Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» у грудні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року у розмірі 132952,14 грн., 9200,00 грн. витрат у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.11.2021 року [PERSON] уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2037920848 від 01.11.2021 року відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 78360,00 грн. на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40,0%. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 21.06.2024 року виникла заборгованість, у сумі 132952,14 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 68040,83 грн., заборгованості за відсотками 64911,31 грн. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 21/06/24, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток про виклик до суду за адресою реєстрації місця проживання відповідача. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору відповідач не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст.280,281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст.130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст.280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судомне встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.11.2021 року [PERSON] уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № 2037920848 від 01.11.2021 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 78360,00 грн. на споживчі потреби з фіксованою ставкою 40,0% річних. Згідно п. 1.1. Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: 78360,00 грн. на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.3 Договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтентних платежів. Згідно Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до Кредитного договору № 2037920848 від 01.11.2021 року, з 01.11.2021 по 01.10.2024 року щомісячний платіж складає 3770,00 грн., а до 01.11.2024 року 3723,27 грн. Крім того, Кредитний договір містить положення про те, що повернення кредиту та сплату процентів шляхом ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у Додатку № 1 до Кредитного договору. Заява-анкета є невід`ємною частиною Договору, Тарифів Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку. Шляхом підписання Заяви-анкети клієнт підтверджує, що він особисто отримав свій примірник Заяви-анкети, Договору, Тарифів Банку. З умовами Договору, Тарифами Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача визначено п. 3 Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 01.11.2021 року: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту: 78360,00 грн.; строк кредитування: 36 місяців; мета отримання кредиту споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту шляхом видачі суми кредиту у вигляді готівкових коштів через касу банку у строк, визначений кредитним договором. Факт отримання кредитних коштів підтверджено заявою на видачу готівки № 751715 від 01.11.2021 року та випискою по особовим рахункам [PERSON] за період з 01.11.2021 року по 21.06.2024 року. 21.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 21/06/24, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року. Згідно Акту приймання-передачі реєстру Боржників № 1 по Договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 року та Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 21/06/24 від 21.06.2024 року, АТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» набув права вимоги до боржників згідно переліку, в тому числі й за кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року. Станом на 21.06.2024 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, виникла заборгованість, у сумі 132952,14 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 68040,83 грн., заборгованості за відсотками 64911,31 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Між Банком та фізичною особою виникли правовідносини з кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Предметом позову у справі, яка розглядається, є стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно положень ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року у розмірі 68040,83 грн. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомленим. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути 64911,31 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надав, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором № 2037920848 від 01.11.2021 року в загальному розмірі 132952,14 грн., оскільки відповідачем не спростовано тверджень позивача, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України. Тлумачення ч. 1ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» має право на звернення до суду з дійсним позовом оскільки АТ «ОТП Банк» передало йому право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» є належним позивачем у справі та за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Договори факторингу не визнані судовим рішенням недійсними, вказані договори на підставі ст. 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі складають 3028,00 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved