Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник ТОВ ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами: код ЄДРПОУ 35234236, [NUMBER] , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх) заборгованість за кредитним договором №1077030 від 24.10.2023 в загальному розмірі 43714 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 24.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (надалі Товариство) та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1077030 (надалі Договір), відповідно до якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Товариство свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами Договору. 21.06.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали Договір факторингу №21062024 від 21.06.2024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до [PERSON] за Договором. Відповідач не виконав належним чином умови Договору та станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 43714 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 7000 грн.; заборгованість за процентами 36714 грн. Крім того позивач просить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідач правом на відзив не скористався. Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 справа передана на розгляд судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 04.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; витребувано у АТ «Укргазбанк» інформацію щодо банківської карти відповідача та зарахування кредитних коштів. 13.11.2025 на адресу суду надійшов лист АТ «Укргазбанк» з наданням інформації відповідно до ухвали. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Крім того до суду через систему «Електронний суд» 08.01.2026 надійшло клопотання від представника позивача адвоката Усенка М.І. про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання 09.12.2025 та 13.01.2026 не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судових повісток на адресу його фактичного місця проживання відповідно до інформації про внутрішньо переміщену особу з ЄІССФ, а також оголошенням про виклик особи через сайт «Судова влада України», а крім того смс-повідомленням на номер телефону. Поштові повідомлення повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи зазначене, на підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом 24.10.2023 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1077030 (Договір), відповідно до якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 7000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Строк кредиту 360 дні, періодичність сплати процентів кожні 30 днів, з фіксованою стандартною процентною ставкою 2,2% в день, знижена процентна ставка 0,01% в день, яка застосовується, якщо відповідач виконає передбачені Договором умови для її застосування (п.1.1 - 1.5 Договору). Договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), частиною якої є офіційний вебсайт кредитодавця https://selfiecredit.com/ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», підписано з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором В971. На виконання Договору 24.10.2023 кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 7000,00 грн на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , емітованої АТ «Укргазбанк», як це визначено в п.2.1 Договору. Кредит надано через платіжну систему платіжного провайдера ТОВ «Пейтек», що підтверджується листом платіжного провайдера від 22.04.2025 №20250422-273 (а. с. 22), а окрім того довідкою АТ «Укргазбанк» від 07.11.2025 №БТ-14547 про зарахування на рахунок відповідача коштів кредиту в розмірі 7000,00 грн (а.с. 62). 21.06.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» укладено Договір факторингу №21062024, відповідно до якого на підставі Реєстру боржників право вимоги за Договором перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (а.с. 28-33). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за Договором становить 43714,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; · заборгованість за процентами за користування кредитом 36714,00 грн. Проценти нараховано в межах строку кредитування: за зниженою ставкою 0.01% в день протягом першого (пільгового) періоду та за ставкою 2,2 % починаючи з другого періоду протягом строку кредитування (а. с. 23-27). Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, відповідно до п. 6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суд встановив, що Договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), частиною якої є офіційний вебсайті кредитодавця https://selfiecredit.com/ua, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», підписано з боку відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором В971, дата підписання 24.10.2023 об 18:13:29, що відповідає приписам п. 6 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», п. 12 ч. 1 ст. 1, ст.17 Закону «Про електронні довірчі послуги». Підписанням Договору відповідач підтвердив, що йому була надана в чіткій і зрозумілій формі інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті (п.9.8. Договору). Отже, оскільки Договір підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». На виконання Договору позивач надав кредит в сумі 7000,00 грн шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), зазначеної позивачем в Договорі, кредит надано через платіжну систему платіжного провайдера, що надає послуги позивачу. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за Договором становить 43714,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн; · заборгованість за процентами за користування кредитом 36714,00 грн. Проценти нараховано в межах строку кредитування. Отже, вимоги в частині стягнення зазначених сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат представник позивача надав Договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 №0107, акт наданих послуг №686 від 08.10.2025, детальний опис наданих послуг до акту, відповідно до яких визначено розмір понесених витрат на правову допомогу на суму 8 000 грн за ознайомлення з матеріалами кредитної справи, складення та подання заяви до суду. Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи. Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, нескладність справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача до суду заяв по суті, їх складність та об`ємність, витрачений час, а також ту обставину, що адвокатом подано до суду кілька аналогічних позовних заяв, які практично є ідентичними за змістом, обґрунтуванням та викладеними обставинами, суд вважає, що сума витрат у розмірі 8 000 грн є завищеною. Відтак, на засадах співмірності та справедливості суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у сумі 4 000 грн.

Outcome: approved