Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач просить зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме земельної ділянки, яка на праві власності належить позивачу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.07.2008 Рівненською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 16.09.1997 накладено арешт на його земельну ділянку, зазначає що він не є боржником у будь якому виконавчому проваджені, а його земельна ділянка потрапила до реєстру заборон випадково, оскільки з витягу Дрежавного реєстру речових прав на нерухоме майно у графі відомості про суб`єкт обтяження не зазначено код РНОКПП, а лише прізвище та ім`я по батькові, внаслідок чого арешт був помилково накладений на майно яке належить позивачу з таким же прізвищем, ім`ям і по батькові. За таких обставин, позивач переконаний, що наявність даної заборони порушує його право власності на належне йому майно, а тому із метою відновлення цього порушеного права він вимушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 20.11.2025 відкрито провадження спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також залучено тертю особу АТ «Ощадбанк», яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с. 19). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Представником АТ «Ощадбанк» 17.12.2025 надані письмові пояснення з яких вбачається, що у них відсутня будь яка інформація та документи щодо підстав накладання заборони на майно, що належить позивачу, матеріали справи не містять вищезгаданого повідомлення б/н від 16.09.1997 на підставі якого Рівненською районною державною нотаріальною конторою здійснено спірну заборону. Обтяження № 5228611, яке зареєстроване 18.07.2008 підставою виникнення якого є повідомлення б/н від 16.09.1997 Ощадбанком на об`єкт обтяжень зареєстровано по спливу багатьох років від дати виникнення підстави обтяження, зазначених у відповідних записах, тобто з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Окрім того АТ «Ощадбанк» не зверталося до Рівненської районної державної нотаріальної контори із заявами про державну реєстрації обтяжень вказаного майна. Від представника відповідача 23.12.2025 надійшло клопотання з якого вбачається, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Рівненський обласний державний нотаріальний архів не є належним відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 02.01.2007 відомості щодо права власності [PERSON] на зазначений об`єкт нерухомого майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що знаходиться в с. Вертокиївка Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер 1822081300:02:000:0042 (а.с. 11). Разом із тим, із відомостей, наявних у відповідних державних реєстрах, вбачається, що відносно вказаного об`єкту нерухомого майна наявне обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, що накладений [PERSON] Житомирське районне управління юстиції та видано 18.07.2008 номер обтяження 5228558 (а.с. 46-47). 23.09.2025 в листі № 645/01-21 Рівненський обласний державний нотаріальний архів повідомив, що відповідно до Реєстру для реєстрації заборон (арештів) відчуження об?єктів нерухомого майна, накладених судовими та слідчими органами за 1993-2002 роки Рівненської районної державної нотаріальної контори, було встановлено запис від 16.09.1997 року про накладення заборони на ім?я [PERSON] . Зазначена заборона була накладена Рівненським відділенням Ощадбанку на майно, що знаходиться в с. Вересневе, Рівненського району, Рівненської області. Будь які інші відомості та документи по накладанню і зняттю заборони відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 317 Цивільного кодексу (далі - ЦК) передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 321 ЦК передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(дане твердження зазначено у Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач має право на зняття заборони з нерухомого майна, яка була накладена з порушенням вимог законодавства. Однак, цей позов, попри правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2019 року по справі № 905/386/18, пред`явлений не до стягувача у цьому виконавчому провадженні (особи, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні), а до Житомирського відділу Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, який в силу зазначеної правової позиції є неналежним відповідачем у справі. Окрім цього, у ході судового розгляду справи від позивача до суду не надходило клопотань про заміну відповідача або залучення співвідповідача і вирішення такого роду питань не входить до сфери компетенції суду в разі відсутності відповідного клопотання позивача. Також Верховний Суд неодноразово у постановах від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19, від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20, від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21 наголошував на тому, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуюче наведене, а також зважаючи на те, що це позов поданий до неналежного відповідача суд вимушений відмовити у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed