Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

13 листопада 2025 року представник [PERSON] адвокат Мороз Л.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який відповідно до рішення Роменського міськрайонного суду від 24.02.2025 року було розірвано. Від шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Прізвище позивачкою змінено на « [PERSON] » у результаті укладення шлюбу. За час першого шлюбу позивачкою з відповідачем за спільні кошти 19.10.2022 року був придбаний транспортний засіб марки SEAT, тип - LEON, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.3, дата державної реєстрації за особою 19.10.2022 року, тип палива В, колір сірий, особливі відмітки: загальний легковий хетчбек, що належить відповідачу, як титульному власнику. Автомобіль було придбано за 3700 доларів США, що в еквіваленті гривні за курсом НБУ України станом на 19.10.2022 становило 136530 грн. На даний час вартість автомобіля становить 3 тис. доларів США, що в еквіваленті гривні за курсом НБУ станом на 21.11.2025 року становить 128950 грн. Оскільки вищевказаний транспортний засіб було придбано сторонами в період шлюбу, він належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка перебуває на утримані матері, безумовного права позивачки на 1 / 2 частку спільного сумісного майна подружжя, неподільності транспортного засобу, тому позивачка погоджується на компенсацію їй 2/ 3 вартості автомобіля, а саме 85966,67 грн. Тому просила стягнути з відповідача на користь позивача, компенсацію за 2/ 3 частки вартості транспортного засобу марки SEAT, тип - LEON, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.3, дата державної реєстрації за особою 19.10.2022 року, тип палива В, колір сірий, особливі відмітки: загальний легковий хетчбек, що становить 85966,67 грн. та припинити право спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 01 грудня 2025 по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач позовні вимоги визнав частково та погодився компенсувати позивачу 1 / 2 частки вартості транспортного засобу. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що 09.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.9). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , за [PERSON] 13.04.2019 року зареєстровано транспортний засіб марки SEAT, тип - LEON, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.3, дата державної реєстрації за особою 19.10.2022 року, тип палива В, колір сірий, особливі відмітки: загальний легковий хетчбек (а.с.12). Як вбачається із висновку про вартість майна, здійсненої Суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки- колісного транспортного засобу SEAT LEON, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 21.11.2025 року, без врахування ПДВ складає 128 950 грн. (а.с.23). Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Суд вказує, що ст. 60 СК закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Таким чином, за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16 (провадження № 61-19420св18)). У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як було встановлено, судом та не заперечується сторонами під час перебування у шлюбі було придбано транспортний засіб марки SEAT, тип - LEON, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.3, тип палива В, колір сірий, особливі відмітки: загальний легковий хетчбек. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірний транспортний засіб було придбано у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Встановлено, що відповідач визнає факт набуття позивачем права власності на спірне майно за час перебування у шлюбі та що таке є спільною сумісною власністю подружжя, однак заперечує про стягнення компенсації за 2 / 3 частини вартості спірного автомобіля. Позивач посилаючись на інтереси неповнолітньої дитини, яка перебуває на її утриманні, просить стягнути з відповідача компенсацію за 2/3 частки вартості транспортного засобу. Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Разом з тим суд вважає, що один лише факт проживання дитини з позивачем, сам по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, відповідно до ст.. 70 СК України. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено. Така позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду справа № 521/11825/20 від 15.11.2023. На підставі наведеного вище суд не вбачає за можливе відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя та вважає, що частки у майні є рівними. Враховуючи, те, що спірний автомобіль знаходяться в користуванні відповідача, а позивачем не використовується, позивач згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку вартості транспортного засобу, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб підлягає поділу між позивачем та відповідачем шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини його вартості. Згідно висновку про вартість майна, ринкова вартість транспортного засобу SEAT LEON, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 21.11.2025 року, без врахування ПДВ складає 128 950 грн. Вказана вартість транспортного засобу сторонами у справі визнається та не оспорюється. Таким чином, вартість 1/2 частки транспортного засобу SEAT LEON, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] становить 64475 грн. Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та в порядку поділу майна подружжя, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] компенсацію вартості частини вказаного транспортного засобу в розмірі 64475 грн., припинивши право спільної сумісної (часткової) власності та залишивши право власності на вказаний автомобіль за відповідачем. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 928,14 грн.

Outcome: partial