Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна, особи на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] . Представник заявника звернувся із заявою, яку мотивує наступним [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] , помер [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27 грудня 2025 року , довідки про смерть № С-02635 від 27 грудня 2025 року, медичного свідоцтва про смерть серія 35 № 125029660 від 23 грудня 2025 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] , помер [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна. Померлий є чоловіком заявниці, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серія [NUMBER] від 22 січня 1977 року. Встановлення факту смерті необхідне заявниці для оформлення спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . В січні 2026 року заявниця через свого представника звернулась до Личаківського відділу ДРАЦС у м.Львові з метою зареєструвати смерть чоловіка згідно із законодавством України. Але їй усно було роз`яснено, що у цьому випадку підставою для реєстрації смерті є встановлення в судовому порядку факту смерті особи. Таким чином, заявниця позбавлена можливості зареєструвати смерть чоловіка згідно із законодавством України компетентним державним органом та вирішити питання спадщини після її смерті, так як свідоцтво про смерть видане органами окупаційної влади не визнається в Україні та на міжнароджному рівні. У судове засідання заявник, його представник не з`явилися, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи відзиву не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності заявника, його представника, заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] , помер [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27 грудня 2025 року , довідки про смерть № С-02635 від 27 грудня 2025 року, медичного свідоцтва про смерть серія 35 № 125029660 від 23 грудня 2025 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] , помер [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, територія вся територія АР Крим визначено як тимчасово окуповану, починаючи з 20.02.2014 року, таким чином, будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України, є нелегітимними. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, передбаченими на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створює правових наслідків. Отримані документи на підтвердження факту смерті [PERSON] є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про смерть особи не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. З огляду на вказане, зареєструвати факт смерті [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України заявник не в змозі, оскільки отримані документи, які видані незаконними органами, не є документами, на підставі яких можливо провести державну реєстрацію смерті особи, а отже, не створює жодних юридичних наслідків. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому дійшов висновку, що факт смерті [INFO] в місті Саки, АР Крим, Україна, особи на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Саки, АР Крим, Україна, громадянство Україна, РНОКПП [NUMBER] , є доведеним та підлягає встановленню. До такого висновку суд дійшов на підставі досліджених письмових доказів, наданих заявником, які нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. У відповідності до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved