Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5927284 від 23.10.2022 в розмірі 10402,50 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.10.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі - Кредитодавець) та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладено договір про споживчий кредит № 5927284 (надалі - договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 3000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій. Кредитодавець свої зобов?язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі. Однак, відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. В подальшому, 28.03.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 93-МЛ/Т. Згідно вищевказаного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 5927284 від 23.10.2022. Заборгованість відповідача перед позивачем становить 10402,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 2400,00 грн., заборгованість за процентами 7702,50 грн. та заборгованість за комісією 300,00 грн. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми кредиту в сумі 600,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 7702,50 грн. та комісії в сумі 300,00 грн. Відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. У разі часткового задоволення позову зменшити суму витрат пропорційно до суми задоволених вимог позивача. Відзив мотивує тим, що 23.10.2022 [PERSON] уклав з ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит №5927284, за яким отримав 3000 грн. строком на 90 днів, ставка процентів - 1,5 відсотків за кожен день строку користування кредитом. При цьому згідно з ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому визначена відповідачем сума заборгованості за відсотками є безпідставною, що розрахована на розсуд позивача. Крім того, варто відмітити, що загальна сума відсотків до стягнення складає 94,072 % річних від суми стягнення. Вказана обставина свідчить про несправедливі умови кредитного договору, що суперечить нормам ст. 3 Цивільного кодексу України (принципи розумності та добросовісності) та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що умови договору не повинні порушувати істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу. Крім того, на протязі дії договору на погашення кредиту відповідачем вже було сплачено грошові кошти в розмірі 1200,00 гривень, а саме: 07.11.2022 - 600,00 грн. та 22.11.2022 - 600,00 грн. Цей факт визнається відповідачем і відображений у відомостях про погашення кредиту. Таким чином, визначена відповідачем сума заборгованості за тілом кредиту, відсоткам та комісією є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Також варто відмітити, що [PERSON] з 13.07.2025 був призваний на військову службу під час мобілізації, у військову частину [NUMBER] , де проходить військову службу й на даний час. Таким чином, вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] відсотків у розмірі 7702,50 грн., комісії у розмірі 300,00 грн. підлягають відхиленню з огляду на вимоги пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей". Відповідач не отримував жодного повідомлення про відступлення права вимоги від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» або нового кредитора ТОВ «ФК «Кредит- Капітал»». А відсутність такого повідомлення також є підставою для визнання пред`явлених вимог передчасними та необґрунтованими. Позивач в своєму заявляє вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 8000 грн. та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Водночас змушені заперечити проти задоволення вказаної позовної вимоги, вважаючи її необґрунтованою, надмірною та такою, що суперечить принципу розумності витрат, які можуть бути покладені на відповідача, виходячи з положень процесуального закону. Слід зазначити, що позовна заява має типовий характер і взагалі не потребувала значних витрат адвоката. Позовна заява, подана у цій справі, є шаблонною за своєю структурою, змістом і обсягом, з відмінностями лише в індивідуальних даних - прізвищах сторін, розмірах заборгованості, датах укладення договорів, сумами витрат тощо. Таким чином, витрати на її підготовку та супровід не можуть обґрунтовано оцінюватися на суму 8000,00 грн., оскільки ці дії фактично виконуються за напрацьованим алгоритмом і не потребують глибокої юридичної аналітики чи складної правової позиції. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 02.12.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.12.2025 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 23.10.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети-заяви останнього було укладено договір про споживчий кредит № 5927284. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитодавець зобов`язується на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавецю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором Згідно з п.п. 1.2, 1.3 договору сума кредиту становить 3000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 23.10.2022. Відповідно до п.п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 300,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 675,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 8100,00 грн.. які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту користування кредитом протягом поточного періоду(п.п. 1.5.2, 1.5.3 договору). У п. 2.3 договору визначені умови його пролонгації. Зокрема, п.п. 2.3.1 договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту, наведені у таблиці нижче. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до п.п. 2.3.2 договору після вибору доступних умов пролонгації або поновлення пільгового періоду, позичальник має направити кредитодавцю електронне звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем до особистого кабінету позичальника або в смс-повідомленні та здійснити платіж передбачений цим п.2.3 Договору. Після здійснення позичальником зазначеного платежу(ів), умови кредитного договору, що стосуються строку кредитування, зокрема тривалість пільгового періоду, дата завершення пільгового періоду, дата остаточного погашення, строк кредитування змінюються пропорційно строку пролонгації. Нові дати разом з актуальними даними щодо заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення (актуалізацію) та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1, 2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені графіком. Виконання позичальником лише частини дій передбачених попереднім абзацом цього пункту не призводить до пролонгації. У випадку, якщо позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишалась до його спливу на момент пролонгації. Якщо позичальник вчиняє необхідні для пролонгації дії після настання дати остаточного погашення заборгованості, такі дії зупиняють перебіг періоду прострочення до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду. В такому разі, новою датою остаточного погашення є останній день строку на який позичальником поновлено пільговий період. Ініціювання позичальником продовження тобто поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для позичальника. ТОВ «Мілоан» перерахувало відповідачу на виконання умов договору № 5927284 кошти в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 85388418 від 23.10.2022. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5927284 нарахування процентів здійснювалося за період з 24.10.2022 по 07.03.2023. 28.03.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 93-МЛ/Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5927284 від 23.10.2022, в розмірі 10402,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 2400,00 грн., заборгованість за процентами 7702,50 грн. та заборгованість за комісією 300,00 грн. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 5927284 від 23.10.2022 станом на 22.10.2025 розмір заборгованості відповідача становить 10402,50 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 2400,00 грн., заборгованість за процентами 7702,50 грн. та заборгованість за комісією 300,00 грн. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.10.2022 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладеного кредитний договір № 5927284, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору, що визнається останнім. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складає 10402,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2400,00 грн., заборгованість за процентами 7702,50 грн. та заборгованість за комісією 300,00 грн. Щодо твердження представника відповідача про те, що умови кредитного договору, які визначають відсоткову ставку за користуванням кредитом суперечать нормам ст. 3 Цивільного кодексу України (принципи розумності та добросовісності) та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що умови договору не повинні порушувати істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачу, суд зазначає наступне. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Водночас, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Однак відповідач не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсними умов вказаного кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування». Оскільки суд розглядає справи в межах заявлених вимог, вирішення питання щодо визнання положень кредитних договорів несправедливими та зміну або визнання їх недійсними в межах даної справи є неможливим. Таким чином суд відхиляє вказані твердження сторони відповідача, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Однак, строк кредитування за спірним кредитним договором завершився до внесення змін до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому відповідні положення, що стосуються максимального розміру денної процентної ставки до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Щодо твердження представника відповідача про те, що вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] відсотків у розмірі 7702,50 грн., комісії у розмірі 300,00 грн. підлягають відхиленню з огляду на вимоги пункту 15 статті 14 Закону України"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", суд зазначає наступне. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції Закону чинній на день укладення кредитного договору) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. З довідки № 5301 від 02 серпня 2025 року, виданої начальником штабу - заступником командира військової частини [NUMBER] встановлено, що відповідач з 13.07.2025 по теперішній час перебуває на військові службі за призовом під час мобілізації на особливий період. Таким чином, на час строку кредитування за кредитним договором № 5927284 від 23.10.2022 відповідач не являвся військовослужбовцем, а тому він не користується пільгами, передбаченими статтею 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати процентів за спірним договором. Крім того, суд вважає неспроможними твердження представника відповідача про те, що визначена сума заборгованості за тілом кредиту, відсоткам та комісією є безпідставною, оскільки відповідачем вже було сплачено грошові кошти в розмірі 1200,00 гривень, а саме: 07.11.2022 у розмірі 600,00 грн. та 22.11.2022 у розмірі 600,00 грн., у зв`язку з тим, що вказані суми у рівних розмірах були зараховані на погашення процентів за користування кредитом, а також на сплату комісії у розмірі 10% від тіла кредиту, за наслідком чого відбувалась пролонгація строку кредитування на пільгових умовах, як те передбачено пунктом 2.3 договору на загальний строк 30 днів, що знайшло своє відображення у відомостях про щоденні нарахування та погашення за спірним договором. Також, доводи представника відповідача про неповідомлення [PERSON] , як боржника про відступлення права вимоги не заслуговують на увагу та не являються підставою для відмови у задоволені позову, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18). А тому, враховуючи правомірність набуття позивачем права вимоги за спірним договором, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови договору про споживчий кредит № 5927284 від 23.10.2022, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, проценти за користування ним та комісію, суд дійшов висновку, що позовна заява ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» є обґрунтованою, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 10148,00 грн. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при поданні позову судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 5). Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, додаткову угоду від 11.09.2025, акт наданих послуг № Д/6593 від 22.10.2025, детальний опис наданих послуг від 22.10.2025, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та ордер від 20.10.2025. Дослідивши надані докази, враховуючи ціну позовних вимог, складність справи, яка є малозначною, та, як наслідок, розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зокрема, беручи до уваги, що єдиними процесуальними документами, складеним в рамках даної справи, є позовна заява, враховуючи твердження представника відповідача про неспівмірність зазначених втрат, які містяться у відзиві на позовну заяву,застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн., як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 204, 207, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»,

Outcome: approved