Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» в особі представника Романенко М.Е. через систему "Електронний суд" звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 10.06.2021р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] подано Заявку на отримання кредиту № 101060568. Дана заява знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Вказує, що ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого Відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит № 101060568 від 10.06.2021р., який також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами , що розміщені на веб сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. ПРАВИЛА надання фінансових кредитів ТОВ «МІЛОАН» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця. Згідно умов кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки, у розмірі 7000 гривень. Позивач зазначає, що Відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 101060568 від 10.06.2021р. із ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) та на підставі платіжного документа Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7000грн. Вказує, що 30.09.2021р. згідно умов Договору відступлення права вимоги №09Т, ТОВ «МІЛОАН» (ЄДРПОУ: 40484607) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 101060568 від 10.06.2021р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 28021грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; заборгованість за відсотками становить 21021,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. Вказує, що станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Позивач зазначає, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 101060568 від 10.06.2021р., що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості, становить 28021, 00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; заборгованість за відсотками становить 21021, 00грн. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав . Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка перед позивачем по кредитному договору № 101060568 від 10.06.2021р., становить 28021, 00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000 грн.; заборгованість за відсотками становить 21021, 00 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] та витрати на правничу допомогу. Виклад позицій сторін по справі: У судове засідання представник позивача не зявився. Згідно прохальної частини позовної заяви просить суд розгляд даної позовної заяви здійснювати за відсутністю представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи неодноразово був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, відзив до суду не надходив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній» за №R067014372749, R067024756430 та №R067038542726. Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 02.10.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи встановлені судом: Судом встановлено, що відповідно до наявної Анкети-заяви на кредит № 101060568 від 10.06.2021 р. вбачається, що погоджені умови кредитування по заяві 101060568: Замовлена сума: 20000.00 грн. Замовлений строк: 30 днів Погоджена сума: 7000.00 грн. Погоджений строк: 30 днів Комісія за надання: 0,00 % одноразово Ставка процентів: 0,1 % за кожен день користування. Відповідно до анкети-заяви на кредит №10106058 від 10.06.2021 року сторонами погоджено суму кредиту, строк кредиту, ставку процентів і комісію. Судом встановлено, що 10.06.2021 р. між ТОВ "МІЛОАН" правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №101060568 (індивідуальна частина). Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 цього договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000,00 грн та надається строком на 30 днів з 10.06.2021 (строк кредитування) до 10.07.2021 (п.1.2, 1.3, 1.4 договору). Відповідно до п. 1.5 договору - Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 21.00 грн. в грошовому виразі та 4,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 7021,00 гривень. Відповідно до п. 1.5.1 договору - комісія за надання кредиту: 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 21.00 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.п. 1.6-1.7 договору Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Згідно з п. 2.1. договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. П. 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Згідно з п. 6.1. договору - цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно з п. 6.2. договору розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Згідно з п. 6.4. договору - Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Вказаний договір був укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, та підписаний відповідачем із використанням електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договорів, вони прирівнюються до письмової форми. Згідно із п.п. 7.1 п. 7 договору цей договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього договору. Судом встановлено , що 10.06.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит №101060568 від 10.06.2021, що є Додатком №1 до Договору про споживчий кредит №101060568 від 10.06.2021. Окрім того, 10.06.2021 року між ТОВ "МІЛОАН" правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено паспорт споживчого кредиту №101060568, що є Додатком №2 до Договору про споживчий кредит №101060568 від 10.06.2021. Додаток №1 до договору містить графік платежів за договором про споживчий кредит №101060568 від 10.06.2021, додаток №2 - паспорт споживчого кредиту, підписавши які позичальник підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. 30 вересня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу №09Т, відповідно до умов якого первісний кредитор (клієнт) ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) за плату фактору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні йому право грошової вимоги до боржників, та фактор стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом та боржниками. Згідно витягу з додатку до договору факторингу №09Т від 30.09.2021 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 28021,00 грн., яка складається із: 7 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21021,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення наданих ТОВ «МІЛОАН» за договором №101060568 станом на 08.09.2021 р. відповідач допустив загальний залишок заборгованості в розмірі 28021,00 грн., яка складається із: 7 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21021,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №28587298 від 10.06.2021 року ТОВ «МІЛОАН» перераховано [PERSON] грошові кошти в сумі 7000,00 грн., яке завірене лише підписом уповноваженої особи та печаткою ТОВ «Мілоан». Нормативно-правове обґрунтування: Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини, зокрема, між ними укладено договір кредиту. Відповідно до частин 1, 2статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII(надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Статтею 1 Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" передбачено, що електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис. Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першоїстатті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК Українипередбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду договір споживчого кредиту № 101060568 від 10.06.2021 з додатками до нього, анкету-заяву №101060568 від 10.06.2021, договір факторингу №09Т від 30.09.2021 року укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» з додатками до нього та відомості про щоденні нарахування та погашення надані ТОВ «МІЛОАН». Так, судовим розглядом встановлено, шо надані позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог анкета заява № 101060568 від 10.06.2021 та договір про споживчий кредит № 101060568 від 10.06.2021 не містять електронного підпису позичальника у відповідності до Закону України «Про електронний цифровий підпис» або іншого підтвердження підписання договору [PERSON] . Зі змісту наданих позивачем документів неможливо достовірно встановити, що вони були підписані сторонами, які зазначені у договорі в електронній формі. Відповідно, відсутні підстави вважати, що між ТОВ «Міолан» та [PERSON] виникли зобов`язання за Договором кредиту. Суд зазначає, що виходячи з аналізу Договору №101060568 від 10.06.2021, який наданий як доказ позивачем, в п.10 Реквізити сторін можна побачити, що жодна сторона даний Договір не підписувала. Зі сторони [PERSON] (позичальника) відсутня алфавітно-цифрова комбінація тобто одноразовий ідентифікатор, яким нібито був підписний Договір зі сторони відповідача, а зі сторони ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) відсутній електронний цифровий підпис, відсутній протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Також не вказано прізвище директора ТОВ «Мілоан», що не допустимим для кредитних договорів. В той же час, виписки з карткового рахунку відповідача позивачем до суду не надано. Докази належності відповідачу картки, на яку було перераховано кредитні кошти, матеріали справи також не містять. Суд зауважує, що у справі, яка розглядається, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд був би спроможний самостійно розрахувати розмір кредитної заборгованості. Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, факт укладання договору, видачі кредиту, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору з відповідачем, та наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором №101060568 від 10.06.2021. Також слід зазначити, що у наданому суду платіжному дорученні №28587298 від 10.06.2021 відсутні код банку отримувача та рахунок отримувача. Замість наведених вище обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжному дорученні в графі «код банку» зазначено відповідно «VISA» в графі «кредит рах №» - номер карти 414962*64, що, як на думку суду, є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Крім того, суд зважає на те, що ані зміст кредитного договору, ані графік розрахунків, який є додатком до кредитного договору, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти відповідачу [PERSON] в сумі 7 000,00 грн, зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні №28587298 від 10.06.2021. Відтак, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи та печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору №101060568 від 10.06.2021. У своїй позовній заяві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підтвердження нібито надання кредитних коштів надав у якості доказу платіжне доручення №28587298 від 10.06.2021 року. Суд зазначає, що дане платіжне доручення не відповідає встановленому НБУ бланку платіжного доручення, на ньому відсутні реквізити щодо дати одержання банком платіжного доручення та дати проведення банком вказаної операції. Відмітка банку (печатка) проведення операції також відсутня. Крім того, відсутні дані банку отримувача, код банку отримувача та відсутній номер рахунку отримувача. Водночас слід зазначити, що з 13 січня 2020 року всі платежі повинні здійснюватися виключно через нову систему нумерації рахунків IBAN, і слід використовувати лише нову форму платіжного доручення 2020 року. Ця нова форма була затверджена рішенням Національного банку України від 29.11.2019 року під номером 142 (далі -Постанова № 142). Ця Постанова внесла зміни до Інструкції про безготівкові розрахунки у національній валюті, затверджену НБУ 21.01.2004 року за номером 22 (далі - Інструкція № 22). Крім того, було внесено зміни до додатку 9 до Інструкції №22, який містить інформацію про реквізити платіжних документів. Таким чином, починаючи з 13 січня 2020 року, якщо платник у платіжному дорученні вкаже старі реквізити ("Код банку (МФО)" + "Номер рахунку") замість номера рахунку IBAN, такий документ буде відхилений Системою електронних платежів НБУ (СЕП), згідно з листом НБУ від 23.12.2019 року за номером 52-0011/67192. Проте, оскільки а ні в анкеті-заяві, а ні договорі про споживчий кредит не міститься номеру картки, на яку б позичальник просив перерахувати грошові кошти, відсутні докази належності картки саме відповідачу, зазначений доказ не є достатнім для задоволення позовних вимог. З урахуванням наведеного, оскільки факт укладення кредитного договору та перерахування грошових коштів саме відповідачу первісним кредитором у справі не доведено, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. За правилами ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте, усупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач [PERSON] виявив волю на укладення кредитного договору №101060568 від 10.06.2021, як і не надав доказів на підтвердження того факту, що ТОВ «Мілоан», як позикодавець, перерахував грошові кошти відповідачу [PERSON] в розмірі, визначеному умовами кредитного договором та що відповідачем такі кредитні кошти були отримані. За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на викладене вище, у зв`язку з недоведенням позивачем обставин укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитного договору №101060568 від 10.06.2021та обставин перерахування кредитором позичальникові кредитних коштів, суд доходить висновку, що заявлені ТОВ «Діджи Фінанс» позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргу ментів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України ,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 12.01.2026 року, дата складання повного судового рішення16.01.2026 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -16.01.2026 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed