Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Зміст позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути нараховані за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 відповідно до ст. 625 ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями, підтвердженими рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216: три відсотки річних у розмірі 20445,62 грн та інфляційні втрати у розмірі 56233,94 грн, а всього 76679,56 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (у подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11064073000, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 39208,00 доларів США з терміном користування до 25.10.2013. 15.09.2008 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216 стягнуто з [PERSON] на користь АКБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 177442,11 грн та судовий збір. Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору відступлення права вимоги. Станом на дату написання позовної заяви судове рішення відповідачем повністю не виконано. Позивач вказує, що відповідно до статті 625 ЦК України він має право на стягнення інфляційних втрат і 3% від суми простроченого зобов`язання за кожен день з моменту порушення такого грошового зобов`язання до моменту його усунення. Повідомлення учасників судового процесу про розгляд справи Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали та судової повістки до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення судової повістки на адресу останнього відомого місця проживання ( [ADDRESS] ). Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 25 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11064073000, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит у розмірі 39208,00 доларів США з терміном користування до 25.10.2013. 15.09.2008 рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216 стягнуто з [PERSON] на користь АКБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 177442,11 грн та судовий збір. На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відбулось відступлення права вимоги за Кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». 24.06.2016 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/7152/16-ц замінено сторону у справі № 2-4216 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором у розмірі 179172,91 грн, а саме первісного стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк», поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2009 у справі № 2-4216 до виконання та видано дублікат такого виконавчого листа. 11 травня 2019 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» був укладений Договір №1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком на користь Товариства прав вимоги за Кредитним договором. 06.08.2019 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216/08 замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» щодо примусового стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором. Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216/08, відповідно до якого стягнуто з Боржника заборгованість за Кредитним договором у сумі 177442,11 грн та судовий збір, у період з 06.09.2016 по 08.04.2025 перебував на примусовому виконанні у Деснянському ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), ВП № [NUMBER]. З 14.04.2025 виконавчий лист, виданий на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216/08, перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка В.В., ВП № [NUMBER], сума звернення до стягнення 50388,03 грн. Відповідачем рішення суду виконано не повністю. Розмір несплаченої заборгованості відповідача за кредитним договором, підтверджений рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-4216, складав 177442,11 грн. У рамках виконавчого провадження № [NUMBER] Деснянським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) у період з 19.08.2020 по 23.02.2022 було стягнуто та перераховано стягувачу 123 749,06 грн (період, за який нараховано позивачем суми відповідно до ст. 625 ЦК України), а у період з 24.02.2022 по дату подання цього позову 535,42 грн (період, за який позивачем не нараховано суми відповідно до ст. 625 ЦК України). Зокрема, у матеріалах справи містяться платіжні доручення, згідно з якими перераховано позивачу (проведено банком) заборгованість відповідача: 19.08.2020 - 6000,00 грн; 10.09.2020 - 9149,99 грн; 22.10.2020 - 3757,45 грн; 16.12.2020 - 7942,85 грн; 09.02.2021 - 12215,21 грн; 12.04.2021 - 7005,75 грн; 20.05.2021 - 7000,00 грн; 11.06.2021 - 7000,00 грн; 21.07.2021 - 10000,00 грн; 11.08.2021 - 5000,00 грн; 09.09.2021 - 7000,00 грн; 11.10.2021 - 7000,00 грн; 09.11.2021 - 8000,00 грн; 10.12.2021 - 8000,00 грн; 13.01.2022 - 13837,71 грн; 08.02.2022 - 2000,00 грн. Норми права та мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2008 у справі № № 2-4216, мав грошове зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством АКБ «УкрСиббанк» в сумі 177442,11 грн, право вимоги якого перейшло до позивача. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, також зазначено, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Оскільки відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2008 у справі № 2-4216 з відповідача стягнуто заборгованість у національній грошовій одиниці, то позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Відповідно до розрахунку позивача, викладеного у позовній заяві, за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 три відсотки річних складають 20445,62 грн, інфляційні втрати - 56233,94 грн, а всього 76679,56 грн. Відповідач контррозрахунку не надав, позовних вимог не спростував. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 76679,56 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, то судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved