Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.11.2021 року між ТзОВ «Коллект Центр» та [PERSON] , укладено договір № 103730978. Відповідно до умов договору: - п.1.2. Сума кредиту становить 4 000 грн; -п.1.3. кредит надається строком на 15 днів - п.1.5.2. Проценти за користування кредитом 1 800 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом; - п.1.6. Стандартна процентна ставка за користуванням кредиту становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. -п.1.5.1. Комісія за надання кредиту 1 160 грн., яка нараховується одноразово за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту. 10 лютого 2022 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ " МІЛОАН " відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 103730978 від 16.11.2021, що уклали ТОВ " МІЛОАН " та відповідач [PERSON] . В свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 103730978 від 16.11.2021, де відповідачем є [PERSON] . Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. Просило стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ "Коллект Центр" заборгованість за кредитним договором № 103730978 від 16.11.2021 у розмірі 21 760 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40, 00 грн. та 13 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовних вимогах просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася повторно, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Снятинського районного суду від 04.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку до часткового задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1.2 ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до положень ч. ч. 1.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.. Судом встановлено, що 16.11.2021 року ТОВ " МІЛОАН " та [PERSON] , уклали договір про надання фінансових послуг № 103730978, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 4 000,00 грн., строком на 15 днів з процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом та з стандартною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. Також договором передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. 10.02.2022р. між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ " МІЛОАН " відступило ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 103730978 від 16.11.2021, що уклали ТОВ " МІЛОАН " та боржник [PERSON] . В свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до позичальників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 103730978 від 16.11.2021, де боржником є [PERSON] . Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 103730978 від 16.11.2021 у [PERSON] , наявна заборгованість перед позивачем станом на 21.07.2025, яка становить 21 760 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 000 грн; заборгованість за процентами 16 600 грн; заборгованість за комісіями 1 160 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме у встановлений договором термін не повернув тіло кредиту, відсотки та за його користування, та комісію. Однак суд не погоджується з нарахування відсотків фактором, та зазначає наступне. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Із розрахунку заборгованості первісного кредитора за кредитним договором відповідачу нараховані відсотки за період з 17.11.2021 по 30.01.2022, що становить 75 день. Із розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» відповідачу за кредитним договором нараховані відсотки за період з 10.02.2022 по 23.02.2022, що становить 14 днів. Відповідно до п.1.3. умов договору строк кредитування становить 15 днів. Однак згідно п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування, але загалом строк не може перевищувати 60 днів. Судом здійснено перерахунок, щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, а саме: тіло кредиту 4 000 грн., нарахування відсотків у період: з 17.11.2021 по 01.12.2021 3 % * 15 днів = 1 800 грн., за період з 02.12.2021 по 30.01.2022 5 % * 60 днів = 12 000 грн. Загальна сума заборгованості по відсотках, яка підлягає стягненню з відповідача становить 13 800 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення відсотків, слід відмовити. Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена ним в сумі 13 000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч.3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 75 від 02.06.2025 року, згідно якої ТОВ «Коллект центр» та Адвокатське об`єднанням «Лігал Ассістанс» погодили надання правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , які полягали в наданні усної консультації з вивченням документів та складанні позовної заяви про стягнення боргу, гонорар за які складає 13000 грн., що також підтверджується Витягом з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 року. Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Із врахуванням указаних обставин справи, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а також сталу судову практику із розгляду однотипних правовідносин, вважає, що поданий ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] , позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором № 103730978 від 16.11.2021 у сумі 18 960 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., заборгованість по відсотках в розмірі 13 800 грн., заборгованість по комісії 1 160 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до відповідача., задоволено частково, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі, 2 110,69 грн., із розрахунку 18 960*2 422,40/21 760

Outcome: partial