Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява представника [PERSON] адвоката Ляшка Д.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЗВІТ ІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за договором інвестиційної позики, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором інвестиційної позики № 28102024-586 від 28.10.2024 у сумі 603 917 грн. 00 коп.; відсотки за користування інвестиційними коштами за період з 30.07.2025 по день прийняття судом рішення у справі з розрахунку по 1294 грн. 10 коп. за кожен календарний день прострочення повернення коштів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 жовтня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «ТВІЙ ЗВІТ ІНВЕСТ» було укладено договір інвестиційної позики № 28102024-586, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у цільову інвестиційну позику, а відповідач зобов`язався повернути суму позики та сплачувати відсотки за користування коштами у розмірі 1,5 % від суми позики щотижнево, а також самостійно сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу грошові кошти шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок відповідача. У подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до договору, якими збільшено суму позики, у зв`язку з чим станом на 23 червня 2025 року загальний розмір наданих позивачем інвестиційних коштів становив 571 506 грн. 56 коп. Позивач зазначає, що на початку липня 2025 року відповідач припинив виконання своїх зобов`язань за договором та повідомив про тимчасове призупинення виплат у зв`язку з проблемами з банківським обслуговуванням та блокуванням рахунків. 30 липня 2025 року відповідачем було надано гарантійний лист, у якому останній визнав наявність заборгованості перед позивачем за договором та додатковими угодами у загальній сумі 603 917 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути зазначені кошти не пізніше 31 серпня 2025 року. Оскільки у встановлений строк заборгованість повернута не була, 18 вересня 2025 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове розірвання договору, повернення вкладених коштів та нарахованих відсотків. Вказана вимога відповідачем виконана не була. Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором інвестиційної позики виконав у повному обсязі, тоді як відповідач порушив умови договору та продовжує безпідставно користуватися його коштами. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 603 917 грн. 00 коп., а також відсотки за користування інвестиційними коштами з 30 липня 2025 року по день ухвалення судового рішення з розрахунку 1 294 грн 10 коп. за кожен день прострочення. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 166-167). Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 182-183). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній» (а.с. 175-176, 188-189, 192-193). У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надав. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідноси, докази. Судом установлено, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є цивільно-правовими, зобов`язальними за своєю правовою природою та регулюються нормами книги п`ятої Цивільного кодексу України, зокрема загальними положеннями про зобов`язання (глава 47 ЦК України), а також спеціальними нормами, що регулюють договір позики (глава 71 ЦК України). 28 жовтня 2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЗВІТ ІНВЕСТ» було укладено договір інвестиційної позики № 28102024-586, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у цільову інвестиційну позику в сумі 15 000 грн. 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути надані кошти та сплачувати відсотки за користування ними. (а.с. 5-7) Умовами пунктів 1.41.6 Договору передбачено обов`язок відповідача щотижнево, починаючи з дня, наступного за днем фактичного отримання інвестиційних коштів, сплачувати позивачу відсотки за користування позикою у розмірі 1,5 % від суми інвестиційної позики, а також за власний рахунок нараховувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір, пов`язані з виплатою таких доходів. Строк користування інвестиційними коштами за договором був визначений до 28 листопада 2024 року з можливістю автоматичної пролонгації за мовчазною згодою сторін. Моментом передання інвестиційних коштів вважався момент їх зарахування на банківський рахунок або до каси відповідача. На виконання умов договору 28 жовтня 2024 року позивач здійснив безготівкове перерахування коштів у сумі 15 000 грн. 00 коп. на банківський рахунок відповідача, чим повністю виконав свої зобов`язання за договором у частині надання позики. (а.с. 69) У подальшому, у період з 28 жовтня 2024 року по 23 червня 2025 року, між сторонами було укладено низку додаткових угод до договору інвестиційної позики, якими сторони погодили збільшення суми наданих інвестиційних коштів. Відповідно до умов зазначених додаткових угод, станом на 23 червня 2025 року загальний розмір інвестиційної позики, наданої позивачем відповідачу, становив 571 506 грн. 56 коп. (а.с. 10-63) На початку липня 2025 року, під час спроби позивача вивести частину інвестиційних коштів, відповідач повідомив про тимчасове призупинення виплат за договором у зв`язку з проблемами з банківським обслуговуванням, блокуванням рахунків та застосуванням заходів фінансового моніторингу. 30 липня 2025 року на прохання позивача відповідачем було надано гарантійний лист, у якому останній визнав наявність заборгованості перед позивачем за договором інвестиційної позики та додатковими угодами до нього у загальному розмірі 603 917 грн. 00 коп., та зобов`язався повернути зазначену суму не пізніше 31 серпня 2025 року. (а.с. 64) Однак у встановлений гарантійним листом строк заборгованість відповідачем повернута не була. У зв`язку з цим 18 вересня 2025 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про дострокове розірвання договору інвестиційної позики, повернення вкладених коштів та нарахованих відсотків за користування ними. Судом установлено, що позивач свої зобов`язання за договором інвестиційної позики виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 66-85), тоді як відповідач порушив умови договору, не повернувши надані кошти у визначений строк, та продовжує безпідставно користуватися грошовими коштами позивача. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами договору сторони погодили розмір процентів за користування коштами у розмірі 1,5 % від суми інвестиції щотижнево. Згідно з гарантійним листом, станом на 30 липня 2025 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 603 917 грн. 00 коп. Таким чином, з 30 липня 2025 року у відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення відсотків за користування коштами до моменту їх фактичного повернення або до дня ухвалення судом рішення у справі. Розмір щоденних відсотків за прострочення повернення коштів, виходячи з умов договору, становить 1 294 грн 10 коп. за кожний календарний день прострочення. Станом на день ухвалення рішення судом загальний розмір нарахованих та несплачених відсотків за період з 30 липня 2025 року по 15 січня 2026 року включно становить 218 702 грн. 90 коп. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу підписання договору інвестиційної позики. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Частиною статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст. 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором інвестиційної позики у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами, які є належними та допустимими доказами. Водночас відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву та не надав суду жодних доказів на спростування доводів позивача, чим не виконав обов`язок доказування, передбачений ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), зроблено висновок, що «стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто слід відрізняти правочин як вольову дію суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів, від письмового тексту правочину як форми вчинення правочину та способу зовнішнього прояву та фіксації волевиявлення особи. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію». Факт визнання відповідачем заборгованості у сумі 603 917 грн. 00 коп. підтверджується гарантійним листом від 30 липня 2025 року, який є належним доказом та свідчить про відсутність спору щодо розміру основного боргу на момент його складення. Прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 31 липня 2025 року. Відповідно до умов договору розмір відсотків за користування інвестиційними коштами становить 1 294 грн 10 коп. за кожний календарний день прострочення. За період з 30 липня 2025 року по 15 січня 2026 року включно сума нарахованих та несплачених відсотків становить 218 702 грн. 90 коп. Отже, з урахуванням установлених судом обставин, оцінки наданих доказів у їх сукупності та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЗВІТ ІНВЕСТ» суми основного боргу та відсотків за користування інвестиційними коштами. Розрахунок відсотків судом перевірений, відповідає умовам договору та вимогам закону, відповідачем не спростований. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ЗВІТ ІНВЕСТ» на користь [PERSON] заборгованості за договором інвестиційної позики у вигляді основного боргу в розмірі 603 917 грн. 00 коп. та відсотків за користування інвестиційними коштами у розмірі 218 702 грн. 90 коп., а всього 822 619 грн. 90 коп. Згідно зі статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач як споживач послуг, звільнений від сплати судового збору за подання цього позову згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суд вбачає наявність підстав на виконання положень ст.141, 142 ЦПК України стягнення із відповідача судового збору в розмірі 1211,20 грн. грн. в дохід держави. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Позивач заявив до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. 00 коп., посилаючись на договір про надання правничої допомоги від 23.09.2025, акт приймання передачі наданої правничої допомоги за договором від 25.11.2025. Оцінивши характер та складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, а також

Outcome: approved