Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

04 вересня 2025 року з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вказана цивільна справа в порядку ст.ст. 31, 32 ЦПК України. Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРОШІ 247» (далі ТОВ «ГРОШІ 247») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ «ГРОШІ 247» та [PERSON] 17 липня 2024 року було укладено договір про споживчий кредит № 958 в електронній формі (далі договір). За умовами п. 2.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 2.5. договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 2.2. кредит надається споживачу виключно за допомогою Веб-сайту Кредитодавця (https://groshi247.com/) за умови ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором, шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача № 5375414109095942. Позивачем в порядку встановленому п. 2.2. договору на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 3000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «ПРОФІТГІД», платіжна інструкція № 282, яке надає ТОВ «ГРОШІ 247» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів. Позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, проте відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з п. 2.5.1. протягом строку дії кредиту, встановленого пунктом 2.3. договору, розмір основних процентів складає: - 1,5 % від суми кредиту, але не менше ніж гривень копійок за перший день користування кредитом; - 1,5 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Відповідач свої зобов`язання за договором по поверненню кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23 липня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 9000 грн., з яких: 3000 грн. основний борг, 6000 грн. відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити за відсутності позивача, а також що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, до суду не з`явився. У заяві наданій до суду 02 грудня 2025 року відповідач просив справу розглянути без його участі, врахувати, що він є військовослужбовцем та надав документи підтверджуючі проходження ним військової служби. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «ГРОШІ 247» та [PERSON] 17 липня 2024 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір про споживчий кредит № 958, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 23-25). За умовами цього договору позичальник [PERSON] отримав кредит у сумі 3000 грн. строком на 30 днів, з остаточною датою повернення кредиту до 16 серпня 2024 року, зі сплатою відсотків 1,5 % за кожен день від суми кредиту. Відповідно до п. 2.2. кредит надається споживачу виключно за допомогою Веб-сайту Кредитодавця (https://groshi247.com/) за умови ідентифікації споживача одноразовим ідентифікатором з (дата укладення), шляхом безготівкового перерахунку на номер особистого електронного платіжного засобу споживача № 5375414109095942. Згідно п. 2.5.1. протягом строку дії кредиту, встановленого пунктом 2.3. договору, розмір основних процентів складає: - 1,5 % від суми кредиту, але не менше ніж гривень копійок за перший день користування кредитом; - 1,5 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 2.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення споживачем коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. З довідки про підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід» вбачається, що 18 липня 2024 року на картковий рахунок відповідача зазначений в договорі, було перераховано кредитні кошти в сумі 3000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , призначення переказу: надання кредиту відповідно до договору № 958 (а.с 32). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 958 від 17 липня 32022 року станом на 23 липня 2025 загальний розмір заборгованості становить 9000 грн., з яких: 3000 грн. основний борг; 6000 грн. відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 26-31). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2025 року утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, яка на теперішній час не повернута і цим порушуються права та інтереси позивача ТОВ «ГРОШІ 247». Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електрону комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З наданої до суду відповідачем довідки № 1422 від 09 червня 2025 року форми № 5, яка видана командиром військової частини [NUMBER] вбачається, що головний корабельний старшина [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом в військовій частині [NUMBER] з 19 березня 2014 року по теперішній час (зв. бік а.с. 69). Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 травня 2014 року № 1275-VII (зі змінами) передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З аналізу змісту вказаної вище норми законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як військовослужбовець, який проходить службу з 19 березня 2014 року по теперішній час, з моменту укладення контракту звільнений від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, зокрема, по сплаті відсотків та неустойки за користування кредитними коштами. Відтак, нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту, є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та наявності у відповідача заборгованості за основним боргом (тілом кредиту), суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ГРОШІ 247» заборгованості за кредитним договором в розмірі 3000 грн., тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 807 грн. 47 коп. (а.с. 12). На підставі викладеного,

Outcome: partial