Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.05.2013 [PERSON] уклала з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (Первісний кредитор) кредитний договір №014-99957-220513 на суму 15000,00 грн зі сплатою відсотків 9,99% річних та комісії з обслуговування кредитної заборгованості 3,49% в місяць. Між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір про відступлення права вимоги від 02.06.2020 №2253/К, у відповідності до якого до ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014-99957-220513 до боржника [PERSON] в розмірі 15475,87 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 6 787,35 грн та заборгованості за нарахованими процентами по кредиту - 8 688,52 грн, що відповідає витягу з Реєстру боржників. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» за кредитним договором в розмірі 16279,02 грн, яку просить стягнути позивач та яка складається з основної суми заборгованості - 6787,35 грн; заборгованості за нарахованими процентами по кредиту - 8688,52 грн; а також розраховані позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 352,24 грн та 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 450,91 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просили суд розглядати справу за його відсутності та згодні на заочний розгляд справи. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомив суд про причини неявки; відзиву на позов не подавала. На адресу суду неодноразово поверталися поштові відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що рахується як повістку врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки та відповідає висновкам, викладеним у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.05.2013 [PERSON] уклала з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (Первісний кредитор) кредитний договір №014-99957-220513 на суму 15000,00 грн зі сплатою відсотків в розмірі 9,99% річних та комісії з обслуговування кредитної заборгованості - 3,49% в місяць. Між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір про відступлення права вимоги від 02.06.2020 №2253/К, у відповідності до якого до ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №014-99957-220513 до боржника [PERSON] в розмірі 15475,87 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 6787,35 грн та заборгованості за нарахованими процентами по кредиту - 8688,52 грн, що відповідає витягу з Реєстру боржників. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, позивачем також нараховано 3% річних на суму заборгованості за період з 02.06.2020 по 23.02.2022 та розмір заборгованості відповідачки у такому разі за Кредитним договором становить 16279,02 грн. (шістнадцять тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень, 2 копійки): основна сума заборгованості - 6787,35 грн; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту - 8688,52 грн; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 352,24 грн; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 450,91 грн. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Проте, враховуючи чинність на момент звернення з вказаним позовом до суду п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом (стаття 257 цього Кодексу), зупиняється на строк дії такого стану, суд вважає правильним розраховані позивачем 3 % річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в розмірі 352,24 грн та 450,91 грн. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, отже позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У позві позивач просить стягнути з відповідача окрім судового збору в розмірі 3028,00 грн також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (підготовка та подача позову до суду, представництво адвоката інтересів клієнта в суді першої інстанції незалежно від обсягу наданих послуг/виконаних робіт). На підтвердження витрат на правничу допомогу до позову надано лише ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Проте лише з ордеру на надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю неможливо визначити склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відповідно, з огляду на викладене, позивачем та його представником не виконано вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (Постанова ВС від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17). З огляду на викладене, в зв`язку із задоволенням позову, виходячи з викладеного та приписів ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача тільки в розмірі сплаченого судового збору 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved