Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Персипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2006 року, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2017 року. Від шлюбу в них народилося двоє дітей - [PERSON] , який є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не дає, а позивачці важко самотужки забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного зростання та виховання. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 04.12.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам направлено копію ухвали суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Подберезька Н.В. не з`явились, разом з цим, 14.01.2026 року на адресу суду надійшла заява представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, в якій представник зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з`явися, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, 15.01.2026 року надав суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20.10.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.01.2017 році. Згідно копії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони з відповідачем проживають окремо, позивач самостійно займається піклуванням про молодшого сина та забезпечує його всім необхідним. Самостійно забезпечити сина фінансово важко, а тому позивач просить стягнути на свою користь на отримання дитини сина аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх заробітків (доходів) відповідача але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитини повноліття. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання дитини суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача але й відповідача. Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі встановлено на рівні 3512 гривень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. До матеріалів справи долучено заяву відповідача про те, що він визнає позовні вимоги та не заперечує щодо їх задоволення. Таким чином, зважаючи на позицію сторін, визнання позову відповідачем, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а також, встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Згідно із статтями 141,142 ЦПК України, при визнанні відповідачем позовних вимог з нього слід стягнути на користь позивача 50 відсотків від визначеного законодавством розміру судового збору у сумі 665,60 грн.

Outcome: approved