Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У вересні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» (далі також - відповідач, КП «Київтеплоенерго» ) про стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року у справі № 757/4566/24-ц, яке набрало законної сили 17.05.2024, частково задоволено її позовні вимоги, [PERSON] (дошлюбне прізвище) до КП «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, визнано таким, що не виникло, зобов`язання зі сплати 1 347,52 грн за централізоване опалення за березень 2022 року та зобов`язано відповідача здійснити відповідний перерахунок. Позивач посилається на те, що відповідач, порушуючи положення п. 5 ч. 2 ст. 8, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 5 п. 43 договору, а також ст. 525, 526, 610 ЦК України, не здійснив самостійно перерахунок вартості комунальної послуги за період її ненадання, що зумовило необхідність тривалого листування та звернення до суду, чим спричинено їй моральні страждання. Ухвалою суду від 17.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 02.01.2026 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України. В задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Стосовно строків надання відзиву на позов, зазначено що ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками було отримано 25.12.2025. 07.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначила, що доводи відповідача, які зазначені у відзиві, на думку позивача, є неспроможними. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Суд, виконавши вимоги цивільного процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне. У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 757/4566/24-ц за позовом [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу», третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2024 позовні вимоги задоволено частково. Суд ухвалив визнати зобов`язання [PERSON] із сплати грошових коштів у розмірі 1 347, 52 грн за централізоване опалення та послуги з постачання теплової енергії до квартири [ADDRESS] , нараховане за березень 2022 року, на підставі рахунку-повідомлення станом на 01 квітня 2022 року, на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» таким, що не виникало, і здійснити перерахунок нарахувань за теплопостачання з 28 лютого 2022 року по 28 березня 2022 року. В ході розгляду справи встановлено факт безпідставного нарахування відповідачем плати за централізоване опалення за період з 28 лютого2022 року по березень 2022 року та зобов`язано здійснити перерахунок. Суд дійшов висновку, що виконавець КП «Київтеплоенерго», діючи у порушення своїх обов`язків, визначених положеннями пункту 5 частини другої ст. 8 та частини другої ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та підпунктом 5 пункту 43 договору, самостійно не здійснили перерахунок вартості комунальної послуги з постачання теплової енергії за весь період її ненадання (єдина та безальтернативна форма поведінки, передбачена для відповідачів приписами Закону та умовами договору інші варіанти поведінки не передбачені). Суд установив, що відповідач, усупереч положень статей 525, 526 та 610 ЦК України, допустив порушення зобов`язання, передбаченого договором, і односторонню відмову від виконання умов договору.Відтак, зі сторони відповідача, КП «Київтеплоенерго», відбулося порушення права позивача на належну якість обслуговування, передбачену пунктом 2 частини першої ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідки якого мають матеріальне вираження. Вказане рішення набрало законної сили. У зв`язку із укладенням 03.04.2024 шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доводяться при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Отже, факт протиправності нарахування плати за відповідний період та порушення відповідачем права позивача на належну якість обслуговуванняє встановленим та не потребує доведення. Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, душевних переживаннях та інших немайнових втратах, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності вини особи, яка її завдала, якщо інше не встановлено законом. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору суд повинен встановити наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, а також вину останнього. Тлумачення наведених норм свідчить про те, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є факт її завдання іншій особі, однак саме по собі негативне переживання не породжує обов`язку з відшкодування. Такий обов`язок виникає лише за умови, що шкода спричинена протиправною поведінкою відповідальної особи та наявна сукупність необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, а саме: шкода, протиправність поведінки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, вина особи, яка її завдала. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування, за якого позивач повинен довести факт завдання моральної шкоди та причинний зв`язок, тоді як відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Суд, вирішуючи спір, зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин і якими діями чи бездіяльністю їх заподіяно, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У справах про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягають факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача, його вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і негативними наслідками. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц дійшла висновку, що, виходячи зі змісту статей 16 і 23 ЦК України та права на відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у випадку її спричинення. Зазначені правові підходи узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. За своєю правовою природою зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є специфічним, оскільки не на всіх етапах його існування характеризується визначеністю змісту, насамперед щодо способу та розміру компенсації. Джерелом такої визначеності може бути договір сторін, у якому погоджено розмір, спосіб і строки компенсації, а у разі недосягнення згоди - рішення суду, яким визначаються відповідні умови. Грошові кошти виступають універсальним еквівалентом немайнових втрат, однак моральна шкода не піддається точному обчисленню, а тому визначена судом сума має оціночний характер і повинна хоча б приблизно відповідати мірі завданих страждань та ступеню відновлення порушеного стану потерпілого. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення або позбавлення можливості реалізації потерпілим своїх здібностей, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, якщо вина є підставою для відповідальності, а також з урахуванням інших істотних обставин, при дотриманні вимог розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов`язана з розміром її відшкодування і, як правило, компенсується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04, пункт 64) зазначено, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає порушенню чи його повторенню, або забезпечує адекватне відшкодування за вже допущене порушення. Отже, адекватне відшкодування шкоди, у тому числі моральної, є складовою ефективного засобу юридичного захисту та гарантією реального поновлення порушених прав особи. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши спір між сторонами з підстав, зазначених в позові, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок неправомірного нарахування плати позивач була змушена протягом тривалого часу звертатися до відповідача із заявами про перерахунок, збирати докази, звертатися до суду для захисту своїх прав, що об`єктивно спричинило додаткові витрати часу та нервові переживання. Суд враховує, що порушення мало майновий характер, не було пов`язане із посяганням на життя, здоров`я чи честь позивача, сума неправомірно нарахованих коштів становила 1 347,52 грн, а порушене право було відновлено судовим рішенням. Разом із тим, суд бере до уваги, що відповідач не здійснив перерахунок добровільно, що зумовило необхідність судового захисту, а отже вина відповідача у формі протиправної бездіяльності встановлена. Оцінюючи характер правопорушення, його тривалість, обсяг душевних переживань, які за своєю природою є неминучими у випадку необхідності судового захисту порушеного права, а також

Outcome: partial