Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23.10.2025 позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» (далі Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №22030000134976 від 05.07.2019 в сумі 7822,81 грн, а також 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог зазначало, що 05.07.2019 акціонерне товариство «Банк кредит Дніпро» та відповідач уклали цей кредитний договір. Позикодавець виконав умови договору, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у сумі 10620 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Первісний кредитор виконав всі передбачені умови договору, надавши в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача. 15.12.2021 між акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл фінанс» укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до умов якого право вимоги за указаним вище договором перейшло до позивача. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості відповідача становить 7822,81 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5163,76 грн, заборгованості за відсотками -57,15 грн, заборгованості за комісією - 2601,90 грн. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, позовної заяви, пам`ятка про права та обов`язки надсилались судом 31.10.2025 за його зареєстрованим місцем проживання. Поштовий конверт повернувся на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» від 07.11.2025, що адресат відсутній за вказаною адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 23.10.2025 позивач звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області. Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 99). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 18.10.2025 (а.с. 75). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. 05.07.2019 між АТ «Банк кредит Дніпро`та [PERSON] укладено кредитний договір №22030000134976 (а.с. 80 зворот-81). Відповідно до умов договору, первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 10620 грн, строком на 12 місяців на споживчі потреби. Кінцева дата повернення кредиту 05.07.2020. Щомісячна комісія за обслуговуванням кредиту -3,5% від суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом - 0,001% річних, а на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних. Відповідно до п. 1.5 Договору клієнт в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 ЦК України та ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні доручає Банку в дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПРАТ СК «Уніка Життя» суму страхового платежу у розмірі 1620 грн за весь період страхування згідно договору страхування №ВР-22030000134976 від 05.07.2019. З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2019 [PERSON] ознайомився із умовами кредитування та підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с.82) в якості інформації, яка надається споживачу до укладення кредитного договору. Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, згідно з якою АТ «Банк кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами кредитного договору. Відповідач, власноручно підписавши кредитний договір, засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію. 15 грудня 2021 року між АТ «Банк кредит Дніпро»(Клієнт) та Товариством (Фактор) було укладено договір факторингу №15/12/21 (а.с.64-70). Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 59), позивачу було відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором №22030000134976 від 05.07.2019 на загальну суму заборгованості 7822,81 грн,перехід права вимоги також підтверджується актом приймання-передачі прав вимог від 15 грудня 2021 року. Станом на 14 грудня 2021 року (дата складання розрахунку заборгованості) загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становила 7822,81 грн, з яких: 5163,76 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 57,15 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 2601,90грн - заборгованість за комісією. З розрахунку вбачається, що після видачі кредиту відповідач частково сплачував заборгованість, проте не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість (а.с. 86). Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед Товариством у сумі 7822,81 грн. Отже, суд встановив, що між первісним кредитором та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором, право вимоги за яким було правомірно відступлено позивачу. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» (далі - Закон про споживче кредитування) станом на дату виникнення спірних правовідносин. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором було правомірно відступлено позивачу на підставі Договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до відповідача за кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав із первісним кредитором кредитний договір, який був підписаний відповідачем власноручно. Відповідач отримав кредитні кошти у сумі 10620 грн та користувався ними, що підтверджується випискою по його особовому рахунку, яка міститься у матеріалах справи. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам кредитного договору та не спростований відповідачем. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальника повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Згідно з п. 1.2 кредитного договору № 22030000134976 від 05.07.2019 передбачена сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту. Позивач нарахував до стягнення 2601,90 грн заборгованості за цією комісією. Вирішуючи питання про обґрунтованість цієї вимоги, суд виходить з такого. Відносини сторін регулюються Законом України «Про споживче кредитування», оскільки договір укладено після набрання ним чинності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору), загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця. Разом з тим, положеннями частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено імперативну вимогу: кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку щодо погашення заборгованості. Згідно з ч. 5 ст. 12 цього Закону, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що за комісію в розмірі 3,5% щомісяця відповідачу надавались будь-які інші додаткові чи супутні послуги (крім стандартного інформування та обліку заборгованості, які є обов`язком банку згідно із законодавством або мають бути безоплатними). У матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт чи наданих послуг, які б підтверджували надання відповідачу будь-яких платних послуг за вказану комісію. Встановлення плати за надання інформації, яка за законом має надаватися безоплатно, а також за дії, які банк вчиняє на власну користь (ведення обліку заборгованості тощо), суперечить вимогам ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що пункт 1.2 кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемним, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 2601,90 грн задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 5220 грн 91 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5163,76 грн та 57,15 грн - заборгованість за відсотками. 5. Розподіл судових витрат. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 66,7%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1615,70 грн. Щодо відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною позивача до матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги № 43453613/1 від 25.08.2025, укладений між Товариством та адвокатом Гулієвою С.А. (а.с. 61-63), додаткову угоду №22030000134976 до договору № 43453613/1 про надання правової допомоги від 02.10.2025 (а.с. 71), акт 22030000134976 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 02.10.2025 (а.с.9), детальний опис робіт виконаних адвокатом Гулієвою С.А. від 02.10.2025 (а.с. 60), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №12018/10 (а.с.87). Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18). Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 66,7% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 2001 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: partial