Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 01.05.2015 позивачем надавалися послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . За цією квартирою за період з 01.01.2018 по 01.03.2025 обліковується заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 24936,01 грн., інфляційних втрат в сумі 7355,56 грн., 3% річних в сумі 2677,26 грн., що загалом становить 34968,83 грн. Свої зобов`язанні по оплаті наданих послуг відповідач не виконує. Просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. 13.08.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому визнала позов в повному розмірі. Вона є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, визнана непрацездатною. Єдиним джерелом доходів є пенсія в розмірі 3038 грн. Іноді вона отримує благодійну допомогу в розмірі 2500 грн. Станом на день подання відзиву вона сплатила заборгованість в розмірі 2000 грн. Залишок заборгованості в розмірі 32968,83 грн. вона може сплачувати впродовж 12 місяців по 2747,40 грн. Зазначені обставини істотно утруднюють виконання судового рішення. Як особа з інвалідністю ІІ групи вона звільнена від сплати судового збору. Просила розстрочити виконання судового рішення, яке буде ухвалене, шляхом розстрочення сплати боргу в розмірі 32968,83 грн. на 12 місяців по 2747,40 грн. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Будинок [ADDRESS] з 01.05.2015 знаходиться на утриманні та обслуговуванні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», який надавав житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач з 05.07.2016 є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджуються інформаційною довідкою від 12.06.2025 №431074278. Відповідно до розрахунку по квартирі [ADDRESS] за період з 01.01.2018 до 01.03.2025 заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території становить 24936,01 грн., інфляційні втрати - 7355,56 грн., 3% річних - 2677,26 грн., що загалом становить 34968,83 грн. Відповідач частково сплатила заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території: 26.09.2025 - 2000 грн., 28.10.2025 - 1500 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачем не було надано доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, у тому числі відповідачі відповідно до порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не відмовилися від надання позивачем послуг, внаслідок чого виникла підстава для звільнення від їх оплати. Свої зобов`язання відповідач, як споживач послуг, належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості на зазначену суму. Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Суд відзначає, що співвласники квартири у багатоквартирному будинку повинні усвідомлювати, що набуття права власності на квартиру покладає на них обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману послугу. Суд відзначає, що спірна квартира належить відповідачу на праві власності з 05.07.2016. Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в сумі 24936,01 грн., інфляційні втрати - 7355,56 грн., 3% річних - 2677,26 грн., що загалом становить 34968,83 грн., яка розрахована станом на 01.03.2025. Відтак, з урахуванням дати набуття відповідачкою права власності на квартиру та її частки у праві власності з неї підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території 24936,01 грн. Також суд враховує, що відповідач в рахунок погашення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території сплатила 2000 грн. та 1500 грн., що загалом становить 3500 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за наданні послуги в розмірі 21436,01 грн. (24936,01 грн. - 3500 грн. = 21436,01 грн.). В задоволенні решти вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території суд відмовляє. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд відзначає наступне. На спірні правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності боржника за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки відповідач несвоєчасно здійснювала платежі за надані послуги, то вона, з урахуванням дати набуття права власності на квартиру, зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних, інфляційні втрати, оскільки допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому для неї наступає цивільно-правова відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги відповідачки про розстрочення судового рішення, суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що розстрочка це - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, інвалідність їй встановлена безстроково, відповідач є непрацездатною, що підтверджується довідкою ЛТЕК КИЕ-Р-82 №021727 від 08.10.1984. Відповідач отримує доход у вигляді пенсії, щомісячний розмір якої в період з квітня по вересень 2025 року становив 3038 грн., що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в м. Києві №0557-3457-4594-9529 від 23.09.2025. Оцінюючи надані відповідачем докази, суд вважає, що остання довела існування обставин особливого характеру, що ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, непрацездатність, наявність інвалідності, скрутне матеріальне становище, оскільки розмір отримуваних відповідачкою доходів на місяць приблизно в 10 разів менший за суму стягнутої заборгованості. Оскільки заявниця не отримує достатнього доходу для виконання рішення суду одразу в повному обсязі, а також враховуючи, що остання має намір виконати рішення добровільно, суд вважає, що в цьому випадку наявні підстави для розстрочення рішення суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідач звільнена від сплати судового збору відповідно до приписів п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору компенсуються позивачу за рахунок держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог (89,99%), що становить 2724,90 грн.

Outcome: partial