Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.08.2025 до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про визнання недійсним кредитного договору від 05.05.2025 на суму 1 500,00 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.05.2025 на її ім`я було отримано кредит в розмірі 1 500,00 грн. Про його наявність вона дізналася 20.05.2025 через повідомлення «Viber». Зазначає, що ніколи не зверталася до фінансової компанії та не отримувала споживчий кредит. У зв`язку з чим вона звернулася до ГУНП у Волинській області і за її заявою 22.08.2025 внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення та розпочато кримінальне провадження. ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи, пояснення учасників справи Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 07.11.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 08.12.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з витребуванням доказів. Від представника відповідача надійшли письмові пояснення (а.с.74-80), відповідно яких просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» не є фінансовою установою і не укладає кредитних договорів із споживачами, а тому звернення позивача з позовом є безпідставним. Проте, вказав, що 07.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу, укладеного з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №597999080 від 29.04.2025. Отже, позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, матеріали справи не містять жодного кредитного договору від 05.05.2025 року на суму 1 500 грн 00 коп. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не надіслав, а тому справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч.5 ст. 279 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі заявки 29.04.2025 між TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №597999080, за умовами якого позивач отримав кредитний ліміт в розмірі 4 100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, і зобов`язався у строк 28 днів повернути кредит та сплатити відсотки (а.с.83,86-97). Позивач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор: GUZM, який надіслано на тел.0933910903 та введено 29.04.2025 в 18:23:18 (а.с.97зв). До договору №597999080 від 29.04.2025 видано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт», де визначені основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с.84-85). Дії позивача по отриманню кредитних коштів сформовані у довідці від 29.04.2025 (а.с.82). Надалі 01.07.2025 ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема за кредитним договором №597999080 від 29.04.2025 (а.с.98-100,101-107). Відповідно кредитного звіту станом на 06.10.2025 по [PERSON] міститься інформація за договором (b4f8faa0-0db6-42ad-b213-d975136867be) у п.5 про кредитний договір на інші споживчі цілі, дата видачі кредиту - 05.05.2025, термін кредиту - 05.05.2030, сума кредиту - 1 500,00 грн, поточна заборгованість - 4 332,30 грн, донор інформації - Таліон Плюс; інформація за договором (b4f8faa0-0db6-42ad-b213-d975136867be) у п.19 про кредитний договір на інші споживчі цілі, дата видачі кредиту - 05.05.2025, термін кредиту - 05.05.2030, сума кредиту - 1 500,00 грн, поточна заборгованість - 0 грн, донор інформації Оптимальні кредити, кредит проданий, вторинний кредитор ЄДРПОУ - 39700642; (а.с.10-33). 22.08.2025 [PERSON] звернулася до відділу поліції із заявою про кримінальне правопорушення, на підставі якої внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення та розпочато кримінальне провадження №12025035600000049 (а.с.9). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач у позовній заяві зазначає, що з «ТОВ «Таліон Плюс» 05.05.2025 був укладений кредитний договір на споживчі цілі на суму 1 500,00 грн, однак матеріали справи указаного договору не містять та позивачем не надано. Натомість у кредитному звіті станом на 06.10.2025 по [PERSON] міститься інформація за договором (b4f8faa0-0db6-42ad-b213-d975136867be) у п.19 про кредитний договір на інші споживчі цілі, дата видачі кредиту - 05.05.2025, сума кредиту - 1 500,00 грн, поточна заборгованість - 0 грн, донор інформації Оптимальні кредити. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору 05.05.2025 на суму 1 500,00 грн між [PERSON] та ТОВ Таліон Плюс». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 756/15524/18-ц зазначено, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Таліон Плюс» у вказаному спорі є неналежним відповідачем, оскільки, згідно кредитного звіту, договір був укладений з іншою юридичною особою, а саме з ТОВ «Оптимальні кредити», код ЄРДПОУ 42780924, а заявлені позивачем порушення могли бути допущені саме в момент укладення оспорюваного договору. Натомість ТОВ «Таліон Плюс» не порушувало прав позивача, доказів на підтвердження того, що ТОВ «Таліон Плюс» своїми діями чи бездіяльністю порушило права позивача не надано. Будь-яких клопотань зі сторони позивача про заміну неналежного відповідача суду не подано. З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, слід відмовити у задоволенні позовних вимог. V. Розподіл судових витрат Згідно із п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачеві не відшкодовуються, а від відповідача письмових заяв про їх відшкодування та доказів на підтвердження таких витрат не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed