Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

10.12.2025 суд отримав подану представником позивача - адвокатом Солоненком Б.М. позовну заяву, предметом якої є визнання за [PERSON] права на земельну ділянку площею 1,2706 га, сформовану як частина земельної частки (паю) від 1,59 га в умовних кадастрових гектарах в результаті проведення землеустрою з виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Підставою для звернення до суду з цим позовом є неможливість оформлення [PERSON] своїх спадкових прав у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на спадкодавця, і відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про зареєстроване за спадкодавцем право власності на спадкове майно. Ухвалою від 15.12.2025 (а. с. 51) позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. За клопотанням представника позивача даною ухвалою в Мурованокуриловецькій державній нотаріальній конторі спадкову витребувано справу № 9/2003 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яку суд отримав 18.12.2025 (а. с. 56). Позивач та представник позивача, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче судове засідання 12.01.2026 не з`явилися. Цього ж дня до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без їх участі; позовні вимоги підтримують в заявленому розмірі (а. с. 70, 71). Відповідач копію ухвали від 15.12.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 18.12.2025 (а. с. 55); відзиву до суду не подав. Представник відповідача у підготовче судове засідання 12.01.2026 не з`явився. 08.01.2026 до суду надійшла заява відповідача № 02-13/91 від 26.08.2025 (а. с. 68, 69), у якій він позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення; просить справу розглянути без участі представника Мурованокуриловецької селищної ради. З урахуванням положень ч. 1 ст. 198 і ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) суд ухвалив проводити підготовче засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів. Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує права та/або законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.10.2000 Жванською сільською радою Мурованокуриловецького району Вінницької області (а. с. 14) підтверджується, що [INFO] в селі Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] . [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нове Життя» с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 1,59 га в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ВН № 040591, що підтверджується листом державного кадастрового реєстратора Відділу № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № В-021/25-25 від 20.11.2025 (а. с. 20). Відповідно до листа зазначеного державного кадастрового реєстратора № В-015/25-25 від 20.11.2025 (а. с. 21) державний акт на право власності на земельну ділянку земельну частку (пай), яка знаходиться на території Мурованокуриловецької селищної громади Могилів-Подільського району Вінницької області, на ім`я [PERSON] не видавався. Архівним витягом від 25.11.2025 № 1423 підтверджується, що розпорядженням Мурованокуриловецької районної державної адміністрації від 09.03.2005 № 49 «Про затвердження протоколів розподілу земельних ділянок між власниками сертифікатів технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки на території Жванської сільської ради» затверджено список померлих власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Жванської сільської ради, у якому за порядковим номером 72 зазначена жителька с. Жван [PERSON] , якій належало право на земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,3310 га, з якої 1,2706 га - рілля, 0,0604 - багаторічні насадження (а. с. 26). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9987054232025 підтверджується, що земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2706 га сформована і їй присвоєно кадастровий номер 0522882800:03:002:0863 (а. с. 27 - 37). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 524 Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 (у тексті - ЦК УРСР) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до абзацу 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було й з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а. с. 16). Даний заповіт посвідчений 18.03.1999 секретарем Жванської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області і зареєстрований в реєстрі за № 14. 07.08.2004 [PERSON] одружилась з [PERSON] та після одруження зміни прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 18). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК УРСР). 16.01.2003 в. о. державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Вінницької області видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а. с. 19) У довідці від 14.11.2025 № 233, виданій старостою Жванського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а. с. 15) зазначено, що спадкоємцем [PERSON] являється [PERSON] . На день смерті спадкодавці разом з нею ніхто не проживав і не був зареєстрований. Інших спадкоємців, передбачених законом чи заповітом, немає. Копіями заповіту, свідоцтва про смерть [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 19), довідки від 14.11.2025 № 233 підтверджується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім неї інших спадкоємців як за законом, так і за заповітом, немає. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83126227 від 04.11.2025 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , 16.10.2003 заведено спадкову справу № 9/2003 (а. с. 25). Матеріалами спадкової справи № 9/2003 (а. с. 57 - 65) підтверджується, що [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, але оформила лише її частину - житловий будинок [ADDRESS] . Оформити право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката серія ВН № 040591, [PERSON] не може у зв`язку з його втратою, про що розміщене оголошення в газеті «Наше Придністров`я» від 12.11.2025 (а. с. 22). Постановою державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори від 04.11.2025 № 176/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 23) підтверджується, що іншого способу захисту, ніж у судовому порядку, позивач не має. Враховуючи наведене, а також обставину, що відповідач повністю визнав позов, таке визнання не суперечить закону і не порушує права та/або інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на зазначену земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-138цс13 зробив висновок, що «спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пунктом п`ятим Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року». Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд зазначає наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За подання до суду даної позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а. с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлено клопотання про повернення йому 50 відсотків сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду не надано.

Outcome: approved