаченого пунктами 2,3 статті 208 ЦК України, є те, що в разі недодержання письмової форми договору у випадках, коли цього вимагає норма зазначеної статті, настають правові наслідки, передбачені статтею 218 ЦК України. При вирішенні судом спору сторони можуть оперувати будь-якими засобами доказування, крім показань свідків, це можуть бути письмові документи, листи тощо. Розписка є документом, що посвідчує передачу грошей позикодавцем позичальнику. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач та відповідач вступили між собою у правовідносини, суть яких, згідно ст.1049 ЦК України, полягає в тому, що боржник зобов`язаний повернути позикодавцеві борг, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені між ними договором. Як встановлено з матеріалів справи, відповідач по теперішній час позивачу борг не повернула. Вищевказаний факт піддержується тим, що борговий документ перебуває у позивача, і так як відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 320000 (триста двадцять тисяч) гривень 00 копійок підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат,

Outcome: approved