Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулося до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 07.03.2025 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07.03.2025-100003052, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.11.2025 року строком на 168 днів. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, за останнім виникла заборгованість, яка на дату звернення до суду становить 30300,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 13300,00 грн. - заборгованість по процентам, 500,00 грн. комісія, 1500,00 грн. додаткова комісія, 5000 грн. - неустойка. ТОВ "Споживчий центр" просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості за кредитом і судові витрати у справі. Ухвалою суду від 04.12.2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом надіслано відповідачу [PERSON] позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття спрощеного провадження у справі, однак, процесуальним правом на подання відзиву до суду, відповідач не скористався, також, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 07.03.2025 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07.03.2025-100003052, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 03.11.2025 року строком на 168 днів. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на дату звернення до суду з цим позовом становить 24240,00 грн., з яких: 30300,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 13300,00 грн. - заборгованість по процентам, 500,00 грн. комісія, 1500,00 грн. додаткова комісія, 5000 грн. - неустойка. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 07.03.2025 року та паспортом споживчого кредиту, які містять електронний підпис відповідача. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Оскільки у наявних в матеріалах справи копії заявки відповідача та паспорті споживчого кредиту на отримання кредиту наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка та паспорт споживчого кредиту підписані власноручним електронним підписом відповідача, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від Банку грошових коштів не повернув, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25300,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 13300,00 грн. - заборгованість по процентам, 500,00 грн. комісія, 1500,00 грн. додаткова комісія. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 5000,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки [PERSON] уклав договір кредиту з ТОВ "Споживчий центр" 07.03.2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України неустойка в розмірі 5000,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача, а підлягає списанню позивачем. При цьому, суд відкидає твердження позивача про необхідність застосування норм ЗУ «Про споживче кредитування», з тексту якого було виключено спеціальні положення щодо заборони стягнення неустойки у період воєнного стану, оскільки загальна заборона передбачена п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, залишається чинною. З огляду на це, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 гривень. Із наведеного слідує, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2022 грн. (25300:30300 х2422,40). На підставі викладеного та

Outcome: partial