Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» в особі директора Сердійчук Я., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в обґрунтування якого зазначено, що 19.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено договір позики №3236619660-75612 шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті товариства, з веденням одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на яку в подальшому було перераховано кошти в сумі 2000,00 грн. Термін користування кредитом 14 діб, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, однак відповідач своє зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернула, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором позики №3236619660-75612 від 19.05.2021 року в розмірі 12959,00 грн. 07.09.2021 року ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на підставі договору факторингу №07-09/21 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» своє право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики №3236619660-75612 від 19.05.2021 року. 10.01.2023 року відповідно до договору №10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило своє право вимоги ТОВ «Коллект Центр», в тому числі і за вказаним договором позики. В подальшому, 18.02.2025 року на підставі договору №18-02/25 між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за вказаним договором перейшло останньому. 29.04.2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики №555146337710, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору відповідач отримав на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти в сумі 2000 грн, строком на 30 днів, тип процентної ставки фікосвана, шляхом перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, а відповідач вчасно їх не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором №555146337710 від 29.04.2021 року в розмірі 5123,00 грн. 18.12.2023 року ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло права вимоги до боржників, в тому числі за договором позики №555146337710 від 29.04.2021 року. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними договорами. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за вищевказаними договорами становить 18082,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 14082,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09.10.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 28.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Ключенкової Х.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у задоволені позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що дані позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» не можуть бути задоволені, оскільки до даного спору слід застосувати позовну давність. Строк позовної давності сплинув 29.05.2024 року, проте Позивач звернувся до суду лише в 2025 році. Крім того, щодо нарахування процентів зазначає, що відповідно до Договору №3236619660-75612 від 19.05.2021 року плата за користуванням Кредитом встановлена в розмірі 1,95% за кожен день користування Кредитом. В той час, згідно з Договором №555146337710 від 29.04.2021 року, знижена процентна ставка становить 400% річних, що дорівнює 1,09% за кожен день, а також діє стандартна процентна ставка 950% річних, що дорівнює 2,60% за кожен день. Законодавством України, а саме ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Крім того позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт перерахування та отримання відповідачем кредиту в розмірі 2000 грн за Договором позики №3236619660-75612 від 19.05.2021 року та кредити в розмірі 2000 грн за Договором позики №555146337710 від 29.04.2021 року та наявність заборгованості за вказаними кредитними договорами. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Враховуючи не доведення позивачем наявності та розміру заборгованості, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище договором відсутні. У тексті договорів зазначено про застосування при підписанні договорів відповідачем одноразових ідентифікаторів. Водночас, матеріали справи не містять заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції укладення договору в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Не надано суду доказів на підтвердження того, що для підтвердження акцепту Договорів позичальником було проведено ідентифікацію Відповідача з використанням аналога електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитних договорів з відповідачем в електронному вигляді з використанням електронного підпису. 03.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. подано до суду відповідь на відзив, в якому представник не погоджується з доводами сторони відповідача, з огляду на наступне. Щодо договору №3236619660-75612: 19.05.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] укладено Договір № 3236619660-75612. На виконання умов укладеного договору № 3236619660-75612 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2000,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Платежі Онлайн» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн», відповідно до якого 19.05.2021 року здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 2000,00 грн. Щодо договору № 555146337710: 29.04.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладено Договір № 555146337710. В договорі №3236619660-75612 саме Позичальником зазначено номер карткового рахунку для переказу коштів відповідно до погоджених умов Договору (п.10 Реквізити сторін Договору). На виконання умов укладеного договору №555146337710 позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2000,00 грн. Дана обставина підтверджується квитанцією LIQPAY 1633809409, відповідно до якої 29.04.2021 здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у сумі 2000,00 грн. Призначення платежу: видача кредитних коштів. Під час укладення договору №555146337710 саме Позичальником зазначено номер карткового рахунку для переказу коштів відповідно до погоджених умов Договору. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Звертаємо увагу, що ні первісний кредитор, ні Позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, вона мав можливість здійснити запит до банку про наявність у неї карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, для спростування заперечень відповідача, разом з даними поясненнями подається клопотання про витребування доказів. З приводу нарахування відсотків представник зазначив наступне. Підписуючи договори позики, сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору у разі належного та неналежного виконання зобов`язань Позичальником. Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем, відповідно до погоджених умов договору. Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитор має право нараховувати відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування в межах визначених Договором позики максимальних строків, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі, нараховано відсотки в межах дії даного Договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Всі інші доводи представника відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Додатково зазначає, що ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного Договору про відступлення права вимоги. Щодо покликань відповідача на ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, зауважимо, що 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734- VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 21 серпня 2024 позивач міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5%, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1% на день. З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори укладено 19.05.2021 року та 29.04.2021 року, тобто до набрання вищезгаданим законом законної сили, а проценти нараховані до 23.02.2022 року. У зв`язку з цим, доводи відповідача про необхідність застосування норм ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є безпідставними. З приводу факту укладення договору вказав, що укладені кредитні Договори між первісними кредиторами та відповідачем відповідають формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. З наданих документів вбачається, що Договори було підписано одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Щодо позовної давності, то представник звертає увагу суду, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. Виходячи з чого, посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. На підставі зазначеного просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 05.11.2025 року поновлено позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» строк для подання клопотання про витребування доказів. Витребувано у АТ АБ «Південний»: ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , № [NUMBER] в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки. докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 2000,00 грн, які 19.05.2021 були на неї перераховані;, а саме витребувати виписки за номером картки № [NUMBER] за період з 19.05.2021 по 26.05.2021; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 2000,00 грн, які 29.04.2021 були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки № [NUMBER] за період з 29.04.2021 по 06.05.2021; інформацію, чи відкривалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] ) банківська картка № [NUMBER] , № [NUMBER] (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки № [NUMBER] , № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 19.05.2021 по 26.05.2021; за номером картки № [NUMBER] за період з 29.04.2021 по 06.05.2021; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , дата народження: [INFO] ). 25.11.2025 року засобами поштового зв`язку на виконання вищевказаної ухвали суду від АТ АБ «Південний» на адресу суду надійшла відповідь, з якої вбачається, що в Банку на ім`я [PERSON] виявлено наступний поточний рахунок: [NUMBER] від 16.05.2018 року у гривні, до якого була оформлена картка № [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] вказан в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) як основний номер мобільного телефону, за допомогою якого можуть проводитись/підтверджуватись фінансові операції, здійснюватися отримання паролів та повідомлень від Банку. Також надано інформацію щодо руху грошових коштів по рахунку [NUMBER] у гривні за період з 19.05.2021 року по 26.05.2021 року, та з 29.04.2021 року по 06.05.2021 року. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Щодо укладення договору позики № 3236619660-75612 «Проста позика» від 19.05.2021 року. Судом встановлено, що 19.05.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] уклали договір позики № 3236619660-75612 «Проста позика» (далі - договір № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року), відповідно до умов якого за цим договором товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором (а.с.6-10). Згідно з п. п. 2.2.-2.7. договору № № 3236619660-75612 від 19.05.2021 умовами надання кредиту є наступні: кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 2000,00 гривень; строк користування кредитними коштами складає 14 діб та починається з 19.05.2021 року та закінчується 02.06.2021 року (включно); цільове призначення кредиту (мета використання): придбання позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору; розмір фіксованої процентної ставки, встановлений договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника; плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п. п. 2.3. договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Порядок та умови надання та повернення кредиту визначені п. п. 3.1.- 3.2 договору № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року, зокрема кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 договору. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком розрахунків, або достроково відповідно до порядку, визначеного договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення кредиту, встановленого договором (п. 3.7. договору). Згідно з пп. 4.3.1. п. 4.3. договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе, за цим договором, зобов`язання, у тому числі, щодо сплати процентів за користування кредитом та можливої неустойки, в порядку й на умовах визначених цим договором, натомість позикодавець зобов`язаний після підписання цього договору надати позичальнику кредит (пп. 4.4.1. п. 4.4. договору). Відповідно до п. п. 6.1.- 6.3., 6.8. договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством, а також відшкодовують заподіяні збитки, понад неустойку. Закінчення строку дії цього договору не звільняє від відповідальності за невиконання та/чи неналежне виконання умов цього договору. За несвоєчасне повернення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити на користь товариства штраф у розмірі 50 % відсотків від суми кредиту, який може бути нараховано одноразово на 10-й день прострочення сплати заборгованості. Позичальник підтверджує, що належним чином і в повному обсязі ознайомлений та йому зрозумілі як положення цього договору так і правила кредитування. Цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Цей договір вступає в силу з моменту передання грошей позичальнику, в порядку передбаченому п. п. 3.2. договору (п. п. 9.2., 9.5. договору). Згідно з п. п. 9.7., 9.17. договору сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 702 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Як вбачається з матеріалів справи договір № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A4H8RSYG, час відправлення 21:20:46, введено 19.05.2021 року 21:21:28. До матеріалів справи долучені копії графіку розрахунків, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A4H8RSYG, 19.05.2021 року (а.с. 10 зворот-11); паспорту кредиту, у якому міститься інформація щодо основних умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором (а.с.11 зворот - 13 зворот); правил про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (а.с.14-15 зворот); інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» від 31.01.2025 року вих. № 33806/1 про перерахування коштів через платіжний сервіс «Platon» відповідно до договору позики 3236619660-75612, номер транзакції 32144 86801 68144, номер замовлення 217242, сума 2000,00 гривень (а.с.25 зворот, 26). Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Крім того, вищезазначені умови кредитування були доведені до відома відповідача перед укладенням договору, про що свідчить паспорт кредиту від 19.05.2021 року, який підписано [PERSON] , та в якому зазначено, що відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики, виходячи з обраних ним умов надання позики (а.с.11 зворот - 13 зворот). На виконання вимог ухвали від 05.11.2025 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали, зокрема надано виписку по рахунку за період з 19.05.2021 року по 26.05.2021 року, у якій відображено рух коштів по картці № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), емітованої на ім`я відповідача, та яка містить відомості про зарахування суми позики у розмірі 2000,00 грн. Отже, факт отримання відповідачем від кредитодавця грошових коштів на підставі договору позики № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року у сумі 2000,00 грн підтверджується належними і допустимими доказами. Отже, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» свої обов`язки за наданим кредитним договором виконало. Відповідач, взятих на себе, за цим договором зобов`язань належним чином не виконувала, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернула, у зв`язку з чим станом на 07.09.2021 року виникла заборгованість в сумі 2546 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 2000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 546,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «ФК Інкасо Фінанс» (а.с.26 зворот - 27). 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №07-09/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року (а.с.35-37). Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 07-09/21 від 07.09.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт капітал» (а.с.37 зворот), реєстру боржників до цього договору (а.с.38-39) вбачається, що ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3236619660-75612 від 19.05.2021 року (порядковий номер 283). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» передає/відступає ТОВ «Вердикт капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.47-49). Відповідно до акта прийому - передачі Реєстру Боржників від 10.01.2023 року за Договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 (а.с.49 зворот), акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 року (а.с.50-51 зворот), Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року (а.с.51-52), ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №3236619660-75612 від 19.05.2021 року (порядковий номер 81973) на суму 12959,00 грн. 18.02.2025 року між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «Коллект центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі останні набули право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3236619660-75612 від 19.05.2021 року (а.с.53-54). Згідно з Реєстром боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25 від 18.02.2025 року (а.с.58 зворот - 60), ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №3236619660-75612 від 19.05.2021 року (порядковий номер 2007) на суму 12959,00 грн. За наданим розрахунком заборгованості за договором №3236619660-75612 від 19.05.2021 року заборгованість [PERSON] станом на 16.04.2025 року складає 12959,00 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10959,00 грн заборгованість за відсотками (а.с.33). Щодо укладення договору позики № 55514146337710 від 29.04.2021 року. Судом встановлено, що 29.04.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (кредитодавець) укладено договір позики №55514146337710 (а.с.16-18). Договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) 7402. Відповідно до умов вказаного Договору, на підставі заяви про позику від 29.04.2021 року, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 2000,00 грн, які у випадку проведення пролонгації/реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за договором позики № 555146337710 від 29.04.2021 року, укладеного між сторонами, на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.п. 1.1.1. Договору, сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить вiд фактичного виконання Позичальником умов договору та становить: 1.1.1.1 Знижена процентна ставка, фіксована 400 % річних від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення заборгованостi або здійснить таке погашення протягом одного календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку. Також, п.п. 1.1.1.2. Договору передбачена стандартна процента ставка, фіксована 950 % річних від суми Позики застосовується: - у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.п. 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та - у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днiв поспiль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст. 1048 Цивiльного кодексу України. Відповідно до пункту 2.1. Договору позики позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта позичальника у системі «Loany» на сайті системи www.loany.com.ua. Крім того, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідачем підписано графік платежів, який є додатком № 1 до договору позики № 55514146337710 (а.с.18 зворот), паспорт позики (а.с.19-20 зворот), загальні умови надання грошових коштів у позику (а.с.21-25). Відповідно до довідки про ідентифікацію по договору № 55514146337710 від 29.04.2021 року, виданої ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», [PERSON] акцептувала договір підписанням одноразовим ідентифікатором, який надісланий на номер телефону [NUMBER] (а.с.28). Кредитні кошти в сумі 2000,00 грн відповідачу були перераховані на банківську картку з маскою № [NUMBER] , що підтверджується копією квитанції Liqpay за №1633809409 від 29.04.2021 року (а.с.28 зворот). На виконання вимог ухвали від 05.11.2025 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали, зокрема надано виписку по рахунку за період з 29.04.2021 року по 06.05.2021 року року, у якій відображено рух коштів по картці № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), емітованої на ім`я відповідача, та яка містить відомості про зарахування суми позики у розмірі 2000,00 грн. Отже, факт отримання відповідачем від кредитодавця грошових коштів на підставі договору позики № 55514146337710 від 29.04.2021 року у сумі 2000,00 грн підтверджується належними і допустимими доказами. Отже, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої обов`язки за наданим кредитним договором виконало. Відповідач, взятих на себе, за цим договором зобов`язань належним чином не виконувала, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 5123,00 грн, в тому числі заборгованість за тілом кредиту 2000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 3123,00 грн, що підтверджується копією довідки по договору позики № 555146337710 від 29.04.2021 року (а.с.29 зворот-30). 18.12.2023 між ТОВ «Київська торгова-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгова-інвестиційна компанія» відступило за плату ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників (а.с.40-41 зворот). 21.12.2023 між ТОВ «Київська торгова-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено додатковий договір №1, яким внесено зміни до договору факторингу № 18/12-2023 у зв`язку із виявленням технічних помилок (а.с.42). Актами приймання-передачі Реєстру боржників від 22.12.2023 року ТОВ «Факторинг Партнерс» переданий Реєстр боржників відповідно до умов договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 (а.с.42 зворот). Згідно з Реєстром боржників до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023, до ТОВ «Факторинг Парнерс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором № 555146337710 від 29.04.2021 на загальну суму 5123 грн, в тім числі: 2000,00 грн - заборгованість за сумою позики, 3123 грн - заборгованість за процентами (порядковий номер 9376) (а.с. 43 зворот-45). Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи договір позики №323669660-75612 «Проста позика» від 19.05.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] та договір позики №555146337710 від 29.04.2021 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено електронні кредитні договори. З отриманої від АБ «Південний» інформації, витребуваної судом, убачається, що фінансовий номер мобільного телефону, який використовувався для ідентифікації клієнта та підтвердження фінансових операцій, повністю збігається з номером телефону, зазначеним у кредитних договорах. Вказаний номер телефону був прив`язаний до банківського рахунку відповідача та використовувався для здійснення операцій із зарахування коштів, що виключає випадковість або участь сторонніх осіб. Факт використання саме цього номера телефону свідчить про те, що доступ до укладення договору та підтвердження операцій мав безпосередньо відповідач, оскільки фінансовий номер телефону є персональним засобом ідентифікації, що перебуває під контролем власника рахунку. Відповідач не надала суду жодних доказів втрати, блокування чи незаконного використання зазначеного номера телефону третіми особами, а також не зверталася до правоохоронних органів чи банку із заявами про шахрайські дії. Крім того, з банківської виписки про рух коштів по рахунку відповідача встановлено, що у дату, яка відповідає даті укладення кредитних договорів, на її рахунок було зараховано грошові кошти, що відповідає сумі наданню кредиту. Зазначені кошти були зараховані саме на рахунок, власником якого є відповідач, та перебували у її розпорядженні. Що стосується вищевказаних договорів факторингу та договору про відступлення права вимоги вони є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Отже до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право кредитора за вищевказаними кредитними договорами, що підтверджується дослідженими доказами. Тобто ТОВ «Факторинг Партнерс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Щодо суми заборгованості та розрахунків заборгованості по вищевказаних кредитних договорам, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Як зазначалось вище сторонами договору позики №3236619660-75612 «Проста позика» від 19.05.2021 року було узгоджено строк кредитування 14 діб, який починається з 19.05.2021 року та закінчується 02.06.2021 року. Проценти за користування кредитом узгоджено в розмірі 1,95% за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 9.7 договору позики сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст.625 ЦК України у на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 702,00 % річних та підлягає сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ITC та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Отже, підставою для сплати процентів за користування кредитом, нарахованих згідно ч.2 ст.625ЦК України у розмірі, передбаченому пунктом 9.6 договору, є подія відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Однак, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу вимоги. Як вказувалося п. 9.6 договору позики передбачає нарахування процентів поза межами строку кредитування, що є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України в розмірі визначеному договором. Наразі позивач про стягнення процентів відповідно до ст.625 ЦК України не звертався, та відомостей про те, що нараховані позивачем відсотки здійснено відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, суду не надано. Отже, з наданих суду розрахунків заборгованості вбачається, що його проведено поза межами чотирнадцяти денного строку кредитування, що суперечить як умовам узятих на себе сторонами зобов`язань, так і ст. 526 ЦК України. Матеріалами справи не містять відомостей щодо повернення відповідачем кредиту, а відтак суд проводить свій розрахунок заборгованості відповідно до умов договору кредиту №3236619660-75612 від 19.05.2021 року. Так, сума кредиту 2000 грн множиться на 1,95%, а результат множиться на 14 днів, що складає 546 грн - відсотки за кредитом. Отже, загальний розмір заборгованості відповідачки по договору кредиту складає 2546 грн (2000 + 546). Отже, суд дійшов висновку, що обґрунтованою є заборгованість за договором позики №№3236619660-75612 від 19.05.2021 року в розмірі 2546 грн, з яких: 2000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 546,00 грн - заборгованість за відсотками в межах строку користування. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики за Договором позики № 555146337710 від 29.04.2021 року просив, у тому числі, крім тіла позики, стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 3123,00 грн. Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредит надається строком на 30 календарних днів по 28.05.2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству відсотки, передбачені п. 1.1.1 договору, згідно якого сторони погодили тип процентної ставки фіксована. Процента ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить: - знижена процентна ставка, фіксована 400% річних від суми позики в межах строку надання позики, передбаченого в п.1.1 цього договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку; - стандартна процента ставка, фіксована 950% річних від суми позики застосовується у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1 договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п. 1.1.1.1 договору для застосування зниженої процентної ставки та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. При цьому суд враховує, що пільговий період у договорі позикодавцем не зазначено. Крім того, згідно з розрахунком позикодавця ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», при укладенні з ТОВ «Факторинг Партнерс» договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023, за період з дня надання кредиту по останній день кредитування 28.05.2021 року, відповідачу позикодавцем нараховано відсотки 1,09% на день (400,00% річних) від суми позики, а за період з 30.05.2021 по 27.06.2021 відсотки у розмірі 2,6% за день (950,00% річних) від суми позики. Пролонгація строку кредитування договором передбачена п. 2.3 договору. Суду не надано доказів пролонгації строку кредитування за договором позики № 555146337710 від 29.04.2021 року, а тому згідно п. 1.1. договору проценти за користування кредитними коштами мали нараховуватись за період з 29.04.2021 року по 28.05.2021 року у розмірі 657,60 коп, як це передбачено договором та Додатком № 1 до договору. Отже, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», всупереч умов укладеного з [PERSON] договору позики, нарахувало відповідачу проценти в розмірі 3123 грн, замість належних 657,60 грн, та передало 18.12.2023 року право вимоги за кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс». Суд вважає, що визначені умовами договору проценти за користування кредитом, можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування. Після закінчення строку кредитування кредитор має право на застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в порядку, визначеному ч. 2 статті 625 ЦК України, однак таких вимог позивачем заявлено не було. Крім того, згідно з наданим розрахунком первісного кредитора, ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» нарахувало відповідачу 30.05.2021 року штраф у розмірі 500,00 грн. Стягнення такого штрафу передбачене п. 4.2 договору, за умовами якого передбачено стягнення неустойки за прострочення позичальником внесення чергового платежу у розмірі 25% від суми простроченого зобов`язання із внесення чергового платежу. Згідно з цим розрахунку вказані штрафні санкції було списано за рахунок компанії 14.01.2023 року. Ураховуючи викладене, з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 555146337710 від 29.04.2021 року в розмірі 2657,60 грн, яка складається із: суми виданого кредиту у розмірі 2000 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 657,60 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі, яку суд зазначив вище. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Враховуючи викладене, позов необхідно задовольнити частково в розмірі 5203,60 грн заборгованості, відмовивши в позові в іншій частині у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг таких строків було змінено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України (чинного на момент звернення із позовом ) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. За таких обставин посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання відшкодування судових витрат та їх розміру, суд дійшов таких висновків. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 871,40 грн (5203,60 грн х 3028 грн / 18082 грн). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивача додав до позову: копію договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року (а.с.67-68), прайс-лист послуг АО «Лігал Ассістанс» (а.с.68-69 ворот), заявку на надання юридичної допомоги №243 від 01.03.2025 (а.с.70), витяг з Акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 у загальному розмірі 9000 грн (а.с.71). Отже, суд вважає, що витрати позивача на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи задоволення позову частково, оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, оцінивши об`єктивно складність цієї справи, враховуючи предмет спору, суд вбачає наявність підстав для часткового стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2590,00 грн (5203,60 грн х 9000 / 18082 грн), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

Outcome: partial