Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №010/24478/82/1079154 від 30.04.2021 в розмірі 27 725,52 грн., з яких: -27 725,52 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилався на такі обставини. 30.04.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №010/24478/82/1079154, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 20.11.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-73, відповідно до умов якого АТ «Райфайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані в реєстрі боржників (портфель заборгованості). Відповідно до реєстру боржників від 22.11.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-73 від 20.11.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 29 225,52 грн., з яких: 29 225,52 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу. Відповідачка лише частково виконала своє зобов`язання у сумі 1 500 грн 04.12.2024. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість 27 725,52 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, про дату, час і місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами повідомлена належним чином. За таких обставин суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, як передбачено ст. 279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.04.2021 року [PERSON] підписала з АТ «Райффайзен Банк Аваль» Заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/24478/82/1079154. Відповідно до умов заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок з поточним лімітом в сумі 10 000 грн., строком на 48 місяці, з фіксовано процентною ставкою 45 % річних. 20.11.2024 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-73, відповідно до умов якого АТ «Райфайзен Банк» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Райффайзен Банк» права вимоги до боржників, вказані в реєстрі боржників (портфель заборгованості). До матеріалів справи долучено копію платіжного документу про оплату фактором грошових коштів клієнту за договором факторингу (договором відступлення права вимоги № 114/2-73 від 20.11.2024). Відповідно до копії реєстру боржників від 22.11.2024 до договору відступлення права вимоги № 114/2-73 від 20.11.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №010/24478/82/1079154 в сумі 29 225,52 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/24478/82/1079154 від 30.04.2021 року, заборгованість відповідача за період з 22.11.2024 по 31.10.2025 становить 27 725,52 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом частини першої статті 1050 ЦК України згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. При цьому, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався кредитним лімітом, в подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору. Також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачу було збільшено початковий кредитний ліміт з 10 000 грн, який був погоджений при укладенні кредитного договору до 27 725,52 грн. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим позивачем, який стороною кредитного договору не був. При цьому розрахунок заборгованості станом на день первинного відступлення права вимоги за кредитним договором відсутній. Відповідно до пункту 59, 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях клієнтські рахунки та виписки з них. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту і вона повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Розрахунки заборгованості, на який посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, а, отже, не є достовірним доказом наявності заборгованості. Надані позивачем документи факт існування у позичальника заборгованості за вказаними кредитним договором не підтверджують, а інші докази у справі відсутні. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. Враховуючи викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed