Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 26 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №00-9832324, відповідно до якого відповідач отримав кредит на суму 6 900,00 грн, які останній зобов`язувався повернути у встановлений строк та сплатити відсотки за користування ними. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно з умовами якого ТОВ «Макс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №Б/Н від 20 січня 2025 року до Договору факторингу, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 382 грн 00 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту 6 900,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 7 482,00 грн. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, відповідач не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. Від відповідача відзив на позов не надходив. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 26 червня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9832324, згідно п.1.1 якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у формі кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Як зазначено у п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.5.1, 1.6, 1.8, 1.9 Договору, сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) - 6 000,00 грн; строк дії кредитної лінії (Строк кредитування) - 360 календарних днів (дата остаточного повернення кредиту 21 червня 2025 року); тип процентної ставки фіксована; стандартна процента ставка 1,45% в день; комісія за надання кредиту 900,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою 9115,87%; орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною процентною ставкою 38 220,00 грн. Договір укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «51810». У відповідності до п.7.11 Договору сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Відповідно до Інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 06 лютого 2025 року, відповідачу [PERSON] 26 червня 2024 року було надано грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн., шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок № [NUMBER] Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» інформацією, витребуваною судом, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 26 червня 2024 року було зарахування коштів на суму 6 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно із детальним розрахунком заборгованості ТОВ «Макс Кредит», станом на 20 січня 2025 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором не погашена і становить 14 382,00 грн, із яких: заборгованість за основним зобов`язанням 6 000,00 грн, заборгованість за процентами 7 482,00 грн, заборгованість за комісією 900 грн, штрафні санкції 3 000 грн. 20 січня 2025 року ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до відповідача за кредитним договором №00-9832324 від 26 червня 2024 року на загальну суму 14 382,00 грн, із яких: заборгованість за основним зобов`язанням 6 900,00 грн, заборгованість за процентами 7 482,00 грн, штрафні санкції 3 000 грн. Жодних нарахувань за кредитним договором позивач не здійснював. Розмір наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 14 382,00 грн: заборгованість за кредитом 6 900,00 грн, заборгованість за процентами 7 482,00 грн. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Встановлено що договір між сторонами укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Встановлено, що в кредитному договорі укладеному між сторонами визначені істотні умови договору, в тому числі сума і строк кредиту, відсотки за користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту, тощо. Договір підписаний відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію. Відповідно до ч.2 ст. 8 вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість погашена не була. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позивачем підтверджено набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9832324 від 26 червня 2024 року. Як було зазначено, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Представлений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає умовам договору, заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах строку кредитної лінії. Разом з тим в суму заборгованості за сумою кредиту безпідставно включено 900,00 грн комісії, а тому суд вважає складовими заборгованості: 6 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 7 482,00 грн процентів за користування кредитом та 900 грн комісії. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору та порушення нею взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цим кредитним договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредитів не сплачувались, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі не надав. Проте суд зазначає, що кредитний договір укладено 26 червня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Так, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №3498-ІХ, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним. Згідно з розрахунком первісного кредитора проценти нараховувалися з 26 червня 2024 року до 19 вересня 2024 року включно за ставкою 1,45% в день у розмірі 87,00 грн в день. Розмір нарахованих процентів за період з 26 червня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. Заборгованість за процентами за цей період становить 4 785,00 грн. Проте нарахування процентів з 20 серпня 2024 року по 19 вересня 2024 року за ставкою 1,45% в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки. Отже, розмір процентів, що мав сплачуватися відповідачем щоденно у період з 20 серпня 2024 року по 19 вересня 2024 року (31 день) становить 1 860,00 грн (6 000,00 х 1% = 60; 31 день х 60 = 1 860,00 грн). Враховуючи зазначене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами у загальному розмірі 6 645,00 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13 545 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6 000,00 грн, заборгованість за процентами 6 645,00 грн, комісія 900 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 281,42 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до приписів ст.ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн., які підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, Додатковою угодою №25770856011 до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, Актом прийому-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року. Отже, судом встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. З огляду на часткове задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6 592,62 грн.

Outcome: partial