Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 22 липня 2024 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 52 162,39 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. після ухвалення судового рішення позивач звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №76570832, яке 09 вересня 2025 року закінчено у зв`язку із фактичним виконанням боржником рішення суду. Позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня після винесення рішення суду (23 липня 2025 року) та до дня фактичного виконання рішення - 08 вересня 2025 року. Розрахований позивачем за цей період загальний розмір інфляційних витрат за становить 7 365,23 грн; загальна сума відсотків річних - 1 766,00 грн. просить стягнути з відповідача зазначені суми та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі. 19 листопада 2025 року позовна заява надійшла до суду. 24 листопада 2025 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 25 листопада 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликалися. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив не подав. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2024 року задоволено позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 52 162,39 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15 листопада 2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищезазначеного рішення суду. 09 вересня 2025 року виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боргу. За період з 23 липня 2024 року по 08 вересня 2025 року внаслідок невиконання відповідачем рішення суду позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 7 365,23 грн та 3 % річних - 1 766,00 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають зобов`язальні правовідносини, пов`язані зі стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Згідно з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що з відповідача рішенням суду стягнуто завдані збитки в порядку регресу та судовий збір. Рішення суду виконано, проте позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних до моменту сплати боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Суд вважає, що позивачем доведено наявність у нього права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, до моменту його фактичного виконання. При визначенні сум, що підлягають стягненню, суд враховує наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає, що наданий розрахунок не розкриває методику нарахування та є неточним. Тому судом самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. Так, за період з 23 липня 2024 року по 08 вересня 2025 року судом здійснено розрахунок інфляційних втрат за формулою: сума боргу х сукупний індекс інфляції за період/100% (52 162,39 x 1,13891564 - 52 162,39 = 7 246,17). Сукупний індекс інфляції судом розраховано, враховуючи індекси інфляції за період із серпня 2024 року по серпень 2025 року включно: 1,13891564 = ((100,6/100) * (101,5/100) * (101,8/100) * (101,9/100) * (101,4/100) * (101,2/100) * (100,8/100) * (101,5/100) * (100,7/100 *(101,3/100) * (100,8/100) * (99,8/100) * (99,8/100)). При цьому суд зазначає, що при розрахунку позивачем не взято до уваги індекс інфляції за серпень 2025 року, який становить 99,8 %. Таким чином, встановлені судом втрати позивача від інфляції за період з 23 липня 2024 року по 08 вересня 2025 року становлять 7 246,17 грн, причини неврахування індексу інфляції за серпень 2025 року, який оприлюднено 09 вересня 2025 року, позивачем не роз`яснено та не обґрунтовано, тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Методика розрахунку 3 % річних позивачем також не розкрита, тому судом здійснено самостійний розрахунок 3 % річних за період з 23 липня 2024 року по 08 вересня 2025 року за формулою: сума боргу х процентну ставку / 365 або 366 х кількість днів прострочки. Отже, за період з 23 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року (162 дні) 3 % річних становлять: 52 162,39 х 3 % х 162 / 366 / 100 = 692,65 грн; за період з 01 січня 2025 року по 08 вересня 2025 року (251 день): 52 162,39 х 3 % х 251 / 365 / 100 = 1 076,12 грн; загальний розмір - 1 768,77 грн. Розмір розрахованих позивачем 3 % річних є меншим за розмір, розрахований судом, проте суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тому стягненню підлягає сума 3 % річних, заявлена позивачем - 1 766,00 грн. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 988,64 грн (98,70 %).

Outcome: partial