Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 29.11.2024 року [PERSON] (далі позивач), в особі представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідачка), з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Біляївської міської ради Одеського району Одеської області,Виконавчий комітет Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, в якому просить суд позбавити відповідачку батьківський прав відносно її дітей [PERSON] , малолітньої, [INFO] , та [PERSON] , неповнолітньої, [INFO] . 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.08.2006 року між сторонами був укладений шлюб. За час перебування в зареєстрованому шлюбі у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/2471/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 11.04.2024 року по справі № 496/2467/24, наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але [PERSON] жодного разу не сплачувала аліментів на дітей та жодним іншим чином ніяких коштів для забезпечення потреб дітей не надсилала. Натомість позивач займається вихованням дітей та забезпечує їм належний рівень життя. На думку представника позивача, вищевказане свідчить про те, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання дітей, не бере участь у їх розвитку та забезпечені побутових умов та навчання, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . За вказаних обставин позивачка, в особі представника, звернулася з позовом до суду. 3. Відповідачка відзив на позов до суду не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 02.12.2024 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача надійшло клопотання про зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. (а.с. 24-25) 5. 27.03.2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та зобов`язання надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. (а.с. 36-37) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 року, цивільну справу № 496/7635/24, передано на розгляд до провадження головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 21) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.12.2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім цього відповідачу було надано строк для надання відзиву. Також зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору надати суду висновок щодо доцільності/недоцільності задоволення позовних вимог. (а.с. 27-28) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.04.2025 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та зобов`язано надати суду висновок щодо доцільності/недоцільності задоволення позовних вимог. (а.с. 43-44) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.10.2025 року підготовче провадження по справі закрите та призначено цивільну справу до розгляду по суті. (а.с. 77) 10. Відповідачка, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідачка була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 32, 63) та розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 46, 78), в судове засідання не з`явилася, про поважність причин своєї неявки суд не повідомила, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 12. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 13. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, останній зазначив, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «адресат відмовився» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). 14. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. 15. Представник третьої особи у судовому засідання підтримала висновок наданий на виконання ухвали суду. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 16. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується, відповідно, копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.04.2008 року Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, а/з № 15 (а.с. 12), та копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.03.2011 року виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, а/з № 08 (а.с. 13). 17. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10.09.2024 року по справі № 496/2471/24 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ними розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 10.10.2024 року. (а.с. 12) 18. 11.04.2024 року Біляївським районним судом Одеської області по справі № 496/2467/24 видано судовий наказ, яким наказано стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви про видачу судового наказу до суду 02.04.2024 року та до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] , а потім в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви про видачу судового наказу до суду 02.04.2024 року та до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] , а потім в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати подачі заяви про видачу судового наказу до суду 02.04.2024 року та до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Судовий наказ набрав законної сили 11.04.2024 року. (а.с. 15-16) 19. Відповідно до копії характеристики, виданої 04.10.2024 року Мирненським ліцеєм Біляївської міської ради Одеського району Одеської області на ученицю 11-А класу [PERSON] , остання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться поведінкою та навчанням. (а.с. 17) 20. Відповідно до копії характеристики, виданої Мирненським ліцеєм Біляївської міської ради Одеського району Одеської області на ученицю 8 класу [PERSON] , остання зарекомендувала себе з позитивної сторони. Вихованням дівчини займається батько, який приділяє належну увагу вихованню доньки, систематично відвідує батьківські збори, спілкується з учителями, цікавиться її поведінкою та успіхами у навчанні. (зворотній а.с. 17) 21. З копії довідки № 741, виданої 04.11.2024 року старостою с. Мирне та с. Широка Балка виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, [PERSON] не зареєстрований, але проживає за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його утриманні. (а.с. 18) 22. Згідно з копією Свідоцтва № [NUMBER] про право власності, виданого 16.12.2003 року Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області, на підставі рішення виконкому Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 06.11.2003 року за № 15, право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.10.2024 року, номер відомостей про речове право: 57295584, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3032063451100, [PERSON] є власником житлового будинку під [ADDRESS] . (зворотній а.с. 10, а.с. 11) 23. На підтвердження виконання батьком свого батьківського обов`язку з піклування про стан зодоров`я дітей, позивачем до матеріалів справи долучено копії довідок форми № 063-о, виданих Амбулаторією № 2 первинної медичної допомоги КНП «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради. (зворотній а.с. 18 20) 24. Рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 209 від 09.10.2025 року затверджено Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Окрім того зі змісту вказаного висновку судом встановлено те, що [PERSON] заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її дітей. (зворотній а.с. 68, 69-71) 25. До матеріалів справи долучені заяви від імені [PERSON] , малолітньої, [INFO] , та [PERSON] , неповнолітньої, [INFO] , у яких вони просять задовольнити позовні вимоги позивача (а.с. 8, зворот. а.с. 8). Разом з тим така заява сама по собі не є достатньою підставою для висновку про наявність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими належними та допустимими доказами з урахуванням найкращих інтересів дитини. 26. Окрім того матеріали справи містять письмові заяви свідків (а.с. 48, зворот. а.с. 49, а.с. 51, зворот. а.с. 52), але Верховний Суд у Постанові КЦС Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 200/17947/16-ц виклав позицію, що показання свідка шляхом нотаріального засвідчення як засіб доказування в господарсько процесуальному законодавстві є допустимою дією, але надання показань свідків шляхом посвідчення нотаріусом в цивільному процесі не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання такому свідку. В зв`язку з викладеним суд не приймає вказані вище заяви до уваги та не надає їм правову оцінку так, як вищевказані особи не були приведені до присяги та не допитані в залі суду. V. Оцінка Суду. 27. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 28. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). 29. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 30. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 31. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 32. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. 33. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 34. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. 35. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 36. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 37. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. 38. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. 39. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29.07.2021 року у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 року у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 року у справі № 545/560/21, 06.03.2024 року у справі № 150/137/23, від 20.03.2024 року у справі № 405/5236/20). 40. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 41. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 42. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 року у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 року у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 року у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 року у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 року у справі № 213/2822/21. 43. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. 44. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19). 45. Вирішуючи позовні вимоги суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка притягувалася до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, або жорстоке поводження з дитиною, веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на інтереси дітей. Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено й судом не встановлено. 46. Колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 29.01.2025 року по справі № 707/3423/23 (провадження № 61-15789св24), відхиляючи доводи заявниць зазначила, що «оскільки сімейні стосунки мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини (див. постанову Верховного Суду від 04.04.2024 року у справі № 553/449/20).» 47. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанови Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 755/3644/19, від 23.06.2021 року у справі № 953/17837/19, від 30.05.2018 року у справі № 553/2563/15-ц). 48. Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачка сплачує аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] . Матеріали справи також не містять доказів наявності заборгованості відповідачки зі сплати аліментів, що свідчить про виконання нею обов`язку щодо матеріального утримання дітей. 49. Судом не встановлено, а позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність винної поведінки відповідачки та її свідоме, остаточне самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Також відсутні докази того, що відповідачка не виявляє бажання спілкуватися з доньками або брати участь у їх вихованні. 50. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі № 726/433/23, особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у справах, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів має першочергове значення та переважає над інтересами батьків. 51. Відповідно до ч.ч. 4 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок з урахуванням інтересів дитини. 52. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 53. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 54. Тлумачення ч. 6 ст. 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду від 06.03.2024 року у справі № 317/2256/22). 55. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування, суд виходить з того, що висновок Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області як органу опіки та піклування від 09.10.2025 року про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, складений без належного з`ясування всіх обставин, зокрема наявності між сторонами конфлікту, заперечення матері проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей, відсутності застосованих заходів щодо розв`язання спору в позасудовому порядку. Такий висновок не містить підстав, передбачених ст. 164 СК України, для позбавлення відповідачки батьківських прав, а отже, є необґрунтованим. 56. Отже суд дослідив висновок Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області, як органу опіки та піклування, та надав йому відповідну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України, а отже, дотрималися вимог ч. 6 ст. 19 СК України. 57. Щодо не врахування думки дітей, суд окремо зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17, від 29.01.2025 року у справі № 707/3423/23). 58. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. 59. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. 60. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. 61. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. 62. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. 63. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. 64. За матеріалами справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] висловлюють негативне ставлення до участі матері у їх житті, пов`язуючи це з відсутністю налагодженого зв`язку, недостатнім інтересом з боку матері та обмеженою участю у питаннях виховання, що зумовлено знаходженням матері в інших стосунках. 65. У контексті наведеного Верховний Суд у своїй постанові від 29.01.2025 року у справі № 707/3423/23 зазначив, що «обставинами, які мають важливе значення у формуванні ставлення неповнолітньої [PERSON] до батька та, відповідно, категоричного небажання з ним спілкуватися, стало неналежне виконання обома батьками своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Зокрема, забезпечення її розвитку у безпечному та спокійному середовищі, яке полягає не лише у забезпеченні фізичної безпеки дитини, а й у її безпечному та стабільному емоційному стані. Адже дитяча психіка сприймає події зовнішнього світу по-іншому, й дитина особливо гостро реагує на травмуючі ситуації, якими у цій справі стали особисті непорозуміння та конфлікти між [PERSON] та [PERSON], які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Наявність у дитини образи на батька та, відповідно, негативного ставлення до нього, не свідчить про те, що вона усвідомлює наслідки позбавлення його батьківських прав та свідомо бажає розірвати з ним сімейні стосунки, а тому ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення в супереч думці [PERSON] є виправданим.» 66. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. 67. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). 68. Встановивши відсутність свідомого нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, а також обставин, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про неможливість змінити поведінку відповідачки у кращу сторону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав стосовно доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 69. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 70. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 71. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 72. Виходячи із принципу дизпозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, оцінюючи доводи сторони позивача суд дійшов висновку про те, що за встановлених обставин відсутня нагальна потреба у позбавленні [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її дітей. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 73. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed