Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати укладений з відповідачем шлюб, що був зареєстрований 20.08.2016 Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради м. Комсомольськ Полтавської області за актовим записом № 02. Заявлені вимоги мотивує відсутністю взаєморозуміння між подружжям та відсутністю спільного побуту. Між сторонами припинені шлюбні відносини. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] та сина - [PERSON] , який народився [INFO] . Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явились. Позивач та його представник до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради м. Комсомольськ Полтавської області 20.08.2016 було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 02, про що видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 4). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась, на що заперечень від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить платіжна інструкція № 2.346299529.1 про сплату судового збору від 09.10.2025. З урахуванням того, що відповідач позов визнав повністю до початку розгляду справи по суті, суд,

Outcome: approved