Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, від якого народилася дитина донька [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, на утриманні інших дітей не має, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до її повноліття, починаючи стягнення з дня подання даної заяви до суду та судові витрати. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач надала заяву, якою підтримала позовну заяву з підстав викладених у ній, просила її задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача адвокатом Волошиною К.Ю. до суду надано відзив на позов, в якому сторона відповідача не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначають, що після припинення спільного проживання відповідач не припиняв участі у матеріальному забезпеченні малолітньої дитини та фактично несе регулярні витрати, спрямовані на задоволення її повсякденних і додаткових потреб. Таким чином, виконуючи свій батьківський обов`язок, що підтверджується наданими квитанціями. За таких обставин, позов є надуманим та необгрунтованим. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, оцінивши всі докази по справі, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 листопада 2025 року до досягнення повноліття дитини. Посилання відповідача на добровільне виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, в тому числі на лікування, комунальні послуги, на одяг, розмір щомісячного утримання якого становить 22000 грн., про що надані до суду квитанції, суд не може розцінювати як підставу для відмови у позові про стягнення аліментів на малолітню дитину. Водночас, надані відповідачем докази спростовують доводи позивача про ухилення від утримання дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі по 1331 грн. 20 коп. Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення таких витрат.

Outcome: partial