Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) в інтересах якого діє адвокат Каращук Юрій Ігоровича (далі адвокат Каращук Ю.І., представник позивача) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач 1), Черкаської районної військової адміністрації Черкаської області (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, визнання права власності та витребування земельних ділянок, відповідно до якого просив суд: 1). визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР №101403 від 11.01.2010, виданий [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 1,5143га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011078600029; 2). визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №352060 від 24.06.2011, виданий [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,2740 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована Черкаська обл., Канівський р-н, Межиріцька сільська рада, за межами нанесеного пункту, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №718208511001036; 3). скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку, площею 1,5143 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791 та на земельну ділянку площею 0,2740 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:0883, проведену на підставі оспорюваних державних актів; 4). визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку, площею 1,5143 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області; 5). визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку, площею 0,2740 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:0883 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована Черкаська обл., Канівський р-н, Межиріцька сільська рада, за межами нанесеного пункту; 6). витребувати на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), земельну ділянку площею 1,5143 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області з чужого незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); 7). витребувати на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), земельну ділянку площею 0,2740 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:0883 з цільовим призначенням для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, яка розташована Черкаська обл., Канівський р-н, Межиріцька сільська рада, за межами нанесеного пункту, з чужого незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); 8). стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати у виді судового збору. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0329916 від 17.07.2000, виданого на ім`я [PERSON] (баби позивача), остання отримала право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільсько-господарського підприємства «Межиріцьке» розміром 3.08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). [PERSON] заповіла позивачу вказаний Сертифікат на земельну частку (пай) Серія ЧР № 0329916 від 17.07.2000. Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) в с. Лука Канівського району Черкаської області, виникли проблеми щодо оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. У зв`язку з цим батько позивача - [PERSON] (відповідач 1 по справі), звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області в інтересах неповнолітнього позивача, про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2007 у справі № 2-1248 визнано за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,08 га. після розпаювання земель КСП «Межиріцьке» с. Межиріч Канівського району, згідно сертифікату Серія ЧР №0329916 від 17.07.2000. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач набув речові права на успадковану земельну ділянку - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Таким чином, на думку представника позмвача, право власності позивача на земельну ділянку розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах за сертифікатом Серія ЧР № 0329916 від 17.07.2000 є підтвердженим. Оскільки на час винесення рішення судом у спадковій справі позивач був неповнолітнім, його інтереси представляв батько та відповідно цією земельною часткою (паєм) володів і розпоряджався також батько - іідповідач 1, у якого були всі належні документи. В подальшому між позивачем та відповідачем 1 виникли неприязні стосунки, і останній відмовився повідомляти будь яку інформацію щодо успадкованої позивачем земельної ділянки (паю). Згідно з відповіді Виконавчого комітету Канівської міської ради від 26.08.2024 №01-01- 28/1725, вбачається, що рішенням зборів КСП «Межиріцьке» за [PERSON] відповідно протоколу зборів було закріплено земельну ділянку (пай) № 56. Тобто вищезазначеним рішенням суду визнано право власності позивача на земельну ділянку (пай) № [NUMBER] . Також Канівська міська рада повідомила, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за вказаним номером сформовані земельні ділянки кадастровий номер 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883, що належать громадянину [PERSON] на праві власності на земельну ділянку. Саме з моменту отримання цієї відповіді позивач дізнався про те, що його право власності порушене, і про особу, якою воно порушене, адже до цього жодної інформації йому не було відомо. Листом від 20.09.2024 №01-01-28/1930 надано схему розміщення земельної частки (паю) № [NUMBER] , яка закріплена за громадянкою [PERSON] , згідно наявних картографічних матеріалів (схема поділу земель колективної власності КСП «МЕЖИРІЦЬКЕ»), виконану інститутом землеустрою УААН м. Київ 2000. Право власності відповідача 1 на земельні ділянки кадастровий номер 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883 зареєстровано на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку. У листі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20.09.2024 №29-23-0.2-6470/2-24 зазначено, що підставами видачі відповідачу 1 державних актів на право власності на земельні ділянки (кадастрові номери 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883) є розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 07.07.2009 №411. Також ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надано копію державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЧР №101403 на земельну ділянку площею 1,5143 га., що належить відповідачу 1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Канівському району Черкаської області (Розділ 1 Записи державної реєстрації державних актів), за№ 011078600029 від 11.01.2010. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 09.04.2025 № 29-23-0.2-2350/2-25 встановлено, що земельна ділянка площею 1,5143 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.01.2010 серія ЧР №101403 спочатку мала кадастровий номер 7122085100:01:001:0782 (вказаний в державному акті), та у зв`язку з дублюванням кадастрових номерів програмним забезпеченням Державного земельного кадастру земельній ділянці було визначено кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791. Також ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надало копію Державного акта на право власності на земельну ділянку від 24.06.2011 серія ЯЛ №352060 на земельну ділянку з кадастровим номером: 7122085100:01:001:0883, площею 0.2740 га., що належить відповідачу 1, яка розташована Черкаська обл., Канівський р-н, Межиріцька сільська рада, за межами нанесеного пункту, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Канівському району Черкаської області за №718208511001036. Рішення про передачу у власність відповідачу 1 спірних земельних ділянок та державні акти видані Канівською районною державною адміністрацією. Згідно листа Канівської міської ради від 19.11.2024 № 01-01-28/2379 встановлено, що правонаступником Канівської районної державної адміністрації Черкаської області є Черкаська районна військова адміністрація Черкаської області, тому її слід залучити до участі у даній справі як співвідповідача. За результатами звернення до Черкаської районної військової адміністрації Черкаської області позивачу вдалось отримати копію розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 07.07.2009 № 411 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Межиріцької сільської ради» з додатком - Списком громадян, які мають право на земельну частку (пай), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель колективної власності Межиріцької сільської ради. Згідно вказаного розпорядження встановлено, що Канівською районною державною адміністрацією погоджено передачу у власність відповідачу 1 земельних ділянок площею 1,5143 га. та 0.2740 га. З метою отримання детальної інформації про підстави погодження та набуття відповідачем 1 права власності на земельні ділянки в межах частки (паю) отриманого у спадок позивачем, останній через свого представника звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області з метою отримання копій технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Межиріцької сільської ради, на підставі якої громадянину [PERSON] виділено у власність земельні ділянки площею 1,5143 га. та 0,2740 га. Листом від 26.06.2025 №29-23-0.2-4002/2-25 ГУ Держгеокадастру у Черкаській області надало копії запитуваної документації із землеустрою, в результаті дослідження якої встановлено наступні факти. Плановою основою для розробки даної технічної документації використано проект реформування земель колишнього КСП «Межиріцьке» на СВК «Межиріцьке» та ТОВ «Лучанське». Відповідно до Списку власників сертифікатів на право власності на земельну ділянку по ТОВ «Лучанське» Канівського району Черкаської області, відповідач 1 зазначений власником сертифіката серії ЧР №0329916, номер ділянки 56, тобто того самого сертифіката, згідно якого рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2007 по справі № 2-1248 визнано за позивачем [PERSON] у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,08 га. після розпаювання земель КСП «Межиріцьке» с. Межиріч Канівського району. Позивач вважає, що відповідач 1 під час подачі документів з метою отримання у власність земельних ділянок привласнив його сертифікат, отриманий у спадок від баби [PERSON] , а у зв`язку з однаковими іменами та прізвищами позивача та відповідача, державними органами було допущено помилку та безпідставно передано у власність відповідачу земельні ділянки площею 1,5143 га. та 0,2740 га.. Відповідач 1 проявивши розумну обачність, не міг не знати про незаконність набуття ним цих земельних ділянок. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 61)). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.08.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.09.2025 через систему «Електронний суд» представник Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області Даниленко М.В. направила відзив на позовну заяву відповідно до якого просила відмовити у задоволені позовної заяви. Відзив обгрунтовує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 104 УК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі №826/9815/18 наголосив, що підстави для правонаступництва виникають з моменту фактичної передачі повноважень шляхом відповідних актів, причому дії органу до такої передачі не можуть покладатися на правонаступника. У нашій ситуації факт реорганізації Канівської РДА та передача повноважень Черкаській РДА відбулися у березні 2021 року. Це є моментом виникнення правонаступництва. Статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Зазначила про те, що спірні дії, які є предметом спору, були вчинені Канівською РДА до 2021 року, на момент їх вчинення Черкаська РДА не була правонаступником і не могла мати жодних прав чи обов`язків щодо цих дій. Відповідно до чинного законодавства України сертифікат на земельну частку (пай) засвідчує право власника на отримання земельної ділянки та містить дані про її вартість та площу в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до норм статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок Державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Також представник відповідача стверджує, що факт подальшої реорганізації та передачі повноважень не породжує автоматичної відповідальності за попередні дії, які були завершені, не перебувають у межах чинної компетенції правонаступника та не містить правового зобов`язання, яке могло перейти. Отже, відсутні правові підстави для покладення відповідальності за дії Канівської РДА на її правонаступника Черкаську РДА. Крім того представник відповідача, стверджує, що можливо допустити думку, що підставою видачі державного акта у 2009 році стала технічна помилка, яка виникла з огляду на однаковість прізвища та імені позивача і відповідача. Вважають, що ця помилка не є наслідком умисних дій, а радше результатом об`єктивних обставин, зумовлених обмеженими можливостями ідентифікації осіб на той момент. У 2009 році відсутність єдиних державних реєстрів спадкових прав, обмежений обсяг доступної інформації та збіг персональних даних могли призвести до використання формально правильних, але фактично неповних відомостей. Тобто це є прикладом типових адміністративно-технічних труднощів, що мали місце в умовах тогочасної системи. Також просила суд звернути, увагу на позовну давність, відповідно до частини першої статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України передбачено загальний строк позовної давності три роки. Спірні правовідносини виникли у 2007 -2009 роках, проте позов подано у 2025 році, тобто після закінчення понад 15 років. Хоча позивач посилається на те, що дізнався про порушення у 2024 році, він набув повної цивільної працездатності раніше та мав об`єктивну можливість звернутися до органів влади або Держгеокадастру для з`ясування правового статусу спадкового майна (а.с. 95-103). 10.09.2025 через систему «Електронний суд» представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Науменко А.О., направила пояснення третьої особи. Пояснення обґрунтовані тим, що відповідно до статті 32 ЗУ «Про землеустрій», Державний фонд документації із землеустрою та оцінки земель формується на основі збирання, обробки, обліку матеріалів, отриманих в результаті здійснення землеустрою та оцінки земель. Розробники документації із землеустрою зобов`язані безоплатно передавати копії матеріалів у Державний фонд документації із землеустрою. За даними архіву Головного управління наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №352060, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №712208511001036, виданий відповідачу 1 з кадастровим номером 7122085100:01:001:0883. Також, наявний державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР №101403, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011078600029 виданий відповідачу 1 з кадастровим номером 7122085100:01:001:0782. Державні акти було видано на підставі розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 07.07.2009 №411. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. За даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 7122085100:01:001:0782 (вказаний в державному акті) внесена до Національної кадастрової системи на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проте у зв`язку з дублюванням кадастрових номерів програмним забезпеченням Державного земельного кадастру земельній ділянці було визначено кадастровий номер 7122085100:01:001:1791. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачем 1. Земельна ділянка з кадастровим номером 7122085100:01:001:0883 внесена до Національної кадастрової системи на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок та належить відповідачу 1. Інформація про зареєстроване речове право до Головного управління надходить в результаті інформаційного обміну. 15.12.2021 надійшла інформація про зареєстроване речове право оренди за ФГ «ПРОГРЕС-ЛС», термін дії - до 15.12.2028 (а.с.107-109). 11.09.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача адвокат Каращук Ю.І., направив заяву відповідно до якої просив суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, поновити [PERSON] строк позовної давності для звернення до суду з позовом до [PERSON] , Черкаської районної військової адміністрації черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним державних актів на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації, визнання права власності та витребування земельних ділянок, та захистити його порушене право. Заяву обгрунтовує тим, що згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Також зробив посилання на постанову КЦС ВС в справі № 186/599/17 від 27.01.2021 у якій зазначено, що для визначення моменту виникнення права на звернення з відповідним позовом враховуються наступні фактори: об`єктивні (факт порушення права вибуття майна із власності власника за відсутності правових підстав) та суб`єктивні (особа дізналася або могла дізнатися про таке порушення). Спірні правовідносини, тобто набуття відповідачем 1 у власність земельних ділянок, що насправді належать позивачу відбулося в 2007-2009 роках. В цей час позивач був неповнолітнім і не був достатньо обізнаний про відносини спадкування, про порядок реєстрації права власності тощо. Питанням оформлення спадкового майна займався відповідач 1 (про що свідчить його звернення до суду в інтересах неповнолітнього сина про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом) та жодної інформації про успадкування позивачем земельної ділянки (паю) останньому не повідомив. Зазначає, що Протягом тривалого часу позивач не знав, що саме він успадкував право власності на земельну ділянку (пай) і не знав про факт порушення його права власності. В подальшому Позивач дізнався що земельна частка (пай) розміром 3,08 га згідно заповіту належить йому, але жодної іншої інформації про цю ділянку та її місцезнаходження він не мав. Представник позивача стверджує, що про порушення свого права позивач дізнався 26.08.2024 з відповіді Канівської міської ради від 26.08.2024 № 01-01-28/1725 на адвокатський запит адвоката Каращука Ю.І., поданий в інтересах позивача з метою з`ясування інформації про успадковану земельну частку (пай) розміром 3,08 га. Саме з моменту отримання цієї відповіді позивач дізнався про те, що його право власності порушене, про те, що в межах його ділянки (паю) розміром 3,08 га сформовані дві земельні ділянки, дізнався кадастрові номери цих ділянок та їх власника відповідача 1, тобто про особу, якою його право власності порушене, адже до цього жодної інформації йому не було відомо. Зазначає, що відповідач 1 набув права власності на спірні земельні ділянки без будь яких правових підстав, достеменно знаючи про це, навмисно приховував від позивача інформацію про такі земельні ділянки, тобто діяв завідомо неправомірно, в результаті чого він є недобросовісним набувачем, то позивач, як дійсний власник цих ділянок має право витребувати своє майно від такої особи. Це забезпечить введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений та дозволить захистити його порушені права. Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав") слід враховувати добросовісність поведінки як позивача, і недобросовісність поведінки відповідача протягом усього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання. Зазначає, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав, що викладено в постанові ВСУ від 29.10.2014 №6-152цс14. Крім того, представник позивача зробив посилання на пункт 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам надано роз`яснення про те, що оскільки, позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність (а.с.118-123). Ухвалою суду від 16.12.2025закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Каращука Ю.І.. Представник позивача Каращук Ю.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та зазначив, що баба позивача заповіла позивачу право на земельну частку (пай), яке належало останній на підставі Сертифікату, однак у зв`язку з тим, що після смерті баби позивач був неповнолітнім, тому відповідач оформив право власності на себе, тому на його думку відповідач 1 незаконно набув право власності на спірні земельні ділянки. Відповідач 1 [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував, щодо їх задоволення. Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» направи пояснення щодо позовної заяви та просив справу розглядати без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судами. Судом встановлено, що відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0329916, яке знаходилося в КСП «Межиріцьке» в с. Межиріч, Канівського району, Черкаської області [PERSON] на підставі рішення Канівської районної державної адміністрації від 02.03.1998 №343 отримала право на земельну частку (пай) розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.18). З копії рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2007 (справа №2-1248), вбачається, що [PERSON] який діяв в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся з позовом до Територіальної громади с. Лука в особі Межиріцької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Даним рішенням визнано за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом право власності на земельну частку (пай) розміром 3,08 га. після розпаювання земель КСП «Межиріцьке» с. Межиріч Канівського району, згідно сертифікату Серія ЧР №0329916 від 17.07.2000 (а.с. 19-20). Відповідно до відповіді виконавчого комітету Канівської міської ради №01-01-28/1725 від 26.08.2024 на запит адвоката Каращука Ю.І., вбачається, що згідно рішенням зборів КСП «Межиріцьке» за [PERSON] відповідно протоколу зборів було закріплено земельну ділянку (пай) № [NUMBER] . Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за вказаним номером сформовані земельні ділянки кадастровий номер 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883, що належать громадянину [PERSON] на праві власності на земельну ділянку (а.с. 21). З відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 20.09.2024 за вих. №29-23-0.2-6470/2-24 на запит адвоката Каращука Ю.І., вбачається, що за інформацією Віділлу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу №4 технічні документи на земельні ділянки з кадастровими номерами 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883 відсутні. Надано копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №101403 на земельну ділянку площею 1,5143 га., що належить [PERSON] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Канівському району Черкаської області (Розділ 1 Записи державної реєстрації державних актів), за№ 011078600029 від 11.01.2010. Повідомлено, що підставами видачі [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки (кадастрові номери 7122085100:01:001:1791 та 7122085100:01:001:0883) є розпорядження Канівської районної державної адміністрації від 07.07.2009 №411. В результаті інформаційного обміну, з органами що здійснюють реєстрацію права власності на нерухоме майно, 22.12.2021 надійшла інформація про зареєстроване речове право на земельну ділянку, що має кадастровий номер 7122085100:01:001:1791 за гр. [PERSON] (а.с. 30-31). Право власно на земельну ділянку площею 1.5143 га., яка розташована н території Межиріцької сільської ради канівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , кадастровий номер 7122085100:01:001:0782 належить [PERSON] , що підтверджується, копією державного акту серії ЧР 101403 від 11.01.2010 (а.с. 32-33). З відповіді ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 09.04.2025 за вих. №29-23-0.2-2350/2-25на запит адвоката Каращука Ю.І., вбачається, що за інформацією Віділлу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ, земельна ділянка площею 1,5143 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.01.2010 серія ЧР №101403 з кадастровим номером 7122085100:01:001:0782 (вказаний в державному акті), що розташована на території Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області належить гр. [PERSON] .. Відомості про дану земельну ділянку внесено до Декржавного земельного кадастру на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)розробленої ТОВ «Інститут проектування та землевпорядкування2 та у зв`язку з дублюванням кадастрових номерів програмним забезпеченням Державного земельного кадастру земельній ділянці було визначено кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791. Також надано копію державного акта від 24.06.2011 серії ЯЛ №352080 на земельну ділянку з кадастровим номером : 7122085100:01:001:0883 (а.с. 34). Право власно на земельну ділянку площею 0,2740 га., яка розташована Черкаська обл., Канівський р-н, Межиріцька сільська рада, за межами нанесеного пункту, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7122085100:01:001:0883) належить [PERSON] , що підтверджується, копією державного акту серії ЯЛ №352080 від 24.06.2011 (а.с. 35-36). З копії Розпорядження Канівської районної державної адміністрації №411 від 07.07.2009 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Межиріцької сільської ради» з додатком - Списком громадян, які мають право на земельну частку (пай), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель колективної власності Межиріцької сільської ради, вбачається, що Канівською районною державною адміністрацією погоджено передачу у власність [PERSON] земельних ділянок площею 1,5143 га. (рілля) та 0.2740 га. (сіножаті) (а.с.39-42). З списку власників сертифікатів на право власності на земельну ділянку по ТОВ «Лучанське» Канівського район, який міститься у технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподавського виробництва в адміністративних межах Межиріцької сільської ради Канівського району Черкаської області, вбачається, що власником сертифікату серії ЧР №0329916 (номер ділянки56) зазначений [PERSON] (а.с.49). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно із частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 ЦПК УКраїни - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Поданий представником позивача адвокатом Каращуком Ю.І. позов спрямований на захист інтересу спадкоємця померлого власника права на земельну ділянку, яка незаконно вибула з його володіння на підставі неіснуючого рішення суду. При цьому позов містить декілька позовних вимог, зокрема: про визнання недійсними державних акт на право власності на земельні ділянки серії ЧР №101403 від 11.01.2010 та серії ЯЛ №352060 від 24.06.2011 виданих [PERSON] предметом яких є спірні земельні ділянки; скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 1,5143 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:1791 та на земельну ділянку площею 0,2740 га. кадастровий номер: 7122085100:01:001:0883 за відповідачем; визнання за позивачем право власності на спірні земельні ділянки та витребування на користь позивача спірних земельних ділянок від відповідача [PERSON] , як останнього набувача. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Пленум Вищого Спеціалізованого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові №5 від 07.02.2014, зокрема у п. 21 зазначив наступне: спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391ЦК України). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ч.1 ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно звимогамич.1ст.1216ЦКУкраїни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). У статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з нормами ч.1,3 ст.1296ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Проте, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном (04 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 641/8266/16-ц, провадження № 61-5131св20 ( ЄДРСРУ № 112087843). У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19 (провадження № 61-10587св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 757/2618/14-ц (провадження № 61-4958св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19) та від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21 (провадження № 61-9594св22). Таким чином, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19), від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18 (провадження № 61-8286св21), від 14 червня 2023 року у справі № 715/2438/21 (провадження № 61-748св23), від 14 червня 2023 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-11014св20), від 19 червня 2023 року у справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23) та інших. Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших. Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчуженедо того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20). Крім цього, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову спадкоємця про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Дана обставина вказує на те, що майно вибуло із власності [PERSON] поза його волею. Оскільки рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06.07.2007 у справі №2-1248 виносилося на користь позивача, тому право власності [PERSON] набуто неправомірно. Зареєстроване обтяження спадкового майна, щодо якого вирішується питання, як наслідок оспорюваного правочину є перешкодою у розумінні закону позивачу як спадкоємцю. Судом встановлено, що спірне майно вибуло з володіння позивача, як спадкоємця померлого власника, не з його волі, і не з волі спадкодавця, приходить до висновку, що порушено право позивача, як власника майна, підлягає захисту шляхом витребування спірної квартири на його користь від кінцевого набувача відповідно до положень статті 388 ЦК України. У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18)), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо. Верховний Суд у постанові від 30.08.2023у справі № 712/9803/20 дійшов висновку про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Суд зазначає, що за обставин справи, витребування спадкових земельних ділянок, які вибули з володіння власника поза його волею, є легітимним та пропорційним заходом, застосованим судом. Суд вважає, що у цьому конкретному випадку за обставин справи, витребування майна є законним, пропорційним та виправданим заходом, який переслідує легітимну мету та необхідний у демократичному суспільстві, а тому не порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. З урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги те, що [PERSON] набув право власності на спірні земельні ділянки безпідставно, тому витребування зазначених земельних ділянок на користь позивача, як спадкоємця за заповітом, сприятиме забезпеченню «справедливого балансу» між інтересами сторін спору та не свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд вважає, що за обставин цієї справи витребування спірних земельних ділянок у відповідача 1 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами визнається законним заходом, який ставить за мету як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження в країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб права власності на майно, і є пропорційним передбачуваним таким втручанням цілям. З врахуваняння вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування спірних земельних ділянок та визнання права власності на дані земельні ділянки. Щодо позовних вимог про визнання недійсними державних актів та скасування державної реєстрації права власності відповідача 1 на спірні земельні ділянки, суд зазначає, що обраний позивачем судом спосіб судового захисту не відповідає вимогам закону та є неефективним, оскільки у разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно не є необхідним для відновлення права позивача. Щодо посилання представника відповідача 2 на застосування строків позовної давності, суд зазначає, що пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам надано роз`яснення про те, що оскільки, позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та виходячи із пропорційності задоволених вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2244,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial