Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. До Козятинського міськрайнного суду в порядку підсудності 16.06.2025 з Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська Залізниця» до [PERSON] , третя особа: Північний офіс Державної аудиторської служби України, про повернення безпідставно набутих коштів, в якій позивач просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача 9900,00 грн безпідставно набутих коштів, що були отримані відповідачем в якості відшкодування вартості проживання під час відрядження. В обґрунтування поданого позову зазначає, що Відповідач працюючи на посаді інженера з охорони навколишнього середовища 1 категорії у Виробничому підрозділі локомотивне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відряджені у місті Києві з 12-16 липня 2021, 07-08 жовтня 2021 та 17-20 травня 2022. Для підтвердження своїх витрат на проживання під час відрядження, Відповідач надав Позивачу наступні документи (засвідчені копії додані до позову): посвідчення про відрядження № № 744, 1491, 2192; авансові звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 04.102021 № НГ-09/6829, від 09.07.2021 №945, від 16.05.2022 № T-04/288; квитанції Фізичної особи підприємця [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] ) до прибуткового ордера від 12.07.2021 №2875781, від 07.10.2021 №45641, від 17.05.2022 №50355; рахунки-фактури ФОП [PERSON] від 12.07.2021 №2875781, від 07.10.2021 №45641, від 17.05.2022 №50355; копії 3-х Договорів найму квартири з ФОП [PERSON] за відповідні періоди відряджень; копії реєстраційних документів ФОП [PERSON] ; Свідоцтва про державну реєстрацію Серії В03 №038393, Свідоцтва платника єдиного податку Серії А №257162, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Серії АА №028097, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії ААВ №451279 від 27.12.2012. У подальшому, 06.08.2021, 27.10.2021 та 15.06.2022 (дати платежів) Позивач відшкодував Відповідачу витрати на проживання під час його відряджень в загальній сумі 9 900 (Дев`ять тисяч дев`ятсот) грн на рахунок Відповідача № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк». Позовна заява обґрунтована тим, що Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача та встановлено, що ФОП [PERSON] не виконав власні зобов`язання та не надав послуги з проживання відповідно до умов договорів укладених з працівниками локомотивного депо, що підтверджується копією акту від 29.01.2024 №05-21/6. На підставі зазначеного акту позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів. Однак вона проігнорована відповідачем. Оскільки відповідач не повертає безпідставно отримані кошти, на підставі положень статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. До суду 02.07.2025 надійшла заява від Грабовської В.В. про вступ у справу як представника Позивача, яка судом задоволена. До суду 21.07.2025 надійшли заяви від представників Позивача та третьої сторони щодо розгляду справи без їх участі та долучення до матеріалів позовної заяви додаткових пояснень. Судом задоволено. До суду 11.11.2025 заява від представника Позивача щодо розгляду справи без їх участі та долучення до матеріалів позовної заяви додаткових пояснень. Судом задоволено. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши письмові пояснення третьої особи: Північний офіс Державної аудиторської служби України, суд встановив, що працюючи на посаді інженера з охорони навколишнього середовища 1 категорії у Виробничому підрозділі локомотивне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» перебував у відряджені у місті Києві з 12-16 липня 2021, 07-08 жовтня 2021 та 17-20 травня 2022. Факт перебування Відповідача у відрядженні у місті Києві з 12-16 липня 2021, 07-08 жовтня 2021 та 17-20 травня 2022 сторонами не оспорюється. Позивач 06.08.2021, 27.10.2021 та 15.06.2022 відшкодував Відповідачу витрати на проживання під час його відряджень в загальній сумі 9 900 (Дев`ять тисяч дев`ятсот) грн на рахунок Відповідача № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк». Відшкодування витрат відбулось на підставі підтверджених витрат на проживання під час відрядження, та наявних у матеріалах справи доказів, а саме: посвідчення про відрядження № № 744, 1491, 2192; авансові звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 04.102021 № НГ-09/6829, від 09.07.2021 №945, від 16.05.2022 № T-04/288; квитанції Фізичної особи підприємця [PERSON] (надалі -ФОП [PERSON] ) до прибуткового ордера від 12.07.2021 №2875781, від 07.10.2021 №45641, від 17.05.2022 №50355; рахунки-фактури ФОП [PERSON] від 12.07.2021 №2875781, від 07.10.2021 №45641, від 17.05.2022 №50355; копії 3-х Договорів найму квартири з ФОП [PERSON] за відповідні періоди відряджень; копії реєстраційних документів ФОП [PERSON] ; Свідоцтва про державну реєстрацію Серії В03 №038393, Свідоцтва платника єдиного податку Серії А №257162, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Серії АА №028097, Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Серії ААВ №451279 від 27.12.2021. У подальшому, Північним офісом Державної аудиторської служби України був складений Акт планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності AT «Укрзалізниця» та його відокремлених підрозділів (філії) за період з 01.07.2020 по 30.06.2023 від 29.01.2024 №05-21/6. Згідно з Актом планової ревізії (сторінки 225-232, розділ «витрати на відрядження») Північним офісом ДАСУ було встановлено, що при фактичному виконанні господарських зобов`язань регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» по оплаті коштів за послуги з проживання (шляхом відшкодування витрат на проживання відрядженим працівникам), іншою стороною (ФОП [PERSON] ), не виконано свої зобов`язання, а саме не надано послуги з проживання відповідно до умов укладених з працівниками локомотивних депо договорів. При цьому судом встановлено, що договори найму квартири, укладені між ФОП [PERSON] та Відповідачем Третьою стороною та Позивачем в судовому порядку не оскаржувались. На час розгляду справи є дійсними. Висновок Акту планової ревізії обґрунтований тим, що на запит Північного офісу ДАСУ від 08.11.2023 №262608-14/7479 були отримані пояснення від ФОП [PERSON] від 09.11.2023 про неможливість надання ним підтверджуючих документів «...у зв`язку з відсутністю в моїй власності чи оренді нерухомого майна та відповідно документів про право власності чи оренді на нього, та повідомляю, що послуги за договорами не надавались, діяльність не здійснювалась, документи на проживання в квартирах надавались людям для оформлення авансових звітів про відрядження за певну плату...», а також відсутністю у власності ФОП [PERSON] квартир, які здавались працівникам у найм. Судом встановлено що, зазначені вище пояснення надавались не ФОП [PERSON] , а [PERSON] на підставі довіреності від 02.07.2020, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бендою С.М. від 02.07.2020. Дослідженою довіреністю встановлено, що [PERSON] надав право [PERSON] представляти його інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, органах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах влади та місцевого самоврядування, нотаріальних конторах, податкових органах, Пенсійному фонді України, банківських установах, бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно, в сервісних центрах надання адміністративних послуг, ў Державному, земельному кадастрі України, у державного реєстратора, з питань реєстрації належного мені на праві власності будь-якого майна у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та одержати відповідні витяги з Державного реєстру Речових прав, банківських установах, перед всіма фізичними та юридичними, з усіх питань, що його стосуються. Для чого надав їй право: подавати та підписувати від його імені документи у тому числі заяви у відповідні органи та установи, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, що стосуються його прав та законних інтересів, отримувати необхідні документи в тому числі дублікати, подавати від його імені звіти та декларації у всі податкові та фіскальні органи, одержати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, розписуватись за нього, зареєструвати свідоцтва про право на спадщину у відповідних органах державної реєстрації, вести від його імені цивільні, адміністративні, кримінальні справи, передавати справи в третейський суд, подавати та підписувати від його імені заяви у відповідні органи та установи, у тому числі позовні, вносити зміни та доповнення до них, подавати відзиви на позовні заяви, подавати зустрічні позовні заяви, брати участь у справах та судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, ставили питання іншим учасникам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання та відводи, прослуховувати записи фіксації судового засідання технічними засобами, ознайомлюватися з матеріалами справи та журналом судового засідання, робити з них витяги, виписки, копії, подавати та отримувати необхідні довідки та документи, витяги, скарги, касаційні та апеляційні скарги, підписувати від мого імені документи, розписуватись за мене, отримати Інформацію (Витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, а також отримати Інформацію (Витяг) про рухоме майно, тощо, зареєструвати вказані документи у відповідних органах, отримати Технічну документацію з проекту відведення земельної ділянки та (або) Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) тощо, отримувати необхідні документи, накази, акти, виконавчі листи, замовляти експертні висновки та знайомитися з їх результатами, подавати матеріали до виконавчого провадження та брати участь у виконавчому провадженні (з правом отримання присудженого майна та грошей) подавати та отримувати необхідні документи, що стосуються його прав та законних інтересів, одержувати копії рішень, ухвал, постанов, та інших документів, що є у судових справах, оскаржувати дії та бездіяльність посадових осіб, сплачувати за нього платежі, адмінзбір, мито, а також виконувати всі необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю. При цьому судом не встановлено право [PERSON] давати пояснення від імені [PERSON] державним органам (установам). Згідно із Актом планової ревізії ДАСУ встановлено відсутність надання ФОП [PERSON] послуг з проживання, не підтверджено час та місце надання послуг, не підтверджено наявність матеріальних (майнових) ресурсів та умов, необхідних для надання послуг, тобто не встановлена товарність операцій щодо надання ФОП [PERSON] послуг з проживання відрядженим працівникам. На підставі вищевказаного Акту планової виїзної ревізії ДАСУ направила до Позивача Вимогу про усунення виявлених порушень від 21.03.2024 №000500-14/3832-2024, пунктом 60 якої від регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вимагається забезпечити відшкодування втрат (збитків) фінансових (матеріальних) ресурсів, понесених через відшкодування вартості послуг із проживання відрядженим працівникам. Позивач звертався до Відповідача з письмовою Вимогою про повернення коштів, яка на дату подання цієї позовної заяви Відповідачем проігнорована. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин становлять відносини, пов`язані з поверненням безпідставно набутих коштів, урегульовані статтею 1212 Цивільного кодексу України. Такі правовідносини виникають у разі, коли одна особа набула або зберегла майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Утримання зазначеного майна є неправомірним, у зв`язку з чим обов`язок щодо його повернення виникає з моменту такого набуття або збереження. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Чинне законодавство виділяє низку специфічних видів позовів, які випливають зі змісту самих норм права. Відтак поряд із віндикаційним, негаторним позовами використовується також позов, можливість подання якого виникає у зв`язку з кондикційними правовідносинами між сторонами, тобто про повернення безпідставно набутого чи збереженого майна. Суть кондикційного позову випливає з положень ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до змісту статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі або відшкодувати його вартість. Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. До того ж, до предмету доказування у даній справі входить встановлення наступних обставин: чи набув відповідне майно відповідач за рахунок позивача; чи є для цього підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Як встановлено судом та ніким зі сторін не оспорюється, Відповідач перебував у відрядженні у місті Києві з 12-16 липня 2021, 07-08 жовтня 2021 та 17-20 травня 2022 . Отже, наявна правова підстава в силу закону щодо набуття Відповідачем коштів у виді відшкодування витрат на проживання працівника під час відрядження. Матеріали справи не містять доказів того, що Відповідач не проживав у житлі, згідно із Договорами найму квартири з ФОП [PERSON] . Суд відхиляє пояснення, [PERSON] , як доказ не проживання Відповідача у відрядженні в м. Києві у зазначених в Акті ревізії квартирах з огляду на наступне. Дослідженою довіреністю судом не встановлено право [PERSON] давати пояснення від імені [PERSON] державним органам (установам). В ситуації, що розглядається суд вважає, що надання пояснень є особистим (індивіадулізованим) правом особи і не підлягає реалізації через представника за довіреністю. Представник, діючи на підставі довіреності та підтверджуючи свої повноваження у встановленому законом порядку, не наділений правом замінювати довірителя у наданні особистих пояснень щодо фактів, які є відомими йому безпосередньо. Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об`єктів, що контролюються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході здійснення державного фінансового контролю. Відповідно до п. 3 ст. 11 при позапланових перевірках у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з підконтрольною установою, якщо підконтрольна установа не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державного фінансового контролю протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту. Судом встановлено, що правові відносини з підконтрольною установою (опосередковано через працівників) мав ФОП [PERSON] , а не [PERSON] . Не спростовує факту проживання Відповідача в орендованих квартирах і твердження Позивача щодо відсутності останніх у власності ФОП [PERSON] . Щодо договорів найму житла. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14 та постанові Верховного Суду у справі № 668/7704/15-ц (провадження № 61-14244св18). Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. У постанові ВС у справі №756/9369/21 від 06.09.2023 зазначено, що наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі статті 1212 ЦК України. Лише у тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України. У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19. Водночас у вказаній справі встановлено зворотнє: наявність правової підстави для відшкодування коштів (факт перебування працівника державного підприємства у відрядженні, а також наявність договорів найму житла, як підстава для такого відшкодувння). Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд зазначає, справа № 756/9369/21 від 06.09.2023, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд вважає, що заявлені вимоги позивача щодо стягнення безпідставно набутих коштів недоведені та не підтверджені належними доказами. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed