Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

28 жовтня 2025 року до Новобаварського районного суду міста Харкова звернулась [PERSON] до до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності, відповідно до якої просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання під час вагітності в розмірі1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що 23.10.2024 між сторонами було укладено шлюб. Сім?я фактично розпалася, з часу залишення сім?ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання позивача під час вагітності, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований. Також позивач заначила, що потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження свого здоров?я та народження здоової дитини. Відповідач, натомість, матеріальної допомоги на утримання позивача у добровільному порядку не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Вказані обставини і вимусили звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюНовобаварського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності. Призначено судове засідання. 19 грудня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого повідомлено, що із даним позовом відповідач не згоден у повному обсязі, вважає вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими, з наступних підстав. У своєму позові позивачка посилається на ч.1 та ч.2 ст. 175 СК України, згідно яких дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Дійсно відповідач та позивачка формально перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2024.Однак, 13.08.2024 відповідач був мобілізований до Збройних Сил України, на даний час продовжує військову службу. Перебуваючи у лавах ЗСУ, відповідач дізнався, що позивачка його зрадила та почала проживати разом з іншим чоловіком. У документах, доданих до позовної заяви, позивачка надала довідку, згідно якої станом на 10.09.2025 строк вагітності складає 26-27 тижнів, тобто початок вагітності припадає на початок весни 2025, що якраз відповідає періоду, коли відповідач вже був мобілізований, а вона проживала разом з іншим чоловіком.Отже, з великою долею вірогідності батьком майбутньої дитини позивачки може бути саме той чоловік, а не відповідач. Крім того, в кінці літа - на початку осені, чоловік, з яким проживала позивачка, був також мобілізований до ЗСУ. Дана обставина змусила позивачку шукати шляхи повернутися до відповідача.Крім того, вказані обставини стали підставою для звернення Відповідача до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу.На даний час його позов знаходиться на розгляді в Новобаварському районному суді міста Харкова, справа № 639/8833/25, суддя Рубіжний С.О., відкрито провадження, судове засідання призначено на 07.01.2026.Крім того, на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, про що достовірно відомо позивачці та про що вона умисно замовчує у своїй позовній заяві, а саме: син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Позивач в судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на обставини викладені у рішенні вище, просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Векленко В.І., який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 25.11.2025 № 5572/2025-4122045, в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні було встановлено, що 23 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, актовий запис № 2498, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.3). Позивач в судовому засіданні повідомила, що на час звернення до суду з даним позовом, сім?я з відповідачем фактично розпалась, її чоловік залишив сім?ю та припинив надавати будь-яку допомогу на утримання позивача, яка була вагітною. [INFO] народилась дитина. Зазначила, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» від 10.09.2025, строк вагітності [PERSON] , [INFO] , складає 26-27 тижнів (а.с. 10). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження. Представник відповідача в судовому засіданні повідомив, що в провадженні Новобаварського районного суду міста Харкова перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ( справа № 639/8833/25, суддя Рубіжний С.О.). [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що у зв?язку з народженням дитини вона працювати не може, доходу не має, а відповідач матеріальної допомоги на її утримання у добровільному порядку не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Так, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. У постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження №61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивач визначила способом стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Як встановлено судом, відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Згідно довідки Військової частини [NUMBER] № 1125 від 31 жовтня 2024 року, [PERSON] з 13.08.2024 перебуває за призовом під час мобілізації на особливий період, що також не заперечувалось представником відповідача (а.с.7). Отже, [PERSON] є військовослужбовцем, отримує постійний дохід, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу дружині. Разом з цим, представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позову посилаючись на те, що перебуваючи у лавах ЗСУ, відповідач дізнався, що позивачка його зрадила та почала проживати разом з іншим чоловіком, отже, з великою долею вірогідності батьком майбутньої дитини позивачки може бути саме той чоловік, а не відповідач. Крім того, на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, про що достовірно відомо позивачці та про що вона умисно замовчує у своїй позовній заяві, а саме: син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Однак, всупереч вимогам ст. 76-80 ЦПК України, стороною відповідача не надано будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів неможливості надання матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дружини-матері, а саме доказів того, що він не є батьком народженої у [PERSON] дитини, що на утриманні відповідача є інші особи, що у нього відсутній заробіток через наявність об`єктивних поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати допомогу своїй дружині-матері, [PERSON] , та беручи до уваги, що спільна дитина сторін, [PERSON] , народився [INFO] , не досяг трирічного віку, позивач здійснює за ним догляд, а відтак вона потребує матеріальної допомоги від відповідача, право на отримання якої передбачено законом. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини-матері та стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. За змістом ч.1 ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст. 141, 142 ЦПК України 1211,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved