Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 07 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №125738. Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підставі вказаного договору відповідачу надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 25 249,50 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за позикою; 20 249,5 грн., заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Від відповідача відзив на позов не надходив. У судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 листопада 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Судом встановлено, що 07 грудня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» укладено електронний договір позики №125738, за умовами якого відповідач отримала позику у розмірі 5 000,00 грн. Пунктом 1.1.2 Договору передбачена плата за користування позикою у вигляді: процентів у розмірі 0,01%; комісії у розмірі 1,5%. Відповідно до п. 1.1.5 Договору строк повернення позики (термін платежу): 05 січня 2020 року. Згідно з п. 2.1 Договору строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. Відповідно п. 9.3 Договору невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Також відповідачем підписано паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики. Згідно повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01 вересня 2025 року №125738, відповідачу було перераховано кошти в розмірі 5 000,00 грн. Відповідач належним чином не виконав умови договору у встановлений строк. Відповідно до розрахунку заборгованості в період з 07 грудня 2019 року по 31 липня 2025 року відповідач має заборгованість перед ТОВ «ФК «Гелексі» за договором позики №125738 від 07 грудня 2019 року в розмірі 25 249,50 гривень, з яких: 5 000 грн. - заборгованість за позикою; 20 249,50 грн. - заборгованість по процентах та комісії за користування позикою. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Таким чином у відповідача виникли зобов`язання за укладеним договором повернути позику і сплатити відсотки за користування коштами. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що відзиву відповідачем не надано, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а також щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованості за договором позики у розмірі 25 249,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до приписів ст. ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, сторона у справі має право на компенсацію таких витрат, якщо нею буде доведено, що розмір таких витрат обґрунтовано. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 5 000,00 грн є обґрунтованою та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. У зв`язку з наведеним, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти відшкодування позивачу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: approved