Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 05.12.2025 позивачка звернулася з позовом та просить розірвати шлюб з відповідачем, що зареєстрований 05.11.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Сумської міської ради, актовий запис № 1296. Крім того, просила стягнути з останнього аліменти на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 05.11.1999 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Має з ним дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Однак сімейні відносини не склалися, відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть. Домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні сина не знайдено. При зверненні до суду з позовною заявою позивачка зазначила про розгляд справи без її участі. Відповідач не з`явився і завчасно не повідомив про поважність причин неявки. Судова повістка, копія ухвали та позовна заява з додатками направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. Відповідач отримав вказані документи 26.12.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно з п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відтак відповідач є таким, що належно повідомлений про дату і місце розгляду справи. Таким чином згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК Українинемає перешкод для судового розгляду. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду від 10.12.2025 призначено судовий розгляд у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін о 09-50 год. 13.01.2026. Вказаною ухвалою запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Дослідивши справу, суд дійшов наступного. Суд встановив, що з 05.11.1999 сторони вступили в шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Сумської міської ради, актовий запис № 1296. Спільне життя сторін не склалося, через різні погляди на життя та на сімейні відносини, відсутнє почуття взаєморозуміння, любові та поваги. Шлюбні відносини вони фактично не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Сторони не досягли згоди по його утриманню. Встановлені факти підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , копії яких містяться в матеріалах справи. Зміст спірних правовідносин. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України та пов`язаними нормами, які наведені нижче, відповідно до положень яких шлюб, який не можливо зберегти, підлягає розірванню. Також передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21, ч. 2 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Ураховуючи зазначені положення закону вбачається, що шлюб є добровільним сімейним союзом жінки та чоловіка. При цьому він ґрунтується на вільній згоді між ними. Якщо у подружжя припинилися такі стосунки в силу, наприклад зміни особистого ставлення один до одного, втрати любові, поваги тощо, то втрачається сенс існування такого шлюбу. У даній справі дружина заявила про розпад сім`ї, свідомо підтвердила про втрату любові та поваги до чоловіка. Також вказала, що відновити сім`ю неможливо. З наведеного вбачається, що припинився інтерес сторін у спільному шлюбі, а перебування у ньому вочевидь є неприйнятним. Розпад сім`ї певною мірою є негативним явищем. Подружжя втрачає зв`язок один з одним. Збереження таких неприйнятних відносин є неправильним та суперечить різним інтересам подружжя. Однак для цього існує інститут розірвання шлюбу у судовому порядку. Відтак шлюб необхідно розірвати, адже він розпався, зберегти його неможливо, а збереження суперечить інтересам сторін. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З наведених положень закону вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину за взаємною згодою. У разі відсутності згоди розмір участі може бути визначений рішенням судом. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами не надано доказів для перевірки обставин визначених ч. 1 ст. 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Наведені норми вказують, що розмір частки матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд враховує матеріальне становище батьків, їх стан здоров`я, наявність інших утриманців та матеріальний стан й стан здоров`я дитини. На порушення положень ст.ст. 77-81 ЦПК України сторони не надали суду доказів, щодо свого стану здоров`я та матеріального становища, здоров`я та матеріального становища дитини. Відповідач не надав жодних доказів наявності у нього розміру стабільного, регулярного доходу тощо. Відзив на позовну заяву він не подав. У зв`язку з цим суд вважає, що сторони визнали, що їх стан здоров`я та дитини є задовільними, а у відповідача відсутні обставини, які впливають на обов`язок утримувати дитину та розмір такого утримання. Враховуючи встановлені факти та вказані положення закону, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину. Враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений розмір аліментів позивачем є найбільш прийнятним для сторін і дитини. На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 05.12.2025. Ураховуючи наведене позов підлягає задоволенню. Розподіл процесуальних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1 211 грн 20 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved