Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним сумісним, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміни черговості права на спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що в 1999р. вона познайомилась з [PERSON] . Деякий час вони зустрічалися, а потім в 2000р. спільно вирішили та почали жити разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу: вели спільне господарство, мали спільний бюджет, робили покупки разом, відпочивали разом, піклувались один про одне. В інших зареєстрованих шлюбах не перебували. [PERSON] був вдівцем, на його утриманні перебував малолітній син [PERSON] , 1990 року народження (відповідач по справі). Спочатку вони мешкали в квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з його матір`ю та сином (відповідачами по справі). Оскільки позивачка та [PERSON] не мали особистого житла, тому вирішили придбати спільний будинок. 02.08.2005р. вони придбали житловий будинок [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON] . Після придбання зазначеного будинку позивачка проживала разом з [PERSON] . У вказаному будинку, проводили ремонт, оплачували комунальні послуги, ввели спільне господарство. 30.03.2012р. за згодою [PERSON] позивачка була зареєстрована у вказаному будинку. В 2017р. [PERSON] захворів, переніс два ішемічних інсульти, тривалий час перебував та стаціонарному лікуванні, однак здоров`я не відновилося, тому 03.04.2018р. йому була призначена інвалідність: група 1 «А», потребує постійного стороннього догляду. Зазначений догляд здійснювала позивачка та його мати [PERSON] . Після інсульту [PERSON] пересувався виключно в інвалідному візку, тому позивачка наймала людей для проведення обладнання будинку та двору для полегшення його пересування. Також вона була змушена завершувати ремонтні роботи по встановленню паркану, матеріали на який було придбано ще до хвороби [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, заповіт за життя не складав. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі: мати [PERSON] та син померлого [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку позивачка та відповідачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Також позивачка зазначила, що є спадкоємцем четвертої черги. Із спадкодавцем вона проживала однією сім`єю близько двадцяти років, за час проживання вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом придбали будинок та разом сплачували комунальні послуги, були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного, проводили разом весь свій час, святкували свята, мали взаємні права та обов`язки. В останні роки життя позивачка та мати померлого здійснювали догляд за [PERSON] , якого він потребував. Позивачка купувала всі необхідні ліки та оплачувала необхідні медичні обстеження, оплачувала комунальні послуги в будинку [ADDRESS] . У зв`язку із викладеними обставинами, позивач просила визнати зазначений будинок спільною власністю з померлим [PERSON] , визнати її спадкоємцем четвертої черги до допустити її до спадкування разом з спадкоємцями першої черги спадкування. Ухвалою суду від 16.05.2023 р. позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 22.06.2023 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 26.09.2024 р. та 26.11.2024 р. витребувано докази. Допитана в якості свідка позивачка [PERSON] суду пояснила, що вона познайомилась з [PERSON] в листопаді 1999 р, та в 2000 р. стала з ним жити в квартирі [ADDRESS] . Разом з ними жив [PERSON] , син [PERSON] , який навчався в школі, та мати [PERSON] , яка потім одружилась з [PERSON] та переїхала жити до нього. [PERSON] позивачку називав «мамою». Позивачка торгувала на базарі, а [PERSON] працював на заводі. Щодня він зранку відвозив її на базар з товаром, а потім їхав на завод. Торгувала вона городиною, молоком тощо. Також у її батьків в с. Скельки було 30 соток присадибної ділянки та земельні паї, які надавали в оренду. За день в 2000 р. їх дохід від торгівлі складав 80-100 грн., а заробітна плата на заводі [PERSON] складала на ті часи від 300 до 400 грн. на місяць, прожити на цю зарплату було неможливо. Основний дохід приносила саме їх торгівельна діяльність. Свідок називала суду друзів [PERSON] та сусідів по будинку, з якими вона була знайома та спілкувалась на той час. Також пояснила, що в 2005 році завод, на якому працював [PERSON] , вже закривався, і вони спільно вирішили, що необхідно розвивати свою торгівлю, для чого їм необхідний будинок біля базару Анголенка у м.Запоріжжя. Вони протягом 5 років відкладали гроші для купівлі власного житла, тому позивачка влітку 2005 року підшукала будинок [ADDRESS] , оскільки він був поряд з базаром Анголенка, і підійшов їм за ціною. 05.08.2005 року вони з [PERSON] за спільні відкладені кошти купили зазначений будинок. Договір було оформлено на [PERSON] . Після укладення договору вони з [PERSON] переїхали до будинку, стали жити в ньому, та одночасно робили ремонт. Декілька місяців [PERSON] їздив на роботу на завод на правий берег, проте завод закрився, і він декілька місяців отримував допомогу по безробіттю. А вже в 2006 році [PERSON] пішов працювати на завод «Іскра». Завод працював неповний робочий тиждень, тому було зручно поєднувати роботу на заводі з торгівлею на ринку. [PERSON] детально повідомила щодо обставин ремонту будинку та його облаштування в різні роки після його придбання, пояснила суду щодо обставин хвороби [PERSON] на інсульт в 2017 та 2018 роках, зазначивши номери лікарень, прізвища лікарів, назви ліків, які приймав [PERSON] , а також вартість лікування тощо. Пояснила, що саме вона займалась оформленням інвалідності для [PERSON] та що на її телефон приходили всі смс-повідослення, пов`язані з [PERSON] , зокрема доставка інвалідного крісла, виплати грошової допомоги (вказане було досліджено в судовому засіданні). Також вона платила за сеанси масажу реабілітологу на ім`я [PERSON] , після яких відбулося деяке покращення стану [PERSON] . Щодо догляду за [PERSON] після перенесеного інсульту, [PERSON] пояснила, що за [PERSON] доглядали вона з [PERSON] . Оскільки [PERSON] був паралізований на всю ліву сторону та не міг рухати лівою частиною тіла, то одній жінці було важко його підняти. [PERSON] доглядала за сином зранку до обіду, а після повернення з базару [PERSON] опікувалась [PERSON] . Зазначила, що з урахуванням віку [PERSON] , а саме в період 2018-2019 років їй було вже 78-79 років (1940 рік народження), самостійно вона не могла надати належну допомогу паралізованому синові. Тому допомога [PERSON] була в тому, щоб перебувати поряд з сином, поки [PERSON] повернеться з базару, щоб він не залишався в будинку наодинці. При цьому, щотижня вранці кожної неділі [PERSON] їхала до себе додому, та поверталася до сина або вранці у вівторок, або увечері понеділка. Це було пов`язано з тим, що у понеділок ринок не працює, і у [PERSON] був вихідний. Щодо сина [PERSON] , [PERSON] , свідок зазначила, що він не допомагав батьку грошима, оскільки платив аліменти на старшу дитину, а в 2018 році в нього народилась друга дитина, у якої були певні проблеми зі здоров`ям, тому він скаржився, що всі гроші витрачає на лікування доньки. Тому всі зароблені гроші [PERSON] витрачав на утримання себе, двох дітей та дружину. Комунальні послуги в будинку [ADDRESS] сплачував [PERSON] , а після того, як він захворів, платила [PERSON] . Щодо обставин смерті [PERSON] , [PERSON] зазначила, що це сталося в неділю 20.02.2020 р. Вона повернулась з базару додому приблизно о 14 годині, [PERSON] вже поїхала додому, залишивши [PERSON] в будинку наодинці. [PERSON] поскаржився їй на самопочуття, зазначивши, що він зараз почувається так само, як тоді, коли стався перший інсульт. Після цього [PERSON] подзвонила на 103 та викликала лікарів. Швидка допомога приїхала, проте допомогти лікарі не змогли, [PERSON] помер. На організацію похорону вона віддала [PERSON] банківську картку [PERSON] , на якій було біля 20 000 грн. Відповідачка [PERSON] , допитана в якості свідка, пояснила суду, що в квартирі [ADDRESS] проживає з 1973 року. Позивачка [PERSON] з 2000 по 2005 р.р. в цій квартирі не проживала. Її син [PERSON] в цей період мешкав тільки з нею та сином [PERSON] . В 2000 році вона одружилась з [PERSON] , а в 2005 році останній продав свою квартиру та на частину грошей купив будинок [ADDRESS] . [PERSON] з ними не проживала. Чому будинок придбали саме в цьому районі, вона сказати не може, зазначила, що будинок обирав [PERSON] . В 2005 році він працював на механічному заводі, який потім закрився, після чого [PERSON] працював на заводі «Іскра». В куплений будинок [PERSON] переїхав майже відразу, жив там і одночасно робив ремонт. Щодо відносин з [PERSON] пояснила, що з нею син познайомив в 2000 році. Приходила вона з [PERSON] не часто. В будинку по [ADDRESS] [PERSON] була рідко. Іноді бачила там [PERSON] , проте не спілкувалась з нею. Бачила в будинку жіночі речі. Також зазначила, що [PERSON] торгувала на базарі, мала господарство, розводила свійських птахів, привозила на продаж помідори з села Скельки. У [PERSON] був власний автомобіль, він разом з [PERSON] привозив помідори з села на продаж. Зазначила, що її син забагато працював з торгівлею та на заводі і зовсім не мав відпочинку. Коли з [PERSON] стався інсульт, вона самостійно ним опікувалася. [PERSON] жодним чином не допомагала в догляді за [PERSON] . [PERSON] зазначила, що самостійно доглядала сина з 2018 по січень 2020 рр. Свої речі в будинок на [ADDRESS] вона перевезла в сумці, всі речі не перевозила, могла поїхати додому на [ADDRESS] в ніч на понеділок щотижня чи через тиждень щоб попрати та взяти необхідні речі. Зазначила, що купувала ліки для сина, проте їх назви та вартість сказати не може, чеки не збирала. Оформленням інвалідності [PERSON] вона не займалась. Хто саме займався, їй не відомо. Комунальні послуги в будинку по [ADDRESS] сплачував її син [PERSON] , а після інсульту сплачувала [PERSON] . Допитаний як свідок відповідач [PERSON] надав суду пояснення, що він є сином померлого [PERSON] . Його батько переїхав до Запоріжжя в 1997 році і постійно мешкав в квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , мами [PERSON] . З ними також мешкав [PERSON] , чоловік [PERSON] . В 2005 році [PERSON] продав свою квартиру та дав гроші для придбання будинку по [ADDRESS] для [PERSON] . Зазначений будинок потребував ремонту, тому [PERSON] мешкав в їх квартирі до кінця ремонту, приблизно до 2007 р. [PERSON] працював на заводі на [ADDRESS] , потім на заводі «Іскра». [PERSON] разом з ними ніколи не проживала і гроші на купівлю будинку не давала. Його батько сам сплачував комунальні рахунки та здійснював ремонт будинку. Коли його батько переніс інсульт, ним опікувалась [PERSON] , а сам він передавав гроші для батька, та для оплати лікування. Гроші для батька він перераховував [PERSON] та [PERSON] . Сам він відвідував батька, коли був в Запоріжжі, при цьому [PERSON] він не бачив. У 2017-2018 роках звертався до [PERSON] щодо реабілітації батька, вона робила масаж. Пояснив, що виключно [PERSON] постійно мешкала разом з хворим [PERSON] та опікувалась ним. Також зазначив, що йому не відомо, з якого часу його батько мешкав разом з [PERSON] , вважає, що спільного побуту та спільного бюджету у них не було. Сам він вперше побачив [PERSON] приблизно в 2005 році, та після цього бачив її рідко. Батько представив [PERSON] тільки як свою знайому, зазначивши, що спільного життя у них точно не було. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1980 року. Знає [PERSON] , яка мешкає на 2 поверхи нижче за неї. [PERSON] вона не знає та не бачила. Чи мешкала [PERSON] з [PERSON] їй не відомо, бо з [PERSON] вона не спілкувалась. Чоловіка [PERSON] вона не знала особисто. В квартирі у [PERSON] вона ніколи не була. [PERSON] близько знайома не була. Свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкає в квартирі [ADDRESS] і є сусідкою [PERSON] , яку знає багато років. [PERSON] свідок знає, бо вона жила з [PERSON] та сином [PERSON] . Свідок пояснила, що бачила [PERSON] , коли вона приходила до [PERSON] . Це було давно, приблизно в 2000 чи в 2005 роках. Від свого померлого чоловіка свідок чула, що чоловік [PERSON] продав свою квартиру, щоб дітям було де жити окремо. На питання, хто саме ці діти, відповіла [PERSON] та [PERSON] , які на той час жили як чоловік та жінка. Також їй відомо, що останні роки [PERSON] тяжко хворів, та його мама [PERSON] за ним доглядала, та жила у сина. Про це їй відомо від самої [PERSON] , іноді її зустрічала, коли та приїздила додому на вихідні від сина. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона знайома з [PERSON] . Останній звернувся до неї як до медика, оскільки вона працювала на той час помічником фельдшера на швидкий допомозі, щоб вона допомогла з реабілітацією його батька після інсульту. Вона погодилась і протягом приблизно року, чи півтора роки, два рази на тиждень приїздила до його батька та робила йому масаж. Освіти масажиста вона не мала. В будинку разом з [PERSON] була його мама або [PERSON] . У [PERSON] в 2018 році народилась донька з патологією. [PERSON] вона в будинку не бачила. Вперше побачила її на похоронах. На запитання [PERSON] : щодо наявності на тілі [PERSON] татуювання, його локалізації та яке саме зображення; назвати конкретне місце в будинку, де саме лежав [PERSON] ; де в будинку знаходяться кухня та ванна кімната, - свідок відповісти не змогла пославшись на сплив часу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] з того часу, як вони купили будинок [ADDRESS] . Вона була знайома з попередніми власниками, ті повідомили, що будинок купили чоловік та жінка, які торгують на базарі. Після того, як нові власники переїхали до будинку, вони познайомились і постійно спілкувались. Була з сусідами у гарних стосунках, приходила до них в будинок та спостерігала, як вони роблять ремонт протягом декількох років, перерахувала, що саме будували сусіди. Також пояснила, що через деякий час вона побачила разом з ними хлопця, та зрозуміла, що це їх дитина. Свідок пояснила суду, що в її присутності [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] зі словами «мама». Також пояснила, що тільки зі спливом часу від [PERSON] дізналася, що [PERSON] їй не рідна дитина, та що з [PERSON] вона не розписана. Також свідок пояснила, що [PERSON] торгувала на ринку, крім того отримувала в селі від орендарів земельних паїв дешеве зерно, яке продавала по прийнятним цінам сусідам, годувала зерном свійських птахів на продаж, привозила з села, де жили її батьки, сільськогосподарську продукцію для продажу на ринку. [PERSON] пішов працювати на завод «Іскра», та допомагав [PERSON] на ринку. Пояснила суду, що всі будівельні роботи в будинку робили [PERSON] та [PERSON] , іноді наймали працівників для виконання перших робіт. Також вони показували, що купили в будинок, та розповідали, що планують купити надалі. Вона постійно спілкувалась з ними, оскільки її город виходить на їх будинок, та вона спостерігала все, що відбувається в сусідів, та заходила до них в будинок в гості. Щодо хвороби [PERSON] , свідок пояснила, що від [PERSON] почула, що у [PERSON] стався інсульт, та що він в лікарні. Через деякий час стався знову інсульт, і [PERSON] повідомила, що [PERSON] паралізувало. В цей час вона спілкувалась з [PERSON] , яка розповідала, як відвідує [PERSON] в лікарні, та як його справи. Потім вона бачила хворого [PERSON] в будинку, та бачила, як до сусідів приходив чоловік, про якого [PERSON] сказала, що це [PERSON] , він реабілітолог, робить масаж [PERSON] . Також свідок бачила, як [PERSON] та [PERSON] під руки водили [PERSON] біля будинку. За [PERSON] доглядала [PERSON] . Саме вона готувала, прибиралась в будинку та у дворі, прала постіль тощо. Зі слів [PERSON] , їй відомо, що її кума допомагала їй грошима на лікування та догляд за хворим [PERSON] . Коли [PERSON] вже захворів, вона побачила у сусідів незнайому жінку, про яку [PERSON] сказала, що це мама [PERSON] , і що вона допомагатиме доглядати за ним, поки [PERSON] на ринку. [PERSON] під час хвороби [PERSON] свідок не бачила. Коли [PERSON] помер, свідок була на його похороні. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] знайома ще з 1995 року, разом торгували не базарі, там познайомилась з її чоловіком [PERSON] . Бачила один раз його сина [PERSON] , коли він підходив до [PERSON] . Їй відомо, що вони спочатку жили в квартирі на [PERSON] мікрорайоні приблизно 5 років, потім купили будинок на [PERSON] , щоб зручніше там торгувати. Вони жили з торгівлі, а [PERSON] ще працював на заводі. [PERSON] торгівля у них на той час була з села, де батьки [PERSON] мали господарство в селі Скельки. Будинок вони купили за власні гроші, бо мали достатньо доходу. Після купівлі будинку [PERSON] та [PERSON] ще тривалий час робили там ремонт. При ній [PERSON] купувала в будинок шпалери та лінолеум. Свідок в цьому будинку була 5 чи 6 разів. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] за ним доглядала, відвідувала його в лікарні, купувала ліки. Свідок пояснила, що [PERSON] залишала на неї свій товар та ходила до аптеки, щоб купити для [PERSON] необхідні ліки. Весь догляд за хворим [PERSON] здійснювала [PERSON] . Коли він помер, [PERSON] винила його матір, що залишила його самого в будинку. Також свідок зазначила, що [PERSON] та [PERSON] жили дуже добре та любили один одного. Свідок [PERSON] , в режимі відеоконференції, пояснила суду, що познайомилась з позивачкою [PERSON] в 2000 році, вона поряд торгувала на ринку. Також вона познайомилась з її чоловіком [PERSON] , та бачила його сина [PERSON] , який звернувся до [PERSON] , назвав її «мама» та на «ви», на що свідок звернула увагу. Свідок була в гостях в квартирі по [ADDRESS] , де [PERSON] мешкала з [PERSON] . Також їй відомо, що в 2005 році вони з [PERSON] за спільні кошти купили будинок, для чого 5 років відкладали гроші. Шукали будинок біля базару, бо далеко їздити на [PERSON] з [PERSON] . Хату купили таку, що потребувала ремонту. Ремонт робили протягом декількох років. Свідок певний час мешкала поряд з ними по вул. Трудовій, тому спілкувались часто. Спільний дохід у них був з торгівлі на базарі, оскільки вони привозили на продаж продукцію з села Скельки від батьків [PERSON] , які мали господарство, також [PERSON] працював на заводі, але неповний тиждень, тому йому було зручно поєднувати з торгівлею. Також [PERSON] отримувала зерно за оренду паїв та продавала його. Приблизно в 2016 році свідок переїхала з Запоріжжя, та в подальшому тільки декілька разів відвідувала [PERSON] та [PERSON] , проте спілкувались часто телефоном. Під час останніх відвідувань свідком Запоріжжя було зроблено спільні з [PERSON] та [PERSON] фото; коли [PERSON] вже переніс інсульт свідок приїхала в Запоріжжя зробити закордонний паспорт, жила два тижні в їх будинку та допомагала [PERSON] доглядати [PERSON] , а його мати [PERSON] на той час поїхала з будинку та повернулась вже коли свідок їхала додому. Смс-повідомлення про виготовлення паспорту прийшло на телефон [PERSON] . Свідок зазначила, що догляд за [PERSON] під час його хвороби здійснювала [PERSON] , саме вона готувала, прибирала, доглядала за господарством, платила комунальні послуги. [PERSON] була необхідна на той час, поки [PERSON] була на базарі. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши заявлених сторонами свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернута увага на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21), від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/11423/22 (провадження № 61-2916св24) та інших. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 643/6799/17 проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Судом встановлено, що 02 серпня 2005 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав у власність будинок [ADDRESS] за 37 723 гривень. [PERSON] була зареєстрована в будинку [ADDRESS] 30.03.2012 року за заявою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть . Дослідивши надані сторонами докази, у тому числі спільні фотографії [PERSON] з [PERSON] та членами його родини за різні роки (2000, 2004, 2018), чеки, накладні, рахунки на придбання товарів та будівельних матеріалів, копії медичної документації та інших документів фінансового характеру, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] з 2000 року до смерті [PERSON] 26.01.2020 р. проживали спільно. Системний аналіз показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дає можливість дійти висновку, що [PERSON] та [PERSON] мешкали спочатку в квартирі [ADDRESS] , а потім в будинку [ADDRESS] . Станом на серпень 2005 року, коли було придбано будинок по [ADDRESS] , [PERSON] вже жив разом із [PERSON] , що підтверджується спільними сімейними фото, та поясненнями свідків. Відповідачами не заперечувалось, що [PERSON] постійно відвідувала [PERSON] в лікарнях, коли у 2017-2018 р. [PERSON] переніс декілька інсультів. Медичні документи, надані [PERSON] її особисті пояснення щодо перебування [PERSON] у лікарнях, а також пояснення свідків свідчать про її обізнаність щодо перебігу хвороби [PERSON] , її активну участь у ході його лікування. Оформлення документів щодо інвалідності [PERSON] (1 група) та надходження смс-повідомлень щодо доставки інвалідного крісла та грошових виплат для [PERSON] саме на мобільний телефон [PERSON] , що було досліджено в судовому засіданні, також свідчить на підтвердження її позиції. Таким чином, підтримка людини під час хвороби й надання їй постійної допомоги має трактуватись судом як засвідчення факту близькості [PERSON] та [PERSON] , яке притаманне відношенням між подружжям та обопільної підтримки. Під час судового розгляду знайшло своє підтвердження й доводи позивача про те, що вона з [PERSON] вела спільне господарство. Так, суду надані докази сумісного здійснення ремонту в будинку по [ADDRESS] , де разом проживали [PERSON] та [PERSON] , спільного утримання майна (оплата комунальних послуг), забезпечення спільних побутових потреб (спільні покупки), спільне проведення часу (фотографії з відпочинку з родичами). Вказане беззаперечно свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час (до смерті [PERSON] [INFO] ) фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17. Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 року у справі №910/16505/19 виснував, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Суду не надано об`єктивних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом лише періодично з тривалими періодами окремого проживання. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19. Факт періодичного спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні подій, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю, такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі № 192/1700/22 (провадження № 61-5103св24). У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. За таких обставин суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому суд приймає до уваги, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Також суд, зазначає щодо необхідності застосування до відповідної позовної вимоги позивача висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 23.01.2024 року у справі №523/14489/15, щодо окремого зазначення у резолютивній частині рішення названого вище факту, який встановлений судом. Суду надано достатньо об`єктивних доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2000 року та вели спільне господарство. Відповідачі та свідки з боку відповідачів не надавали суду інформації щодо наявності у [PERSON] іншої сім`ї, крім [PERSON] протягом двадцяти років. Навпаки, надана [PERSON] фотографія з родинного свята в 2000 році, в квартирі по [ADDRESS] , за місцем проживання родини [PERSON] , засвідчує те, що ще на початку відносин із [PERSON] . [PERSON] вважав за необхідне познайомити її із усіма своїми рідними, та ввести до складу родини. Перебування відповідача [PERSON] (на фото біля 10 років), (який в суді заперечував знайомство з позивачкою в 2000 році), на цьому фото біля [PERSON] , свідчить на користь позиції позивачки. Також на користь позивачки свідчить те, що вона була обізнана щодо всіх наявних на фото рідних [PERSON] . Правильність цієї інформації не заперечила в судовому засіданні відповідачка [PERSON] . Так само, надана позивачкою фотографія відвідування нею, [PERSON] та [PERSON] атракціонів в 2004 році, свідчить про їх спільний відпочинок за участю дитини, тобто про наявність саме відносин, притаманних подружжю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, й показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що позивач довів належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з померлим [PERSON] , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 01 січня 2004 року по 26.01.2020 р. Щодо вимог позивача про визнання спадкоємцем четвертої черги. Сторонами не заперечується та підтверджено документально, що 02 серпня 2005 року [PERSON] купив будинок [ADDRESS] за суму 37 723 грн. (п. 5 Договору купівлі-продажу). В контексті ст. 74 Сімейного кодексу України, позивачка та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. по 26.01.2020 р. Вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю позивач заявила з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном сторін. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1259 ЦК України передбачено можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України). Суд може задовольнити позов щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування за наявності сукупності таких обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне ставлення і спілкування, емоційна підтримка тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири тощо; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку із чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У частині четвертій статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц викладено правовий висновок про те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №344/5528/22. Судом встановлено, що [PERSON] переніс декілька інсультів, після чого тривалий час хворів, перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду, в зв`язку з чим йому надано інвалідність 1 групи. Оцінюючи надані докази, суд дійшов до переконання, що позивачка від початку хвороби [PERSON] перебувала із ним та допомагала йому, відвідуючи лікарні, де він перебував, купуючи ліки тощо. Також, судом встановлено, що допомогу хворіючому [PERSON] надавала також його матір [PERSON] , яка допомагала у догляді за сином. Суд, надаючи оцінку сукупності обставин, які є необхідною передумовою зміни черговості спадкоємців, має зважати як на тривалість потребування сторонньої допомоги, так і доведеність за матеріалами справи найважливіших питань наявності прояву зі сторони такого спадкоємця саме турботи, підтримки та допомоги близькій людині. Судом встановлено, що позивач підтримувала [PERSON] та перебувала з ним постійно і до моменту його смерті. Враховуючи викладене, вважаю, що досліджені судом декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] та [PERSON] , укладені в 2018 році, спростовують позицію відповідачів щодо відсутності постійного догляду за ним під час хвороби з боку позивачки [PERSON] . Той факт, що довіреною особою [PERSON] в декларації зазначено саме [PERSON] , а не його сина, чи матір, має трактуватись на користь позиції позивачки. Обставина, що довіреною особою [PERSON] в її декларації зазначено саме матір [PERSON] , [PERSON] , свідчить про наявність між ними сімейних відносин на той час, коли [PERSON] був живий. Окремо є необхідність надати оцінку різним редакціям Акту підтвердження фактичного проживання за підписом голови квартального комітету [PERSON] . Оскільки в різних редакціях міститься різна інформація, а особа, яка підтвердила підписи сусідів, вже померла, в оцінці даного документу суд вважає необхідним керуватись поясненнями в суді тієї особи, яка підписала різні редакції акту, а саме сусідки [PERSON] , яка допитана в суді. Зазначений свідок пояснила обставини підписання нею різних редакцій актів, та зазначила, яка інформація в акті є вірною (постійне проживання саме [PERSON] в будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] ) та наявність в цьому будинку [PERSON] лише протягом певних періодів, на час коли [PERSON] торгувала на базарі. Так, за поясненнями свідка [PERSON] , саме [PERSON] постійно мешкала в зазначеному будинку разом з [PERSON] , постійно опікувалась ним, вела господарство, доглядала [PERSON] . Що стосується [PERSON] , то за свідченням свідка, її перебування в цьому будинку було періодичним, з вівторка по вихідні, після чого вона їхала до себе в квартиру по [ADDRESS] , та поверталась у вівторок. Цю обставину підтвердили в суді і свідки - сусідки [PERSON] по будинку на [ADDRESS] , зазначаючи, що починаючи з певного часу вони зустрічали [PERSON] рідко, та вона пояснювала, що доглядає свого хворого сина після інсульту, та приїздить додому на вихідні. Таким чином, твердження позивачки, що перебування [PERSON] в будинку, де вона не тримає своїх речей постійно, та за умов, що кілька днів щотижня вона проводить у власній квартири, не можна вважати постійним проживанням разом з сином. Стосовно позиції відповідачів щодо матеріального утримання безпорадного [PERSON] з боку його сина [PERSON] , треба зазначити, що твердження про фінансову допомогу шляхом перерахування сином грошових коштів стороннім людям для передачі готівки паралізованому батьку не виглядає переконливою. Суду надані докази наявності у [PERSON] рахунку в банку, тому гроші можна перевести на його рахунок. Так само не переконливо виглядають твердження щодо купівлі [PERSON] ліків протягом 2018 року саме для свого батька, оскільки роздруківка з банківського рахунку відповідача [PERSON] не дозволяє дійти однозначних висновків щодо особи-отримувача ліків, так само і щодо особи-отримувача переведених [PERSON] грошей, тим більше, що цільове призначення грошей як такі, що адресовані саме [PERSON] жодного разу не зазначено. За таких обставин, до наданих відповідачами доказів руху по банківському рахунку суд ставиться критично. Відповідачами не надано достатніх та допустимих доказів того, що саме вони фінансово утримували [PERSON] піж час важкої хвороби. Матеріалами, наданими органами ПФ України та ДПС України, підтверджується наявність доходів за період 2000-2005 роки як у [PERSON] , який послідовно працював у ПрАТ «Запоріжкран» (1999-2002р.р.), ТОВ «Фірма «Крансервіс» (2003 р.), ТОВ «Приднепровский шаролітейний завод» (04.2004 11.2005 р.р.), так і у [PERSON] (з 2001 по 2005 р.) від ТОВ «Промінь» за надання майна в лізинг (оренда земельних паїв позивачки). Також, згідно пояснень [PERSON] та допитаних судом свідків, [PERSON] та [PERSON] разом займались роздрібною торгівлею на базарі, від чого мали спільний дохід. Цю обставину визнавала в суді відповідачка [PERSON] . Виходячи з того, що судом встановлено той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2000 року, треба дійти висновку, що вони також мали й спільний бюджет, який витрачали як на необхідні витрати для себе та дитини [PERSON] , так і на організацію та утримання спільного торгового бізнесу. На спростування презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, суду надані покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стверджували, що гроші на купівлю будинку [ADDRESS] надав чоловік відповідачки [PERSON] - [PERSON] (який помер в 2007 році). Письмових доказів на підтвердження цих тверджень суду надано не було. Зазначену інформацію про фінансування купівлі будинку саме [PERSON] суд оцінює критично, оскільки документального підтвердження передачі грошових коштів від [PERSON] до [PERSON] (виписка з банківського рахунку, розписки тощо) суду не надано. Розрахунок доходу [PERSON] за період з 2000р. по 2 квартал 2005 р.: 5609,09 (за 2000 р.) + 5198,38 (за 2001 р.) + 4740,59 (за 2002 р.) + 6719,26 (за 2003 р.) + 8465,16 (за 2004 рік) + 6547,75 (1,2 квартал 2005 р.) = 37280 грн. Також позивачка звертала увагу суду на аналіз цих заробітків, які [PERSON] отримував в ПрАО «Запоріжкран». Так, у 2000 році дохід [PERSON] склав 5609,09 грн. Середня заробітна плата за місяць складала 5609,09/12=468 грн. Згідно статистичної інформації, в 2000 році прожитковий мінімум для працездатної особи складав 288 грн, а для дитини 297 грн. Відповідно, у 2001 році дохід [PERSON] склав 5198,38 грн. Середня заробітна плата за місяць складала 5198,38/12=433 грн. Згідно статистичної інформації, в 2001 році прожитковий мінімум для працездатної особи складав 331 грн, а для дитини 346 грн. У 2002 році дохід [PERSON] склав 4740,59 грн. Середня заробітна плата за місяць складала 4740,59/12=395 грн. Згідно статистичної інформації, в 2002 році прожитковий мінімум для працездатної особи складав 365 грн, а для дитини 384 грн. Таким чином, є слушними доводи позивачки, що [PERSON] не заробляв на заводі навіть мінімально достатніх грошей для утримання його самого разом з дитиною, заощадження саме в зазначеній сумі свідчать на користь доводів позивачки про спільні доходи від торгівлі, які покривали поточні потреби та дозволяли заощаджувати заробітну плату [PERSON] . Матеріалами справи, а саме інформацією від Державної податкової служби України, підтверджується наявність у [PERSON] власного доходу від оренди земельних паїв. Ця інформація підтверджує пояснення [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вона отримувала сільськогосподарську продукцію від фермерів-орендарів в оплату оренди паїв, тому мала можливість тримати в селі у батьків свійських тварин на продаж, та торгувати сільськогосподарською продукцією на базарі. Свідок [PERSON] , знайома [PERSON] та [PERSON] , детально розповіла суду про їх спільний торговий бізнес протягом тривалого часу та обставини придбання будинку. Ця інформація наявна також в поясненнях свідків [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного, вважаю, що у суду відсутні об`єктивні сумніви стосовно того, що в період важкої хвороби та перебування у безпорадному стані саме [PERSON] постійно, щоденно, безперервно протягом всього часу хвороби всебічно підтримувала [PERSON] у побуті, займалась оформленням документів щодо інвалідності, утримувала будинок, надаючи хворому [PERSON] всю необхідну допомогу. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Ураховуючи наведене, суд дійшов переконання, що будинок [ADDRESS] набутий [PERSON] під час проживання однією сім`єю із [PERSON] та є їхньою спільною сумісною власністю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України). Задовольняючи вимоги позивачки [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування, суд забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка надала належні і допустимі, передбачених статтями 77, 78 ЦПК України докази того, що за життя [PERSON] через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, а вона матеріально забезпечувала спадкодавця, надавала йому будь-яку іншу допомогу, що має матеріалізоване вираження, тривалий час здійснювала такі дії, що свідчить про наявність сукупності обставин, необхідних для зміни черговості одержання права на спадкування, відповідно до вимог статті 1259 ЦК України. Відтак, є всі законні підстави для задоволення відповідної вимоги позивача та зміни черговості спадкування за померлим [PERSON] .

Outcome: partial