Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

16.09.2025 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що [INFO] у [PERSON] в м. Строволос в районі Нікосія, Кіпр було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 2548 від 24.07.2018. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вони мають неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , які є громадянами України та проживають разом з нею в м.Полтаві. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникають конфліктні ситуації, стосунки напружені, між нею та відповідачем втрачено почуття взаєморозуміння та любові. Відповідач проживає окремо, місцезнаходження якого їй не відомо. Шлюбні стосунки тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть. За на ведених обставин подальше збереження шлюбу та примирення не можливі. Від так, перебування у шлюбі суперечить інтересам обох з сторін. На підставі вищевикладеного прохала суд розірвати шлюб між громадянкою України [PERSON] та громадянином [PERSON] , зареєстрований 24.04.2018 уМуніципалітеті в м. Строволос в районі Нікосія, Кіпр, актовий запис № 2548 від 24.04.2018. Після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Ухвалою Подільського районного суду м. Полтави від 23.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків. В подальшому заявою від 27.10.2025 вимоги ухвали виконано. Ухвалою суду від 04.11.2025 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Виклик відповідача у судове засідання опублікувати та розмістити на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Подільського районного суду міста Полтави у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі». Позивач в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи без її особистої участі, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб з [PERSON] розірвати, примирення не можливе. Щодо заочного судового рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що 24 квітня 2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований в Муніципалітеті в м. Строволос в районі Нікосія, Кіпр, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Форма D - [Розділ 12(4)] № ПГ 33/18. На зазначеному свідоцтві проставлено апостиль, виданим Міністерством юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр № 137672/18. Під час шлюбу, у сторін народилися сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 05.11.2024, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 09.10.2024. Про наявність спору про місце проживання дитини сторони не посилалися. Судом установлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам. Клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Згідно зі статтею 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Документом, яким встановлено безпосередні процедури легалізації шлюбу, укладеного за кордоном, є Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» № 52/5 від 18 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями. Тобто, для визнання шлюбу державою Україна, укладеного в іншій країні, з усіма правовими наслідками, шлюб необхідно легалізувати. За загальним правилом, легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави. Процедура легалізації в Україні таких документів, як: свідоцтво про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України № 113 від 04 червня 2002 року. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Так, з поданого позивачем в якості доказу документу про укладення шлюбу (свідоцтва про шлюб) вбачається проставляння на ньому апостиля. Таким чином, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 24 квітня 2018 року в Муніципалітеті в м. Строволос в районі Нікосія, Кіпр, є дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення. Копія свідоцтва про шлюб перекладина на українську мову перекладачем [PERSON] та посвідчено нотаріусом. Відповідно до статті 1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини другої статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття55 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За правилом частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, втратили емоційний зв`язок як подружжя, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Згідно із статтями 114, 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved