Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова», звернувся до суду з позовною заявою, у якій зазначив, що 15.04.2025 між ним та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №7830060425, у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного і підписаного, згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також із урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3, 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до вказаного договору позичальнику [PERSON] надано грошові кошти у сумі 22 000,00 грн. з терміном кредитування 360 днів, обов`язком позичальника сплачувати відсотки: за ставкою 1 % - за кожен день користування коштами протягом перших 180 календарних днів; 0,87 % - за кожен день користування кредитом, починаючи з 181 календарного дня. Позивач зауважує, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з боку позичальника, станом на день подання позовної заяви виникла заборгованість в сумі 52 580,00 грн., з яких: 22 000,00 грн. - за тілом кредиту, 30 580,00 грн. - за нарахованими відсотками. Звертаючи увагу на нормативне врегулювання правовідносин, пов`язаних із підставами набуття цивільних прав та обов`язків, зокрема у зв`язку з укладенням договору позики у передбачений Законом України «Про електронну комерцію» спосіб шляхом використання електронного ідентифікатора, пов`язані із цим зобов`язання у вигляді повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості, відшкодувати судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 17.11.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін; витребувано докази у АТ КБ «Приватбанк». На виконання вимог ухвали суду 19.12.2025 скеровано інформацію, відповідно до якої, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . За вказаним рахунком 15.04.2025 було здійснено зарахування коштів у сумі 22 000,00 грн., що підтверджується випискою за договором б/н за період 15.04.2025- 16.04.2025. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.04.2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у кредит №7830060425, у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого [PERSON] як позичальник, отримала грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн., шляхом перерахування їх на картковий рахунок за реквізитами картки № [NUMBER] . Умовами договору (п. 2.5.) сторони визначили, що строк користування кредитом складає 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Пунктом 2.6. договору визначено, що тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.2.6.1. договору, стандартна процентна ставка становить: 1 % в день та застосовується протягом перших 180 календарних днів; 0,87 % за кожен день користування кредитом та застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня. Метою отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 2.8. договору). Згідно з п. 3.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . Невід`ємною частиною договору №7830060425 від 15.04.2025 про надання грошових коштів у кредит є Додаток №1, який включає в себе Графік платежів, а також Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів [PERSON] . Відповідно до первісного розрахунку заборгованості, вказаного у позовній заяві, встановлено, що загальний розмір заборгованості за договором кредиту, становить 52 580,00 грн., з яких: 22 000,00 грн. - за тілом кредиту, 30 580,00 грн. - за нарахованими відсотками. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (далі - Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону. Стаття 12 Закону визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 цього Закону. Обставини укладення договору та погодження його умов підтверджуються дослідженою судом копією договору №7830060425 від 15.04.2025, підписаного електронним підписом відповідача з використанням одноразового ідентифікатора «1824». Крім того, лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» підтверджує переказ коштів у сумі 22 000,00 грн., здійснений 15.04.2025 о 20:45 на розрахунковий рахунок відповідача від ТОВ «Іннова Фінанс». Отже, суд доходить висновку про виникнення між сторонами правовідносин, що випливають із договору позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу. Положення ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача, інші розрахунки не подавались. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що заявлена заборгованість за договором кредиту №7830060425 від 15.04.2025 у сумі 52 580,00 грн є арифметично правильною та відповідає умовам договору. З огляду на невиконання позичальником своїх зобов`язань та підтвердження права вимоги позивача, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у стягненні зазначеної суми. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача витрати з оплати судового збору.

Outcome: approved