Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

у серпні 2025 року [PERSON] (надалі позивач-1) та [PERSON] (надалі позивач-2) звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,7 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 09 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Лопатенком В. В., реєстровий № 4756. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації 24 січня 2001 року, реєстровий № 288. Згідно технічного паспорту, виданого Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 22 січня 2001 року квартира [ADDRESS] загальною площею 45,7 кв. м, житловою площею 28,1 кв. м, складається з: 2-х кімнат площею 14,2 кв. м та 13.9 кв. м, кухні площею 5,9 кв. м, ванної кімнати площею 1,9 кв. м, туалету площею 1,0 кв. м, коридору площею 7,4 кв. м, комори площею 0,6 кв. м, балкову площею 0,8 кв. м. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 30 січня 1999 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 37. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради на підставі розпорядження від 14 травня 2002 року № 190, зареєстрованого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації 05 червня 2002 року в реєстровій книзі за № 891. Згідно технічного паспорту, виданого Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] загальною площею 35,5 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, складається з: 1 кімнати площею 20,3 кв. м, кухні площею 6 кв. м, ванної кімнати площею 2,9 кв. м, коридору площею 3,8 кв. м, вбудованих шаф площею 0,5 та 0,2 кв. м, балкову 1,8 кв. м. З метою проведення державної реєстрації прав власності на вказані квартири позивач-1 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Красоти Тетяни Олександрівни, яка є одночасно державним реєстратором. На запит приватного нотаріуса від 30 червня 2025 року № 169/01-30 Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» своїм листом № 265 від 01 липня 2025 року повідомило: «стосовно отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] повідомляємо, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе.» На запит приватного нотаріуса від 30 червня 2025 року № 168/01-30 Комунальне підприємство «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» своїм листом № 266 від 01 липня 2025 року повідомило: «стосовно отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] повідомляємо, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе.» Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 26 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки позовної заяви усунуто 29 серпня 2025 року. Постановленою суддею ухвалою від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Від позивачів витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали або нотаріально посвідчені копії доказів, доданих у копіях до позову. Постановленою судом ухвалою від 27 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також 27 жовтня 2025 року на виконання вищевказаної ухвали представником позивача надано нотаріально посвідчені копії доказів. Позивачі в судове засідання не з`явились, представник позивачів надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи висновує таке. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої [PERSON] , другим секретарем з консульських питань Посольства України в Латвійській Республіці 30 вересня 2025 року за реєстровим № 570-933, копії договору купівлі-продажу квартири, вчиненого у м. Сєвєродонецьк 09 грудня 2000 року, вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру, що розташована в [ADDRESS] . Відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації 17 листопада 2000 року № 2625, відчужувана квартира 2-кімнатна на 4-му поверсі, 5-поверхового будинку, загальною площею 45,7 кв. м, жилою площею 28,1 кв. м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Лопатенком В. В. та зареєстровано в реєстрі за № 4756. Зворотна сторона договору містить реєстраційний напис на документі про право власності, печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [PERSON] , запис відомостей в реєстрову книгу за № 288 від 24 січня 2001 року /а.с.51-52/. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої [PERSON] , другим секретарем з консульських питань Посольства України в Латвійській Республіці 30 вересня 2025 року за реєстровим № 570-934, копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 45,7 кв. м, житлова 28,1 кв. м), відомостей про власника [PERSON] . Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.53-56/. З належним чином засвідченої копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що 30 січня 1999 року [PERSON] вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.22/. Крім того, з дослідженої в судовому засіданні, засвідченої [PERSON] , другим секретарем з консульських питань Посольства України в Латвійській Республіці 30 вересня 2025 року за реєстровим № 570-931, копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 21 травня 2002 року, встановлено посвідчення Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 35,5 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 14 травня 2002 року № 190. Зворотна сторона копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [ADDRESS] , запис відомостей в реєстрову книгу за № 891 від 05 червня 2002 року /а.с.46-47/. З дослідженої в судовому засіданні, засвідченої [PERSON] , другим секретарем з консульських питань Посольства України в Латвійській Республіці 30 вересня 2025 року за реєстровим № 570-932, копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 35,5 кв. м, житлова 20,3 кв. м), відомостей про власників [PERSON] та [PERSON] . Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.48-50/. З відмітки у копії паспорта громадянки України позивача-1, [PERSON] , серія [NUMBER] вбачається, що з 21 жовтня 1992 року місце проживання позивача-1 було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , а з 11 липня 2002 року за адресою: [ADDRESS] /а.с.21-22/. З відмітки у копії паспорта громадянки України позивача-2, [PERSON] , серія [NUMBER] вбачається, що з 23 жовтня 1981 року місце проживання позивача-2 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.6-7/. Відповідями Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 01 липня 2025 року № 265 та № 266 стосовно отримання інформації щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , та об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , повідомлено Дніпровський міський нотаріальний округ, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сіверськодонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01 січня 2013 року прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе /а.с.30 зворот, 31/. Вказані в позові та у відповідях КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів /а.с.31 зворот, 32/. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації перейменовано у місті Сєвєродонецьк вулицю Курчатова на вулицю Князя Володимира. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов суд ураховує таке. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло та договір купівлі-продажу квартири), які зареєстровані згідно з чинного на момент їх видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На день розгляду справи територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою. Сіверськодонецька міська територіальна громада зазначена в Переліку територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженому наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75. Вона також зазначена як тимчасово окупована територія російською федерацією у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, який став на заміну зазначеному вище Переліку. Внаслідок викладеного відновити документ, отримати його дублікат чи засвідчену з оригіналу копію як позивач, так і суд позбавлені можливості. Право власності на квартиру [ADDRESS] набуто позивачем-1 у 2000 році. Право власності на квартиру [ADDRESS] набуто позивачами у 2002 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, договору купівлі-продажу квартири, технічних паспортів видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 та 2002 роки Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право. Щодо частки позивачів у праві власності на квартиру [ADDRESS] . За ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло) вказано про належність майна до спільної сумісної власності (без визначення часток), позивачів, доказів відхилення від рівності часток у праві спільної сумісної власності також не надано та такі обставини у позові не аргументовані, суд висновує, що позов підлягає задоволенню та за позивачами слід визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірні квартири належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації. На підставі викладеного та

Outcome: approved