Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс"звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що відповідно до укладеного кредитного договору № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] , відповідач отримав кредит у розмірі 58766,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 25.07.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно умов кредитного договору, первісний кредитор зобов`язується надати кредит відповідачу, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з нарахованими процентами за користування кредитом, іншими платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Первісний кредитор перед укладенням кредитного договору, ознайомив відповідача в належній формі в повному обсязі інформацією, що передбачена законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, відповідач ознайомився з тарифами банку і згоден з ними, відповідач ознайомився та підписав заяву про акцепт публічної оферти АТ "Ідея Банк" на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту. Документи щодо інформування споживачів про послуги (правила кредитування, договори про комплексне банківське обслуговування, примірні кредитні договори, приклади розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тарифи, тощо) є публічними, розміщені на вебсайті первісного кредитора за адресою https://ideabank.ua/uk (зокрема https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts, та https://ideabank.ua/uk/cash-credits). Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, надав кредит відповідачу у розмірі 58766 грн. 25.07.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" правонаступником якого є ТОВ "СВЕА ФІНАНС" укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА". 26.07.2023 між ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА", правонаступником якого є ТОВ "СВЕА ФНАНС" та позивачем, укладено договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту, нараховані відсотки, а також плату за обслуговування, відповідно до умов кредитного договору, порушивши свої зобов`язання. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 128632,60 грн, що складається з: 54327,89 грн - сума заборгованості за кредитом; 27450,51 грн - сума заборгованості за процентами; 46854,20 грн - сума заборгованості за плату за обслуговування кредитної заборгованості. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою, відповідач заборгованість не сплатив. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 128632,60 грн, що складається з: 54327,89 грн - сума заборгованості за кредитом; 27450,51 грн - сума заборгованості за процентами; 46854,20 грн - сума заборгованості за плату за обслуговування, та понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.10.2025 матеріали позовної заяви ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю на розгляд до Тиврівського районного суду Вінницької області. 18.11.2025 матеріали позовної заяви ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшли до Тиврівського районного суду Вінницької області. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.11.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був належно повідомлений в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відзиву до суду не подав. Так, згідно з відповіддю з ЄДДР № 1878561 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На зазначену адресу рекомендованим листом скеровано копію ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області про відкриття провадження у справі. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (Ф.119) до суду повернулось 04.12.2025, із відміткою - адресат відсутній. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом установлено, що 25.07.2019 [PERSON] уклав у простій письмовій формі з АТ "Ідея Банк" договір кредиту та страхування № Z62.22377.005521746, підписавши його власноруч (а.с.10). Відповідно до умов договору: тип кредиту - Ідеальний (п.1.1), сума кредиту - 58766,00 грн (п.1.2), процентна ставка та тип - 15% річних, змінювана (п.1.3), строк кредиту - 24 місяці (п.1.4). Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як "Інші послуги банку". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщенні на веб-сайті банку www.ideabank.ua (п.1.5). Дата повернення кредиту 25.07.2021. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), відкритий у банку відповідно до графіку, викладеного в додатку №1 до даного договору (п.1.6). Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 58766,00 гри на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ "Ідея Банк", МФО 336310, та позичальник доручає банку сплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 7665,13 грн згідно умов договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ СК ПЗУ Україна страхування життя в АТ "Ідея Банк" № [NUMBER] через транзитний рахунок відкритий в АТ "Ідея Банк" (п.1.7). Змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 5,5 % (п.1.8). Також, сторони погодили паспорт споживчого кредиту, що є додатком №1 до договору кредиту та страхування № № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019, зокрема порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення (а.с.11). АТ "Ідея Банк" свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит, що стверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту, ордером-розпорядженням № 2 про сплату страхового платежу (а.с.10зворот). 25.07.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" укладено договір факторингу № 01.02.-31/23 (а.с.16-18), відповідно до умов якого АТ "Ідея Банк" передає (відступає) ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" приймає належні АТ "Ідея Банк" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 3 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 (а.с.20-21), ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 128632,60 грн, з яких: 54327,89 грн - заборгованість за основним боргом; 27450,51 грн - заборгованість за відсотками, 46854,20 грн - заборгованість за комісіями. 26.07.2023 між ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу № 01.02-38/23 (а.с.22-24), відповідно до умов якого ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" передає (відступає) ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" приймає належні ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 (а.с.26), ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 128632,60 грн, з яких: 54327,89 грн - заборгованість за основним боргом; 27450,51 грн - заборгованість за відсотками, 46854,20 грн - заборгованість за комісіями. Крім того, розмір вищезазначеної заборгованості відображається у довідці-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором Z62.22377.005521746 від 25.07.2019 (а.с.15). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс"є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Водночас суд зазначає, що [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклав кредитний договір № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019,отримав кредит, користувався кредитними коштами й допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас суд не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019виходячи з такого. Як установлено судом, кредитний договір № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019в п.1.5. містить умову про те, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку № 1 як "Інші послуги банку". Плату щодо вказаних послуг викладено у графіку платежів у виді щомісячних платежів. Отже, встановлення плати за обслуговування кредиту не прив`язано до факту та обсягу надання послуг із обслуговування кредиту, а одразу встановлено в графіку платежів. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за плату за обслуговування в сумі 46854,20 грн. Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 06.11.2023 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виніс постанову у справі № 204/224/21 за касаційною скаргою банку за позовом банку до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. У справі, яка переглядалася, суд установив, що у вересні 2019 року між банком та фізичною особою було укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 1.2 та розділ 4) передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Тобто, обставини тієї справи є ідентичними цій справі. У зазначеній постанові Верховний суд дійшов таких висновків. 10.06.2017 набув чинності Закон "Про споживче кредитування", у зв`язку з чим у Законі "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України "Про споживче кредитування", щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 172/410/21, в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку. З урахуванням викладеного висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії є правильними. У кредитному договорі № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019, укладеним між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] , банк не зазначив перелік банківських послуг, за які встановлено плату за обслуговування кредиту, позивач не навів та не надав достатніх доказів, які б у своїй сукупності доводили факт надання споживачеві послуги за обслуговування кредиту, їх переліку, чи надавались вони частіше одного разу на місяць, що обумовлює їх платність. Водночас, плата за інші послуги банку відповідачу встановлена незалежно від факту надання цих послуг. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що встановлені в п. 1.5 договору кредиту та страхування № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019 та додатку № 1 до цього ж договору умови щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за інші послуги банку суперечать положенням ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", а тому, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього закону, є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено нікчемність умов договору кредиту та страхування № Z62.22377.005521746 від 25.07.2019щодо стягнення плати за інші послуги банку, суд констатує відсутність порушеного права позивача в цій частині позовних вимог та, як наслідок, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за плату за обслуговування в сумі 46854,20 грн. Разом з тим, із виписки за договором кредиту та страхування №Z62.22377.005521746 від 25.07.2019 убачається, що відповідачем оплачено за обслуговування кредиту- 5465,24 грн. Водночас, суд встановивши, що грошові кошти в сумі 5465,24 грн, які було сплачено відповідачем на рахунок первісного кредитора та останнім зараховано в якості погашення плати за обслуговування кредиту, умову про нарахування якої суд визнав нікчемною, вважає за доцільне здійснити перерахунок заборгованості за тілом кредиту, шляхом зарахування сплачених коштів на обслуговування кредиту в рахунок погашення тіла кредиту за ним. Оскільки загальна сума заборгованості за тілом кредиту та процентами складає 81778,40 грн, вона підлягає зменшенню на розмір грошових коштів, спрямованих на обслуговування кредиту, а саме: на 5465,24 грн. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №Z62.22377.005521746 від 25.07.2019, а самев розмірі 76313,16 грн, яка складається із 48862,65 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 27450,51 грн - заборгованість за процентами. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" та ФОП [PERSON] 02.08.2024 укладений договір про надання юридичних послуг № 02/08/2024 (а.с.33-). До позову додано акт приймання-передачі наданих послуг № 109 до договору №02/08/2025 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 (а.с.35), витяг з реєстру № 1 від 25.09.2025 до акту приймання-передачі наданих послуг № 109 до договору №02/08/2025 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 (а.с.36), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 25.09.2025 № 3186 (а.с.37). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 4000,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: витрати зі сплати судового збору у розмірі 1437,12 грн (76313,16х2422,4/128632,6); витрати на правову допомогу у розмірі 2373,05 грн (76313,16х4000/128632,6), всього стягнути судових витрат 3810,17 грн (1437,12+2373,05).

Outcome: approved