Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача [PERSON] , яким просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4798342 від 09 липня 2024 року у розмірі 166400,00 гривень, яка складається з: -суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 26000,00 гривень; -суми заборгованості за процентами 140400,00 гривень. Крім того позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача витрати по сплаті судового збору 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір № 4798342 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами вказаного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Умовами договору встановлено, що сума кредиту становить 26000 гривень, строк кредитування 360 днів, з 09 липня 2024 року по 04 липня 2025 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до умов договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за вказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 26000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. 27 лютого 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений договір факторингу № 27/02/2025, за умовами якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4798342 від 09 липня 2024 року у розмірі 130260,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 26000,00 гривень, заборгованість за процентами 91260,00 гривень. Представник позивача зазначає, що у межах строку договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за 234 календарних дні у сумі 91260,00 гривень. Відповідно до пункту 1.3. договору № 4798342 строк кредиту становить 360 днів (з 09 липня 2024 року по 04 липня 2025 року). Станом на дату укладення договору факторингу від 27 лютого 2025 року № 27/02/2025, строк дії договору № 4798342 від 09 липня 2024 року не закінчився. А тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу, а саме 27 лютого 2025 року донараховано відсотки за 126 календарних днів у розмірі 49140,00 гривень (26000,00 * 1,5 % = 390 гривень/день *126 календарних дні = 49140,00 гривень). Представник позивача зазначив, що станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена, у зв`язку з чим ТОВ «Українські фінансові операції» просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 166400,00 гривень, а також судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача Дідуха Є.О. про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію: щодо підтвердження належності [PERSON] платіжної картки № [NUMBER] ; - інформацію щодо підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) коштів на платіжну картку № [NUMBER] банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» за період з 09 липня 2024 року включно та протягом наступних п`яти календарних днів у сумі 26000,00 гривень за ініціативою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». 25 грудня 2025 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 16 грудня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду витребувані документи. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 09 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір № 4798342. Положеннями пункту 1.1. договору встановлено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефона клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. За змістом пункту 1.2. договору, товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 26000,00 гривень. Відповідно до пункту 1.3. договору, строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору. Згідно з пунктом 1.4. договору, тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5% Відповідно до пункту 1.5. договору орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9541,79% річних. Відповідно до пункту 1.6. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 166400,00 гривень. Відповідно до пункту 2.1. договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Згідно з пунктом 2.2. договору суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Положеннями пункту 4.4. договору передбачено, що у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі. За змістом пункту 5.4.1 договору, клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Вимогами пункту 9.7.1 договору встановлено, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами в договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів) в особистий кабінет/мобільний застосунок для ознайомлення та підписання. Зазначений договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 52757. 09 липня 2024 року відповідач [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав паспорт споживчого кредиту, зі змісту якого слідує, що відповідач ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, із порядком повернення кредиту, а також наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Окрім того, 09 липня 2024 року відповідач [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Зі змісту інформаційного повідомлення слідує, що [PERSON] , як споживач фінансових послуг ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надав згоду товариству на передачу особам, зазначеним у цьому інформаційному повідомленні, інформації про укладення ним договору про споживчий кредит, його умови, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються у разі невиконання зобов`язання за договором за споживчий кредит або відповідно до законодавства України. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором № 4798342 від 09 липня 2024 року виконало у повному обсязі, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «УПР» про успішність транзакції грошових коштів на картку № [NUMBER] на суму 26000,00 гривень, номер транзакції 448004982. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4798342 від 09 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 166400,00 гривень, з яких: 26000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 140400,00 гривень заборгованість за відсотками. 27 лютого 2025 року між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнт) укладений договір факторингу № 27/02/2025 за умовами якого (пункт 1.1.) фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) заплату, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно з пунктом 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі, відповідно до пункту 3.3. цього договору, на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що згідно з вимогами пункту 1.2 договору факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3557 клієнта. З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27/02/2025 від 27 лютого 2025 року слідує, що [PERSON] (порядковий номер 2929) є боржником за кредитним договором № 4798342, сума заборгованості становить 130260,00 гривень. Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . По рахунку № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 26000,00 гривень від 09 липня 2024 року, платник: IPAY_CREDIT_VISA1, Visa Direct. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Як передбачено статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також,статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кредитний договір був підписаний відповідачем 09 липня 2024 року шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора 52757. Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями частини 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. У договорі № 4798342, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Як слідує з матеріалів справи, свої зобов`язання ТОВ «Лінеура Україна» перед відповідачем виконав, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти, що підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів. Отже, враховуючи, що [PERSON] , взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд висновує про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 26000,00 гривень. Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає таке Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за процентами за кредитним договором № 4798342 за період з 09 липня 2024 року по 04 липня 2025 року, в розмірі 140400,00 гривень, яка обрахована позивачем відповідно до наданого розрахунку заборгованості за період з 09 липня 2024 року по 03 липня 2025 року включно. При цьому, позивач виходив із встановленої договором процентної ставки 1,5% на день. Перевіривши розрахунки сторін суд висновує про таке. Встановлено, що кредитний договір № 4798342 було укладено [PERSON] 09 липня 2024 року. Заборгованість [PERSON] за тілом кредиту протягом всього строку дії договору становить 26000,00 гривень. У пункті 1.4.1 кредитного договору зазначено, що стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. цього договору. 22 листопада 2023 року було прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. У частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення договору) зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У пункті 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У листі Національного банку України від 19 лютого 2024 року №14-0004/12097 «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо виконання окремих вимог Закону №3498-ІХ. Так, у пункті 2 вказаного листа зазначено, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %, тобто до 22 квітня 2024 року включно; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %, з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно. З 21 серпня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Представником позивача надано до суду розрахунок заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» за договором № 4798342 про надання споживчого кредиту від 09 липня 2024 року за 234 календарних днів (за період з 09 липня 2024 року по 27 лютого 2025 року). Крім того представником позивача надано до суду розрахунок заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції» за договором № 4798342 про надання споживчого кредиту від 09 липня 2024 року за 126 календарних днів (за період з 28 лютого 2025 року по 03 липня 2025 року). Враховуючи, що кредитний договір № 4798342 було укладено 09 липня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», за період з 09 липня по 20 серпня 2024 року (дата закінчення наступних 120 днів) проценти за користування кредитом повинні були нараховуватись з розрахунку денної відсоткової ставки розміром 1,5% (390,00 гривень на день), що за 43 дні становить 16770,00 гривень. За період з 21 серпня 2024 року по 03 липня 2025 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» - за денною ставкою 1% (260,00 гривень на день), що за 316 днів становить 82160,00 гривень. Відтак, за період з 09 липня 2024 року по 03 липня 2025 року, за який позивачем наданий розрахунок процентів, які підлягають стягненню з відповідача, сума заборгованості відповідача за процентами за зазначений період становить 98930,00 гривень (16770,00 гривень + 82160,00 гривень). Враховуючи вищевикладене, з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 124930,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 26000,00 гривень та заборгованість за процентами у розмірі 98930,00 гривень. Щодо витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10, акт приймання-передачі наданих послуг № 4798342 до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, детальний опис (наданих робіт) № 4798342 від 18 вересня 2025 року. Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Крім того, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд також зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такі висновки повністю узгоджуютьсяз висновками,викладеними впостанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постановах Верховного Суду в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). Дослідивши, надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі 10000,00 гривень. Зі змісту акту приймання-передачі наданих послуг № 4798342 до договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року слідує, що адвокатом Дідухом Є.О. були надані ТОВ «Українські фінансові операції» юридичні послуги вартістю 10000,00 гривень, а саме: -зустріч адвоката та клієнта, надання адвокату усної первинної консультації та роз`яснення з правових питань у рамках цивільного судочинства (кількість годин 0,5, ціна 880 грн/год); -дослідження наданих клієнту документів та аналіз фактичних обставин справи (кількість годин 1, ціна 840 грн/год); -аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції в рамках цивільного судочинства (кількість годин 0,5, ціна 880 грн/год); -підготовка кількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів клієнта, складання захисної позиції з клієнтом (кількість годин 1, ціна 840 грн/год); -письмова юридична консультація, складання захисної позиції з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та захисної клієнтом позиції захисту прав та інтересів (кількість годин 1, ціна 840 грн/год); -проведення адвокатом заходи спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; складання, оформлення та направлення адвокатських запитів (кількість годин 1, ціна 840 грн/год); -складання позовної заявки про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4798342 від 09 липня 2024 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] до суду: Харківський районний суд Харківської області (кількість годин 2, ціна 820 грн/год); -складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заявки, необхідних для повного, загального, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи), (кількість годин 1, ціна 840 грн/год); -складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо (кількість годин 2, ціна 820 грн/год);; -представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4798342 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , в тому числі участь у судових засіданнях (кількість годин 2, ціна 820 грн/год). Надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували здійснення наданих послуг у визначеному в акті обсязі. Так, представник позивача не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували надання адвокатом письмової юридичної консультації та складання письмового консультаційного висновку, вжиття адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема документів на підтвердження, складання, оформлення та направлення адвокатських запитів. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд даної справи здійснювався за відсутності представника позивача, який надав до суду відповідну заяву, а тому зазначення адвокатом про представництво інтересів клієнта в суді загальної тривалістю 2 години, є безпідставним. Витрати на правову допомогу у іншій частині в розмірі 6680,00 гривень є співмірними із складністю справи, наданими послугами, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у відповідному розмірі. Відповідач клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявив. Враховуючи наведене та положення статті 141 ЦПК України, суд висновує про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача у розмірі 6680,00 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» пред`явило вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 166400,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення позивачем позовних вимог на суму 124930,00 гривень, що становить 75,08 % від ціни позову. За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5015,34 гривень (6680,00 х 75,08 % : 100). Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Згідно з платіжною інструкцією № 1931 від 06 жовтня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» пред`явило вимогу майнового характеру (стягнення заборгованості за кредитним договором) на суму (ціну позову) 166400,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення заявлених вимог на суму 124930,00 гривень, що становить 75,08 % від ціни позову. За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1818,73 гривень (2422,40 х 75,08 % : 100). На підставі викладеного і

Outcome: partial