Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАзПБ») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАзПБ» зазначило, що 26.06.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3668802198/700916 (далі Договір № 3668802198/700916), підписаний електронним підписом позичальника, за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Договору № 3668802198/700916, товариство надає клієнту фінансовий кредит, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» було укладено договір факторингу (далі Договір № 19042022-Є), за яким останнім набуто право грошової вимоги до відповідача, у тому числі за Договором № 3668802198/700916 в сумі 32 000,00 грн, з яких: 8 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 24 000,00 грн сума заборгованості за відсотками. 02.08.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3668802198/453527 (далі Договір № 3668802198/453527), підписаний електронним підписом позичальника, за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом в пункті 7 вказаного договору. Приймаючи умови Договору № 3668802198/453527, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. 19.04.2022 ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» уклали договір факторингу № 19042022-Г (далі Договір № 19042022-Г), за яким останнім набуто право грошової вимоги до відповідача, у тому числі за Договором № 3668802198/453527 в сумі 30 000,00 грн, з яких: 7500,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 22 500,00 грн сума заборгованості за відсотками. 21.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 337652923 (далі Договір № 337652923). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (далі Договір № 28/1118-01), відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру боржників № 151 від 14.09.2021 до Договору № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 337652923. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено договір факторингу № 20102022 (далі Договір № 20102022), за яким останнім набуто право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за Договором № 337652923 в сумі 42 992,00 грн, з яких: 20 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 22 992,00 грн сума заборгованості за відсотками. Як наголошується у позові, відповідач не виконав свої зобов`язання, та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАзПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Також у позові зазначається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Від представника відповідача адвоката Присяжнюк М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими. У відзиві зазначено, що 14 червня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено Договір № 19042022-0, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАзПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАзПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно пункту 1.1. Договору № 19042022-0, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з пунктом 1.2 Договору № 19042022-0, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Фактично тотожні за умовами договорів факторингу, згідно матеріалів справи, укладено позивачем із ТОВ «Гоуфінгоу» 19 квітня 2022 року. 20 жовтня 2022 року позивачем також укладено договір факторингу із ТОВ «Талон Плюс», яке отримало переуступку боргу за договором факторингу із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21.11.2018 року. Відповідач зазначає, що позивач вказує на те, що відповідач має непогашену заборгованість за Договором № 337652923 в розмірі 42 992 грн, з яких 20 000 грн. основна сума боргу, 22 992 грн відсотки. Це стосується кредитного договору, при якому переуступка вимоги переходила двічі: із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Талон Плюс», в подальшому від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАзПБ». Договір № 37652923 укладено 21 червня 2021 року. Договір № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Талон Плюс» підписано 29 листопада 2018 року, а Договір № 20102022 між ТОВ «ТАЛОН ПЛЮС» та позивачем 20 жовтня 2022 року. Тобто, договір № 28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Талон Плюс» укладено до того як підписано Договір № 337652923. Адвокат вказує, що проаналізувавши три факти переходу прав кредитора на позивача, які є предметом доказування у цій справі, вона дійшла висновку, що жоден з них не відповідає необхідним ознакам, які повинен містити договір факторингу, зокрема договори № 19042022-Є, № 19042022-Г, № 20102022 не містять актів-прийому передачі, у яких обсягах відбувається перехід прав кредитора, на яких носіях здійснено передачу реєстрів боржників, а загальна сума заборгованості умисно прихована, що видно із того, що деякі фрагменти тексту на скан-копіях збережені, і це дає підстави встановити, що текст певного змісту є. У додатках до позовної заяви відсутні докази виконання приписів статті 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо письмового повідомлення боржника про відступлення грошової вимоги факторові. Про наявність зобов`язань відповідача перед позивачем останньому вперше стало відомо лише після ознайомлення із змістом позовної заяви. Позивачем також надано розрахунки за договорами № 3668802198/700916, № 3668802198/453527, № 327652923, які є виключно внутрішніми документами, що не дають змогу встановити обставини видачі кредиту і підстави для нарахування процентів. Належним доказом могли б стати первинні документи у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996). Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 996 первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАзПБ» в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялося належним чином, однак, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Присяжнюк М.О. в судове засідання не з`явилися, однак адвокат подала заяву про розгляд справи без сторони відповідача, у задоволенні позову просила відмовити. Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 26.06.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено Договір № 3668802198/700916, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R69545» (а.с. 8, 9). Згідно пунктом 1.1 Договору 3668802198/700916, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 1.2 Договору № 3668802198/700916 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25.07.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства (пункти 1.3 1.6 Договору № 3668802198/700916). В розділі 7 договору зазначено рахунок позичальника № [NUMBER] . У матеріалах справи наявний додаток № 1 до Договору № 3668802198/700916 від 26.06.2021, що є графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, зазначаються дата платежу, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту (а.с. 10). Крім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 11, 12). 19.04.2022 між ТОВ «ФК «ЄАзПБ» та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» укладено Договір факторингу № 19042022-Є з додатками (а.с. 13 20). Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 19042022-Є від 19.04.2022, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 3668802198/700916 в сумі 32 000,00 грн (а.с. 23, 24). Згідно з розрахунку заборгованості за Договором № 3668802198/700916, що складений ТОВ «ФК «ЄАзПБ», заборгованість [PERSON] становить 32 000,00 грн, з яких: 8 000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 24 000,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 25). 02.08.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено Договір № 3668802198/453527, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «R16535» (а.с. 30, 31). Згідно пункту 1.1 Договору № 3668802198/453527 товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 1.2 Договору № 3668802198/453527 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 31.08.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті за реквізитами платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. (пункти 1.3 1.4 Договору № 3668802198/453527). В розділі 7 Договору № 3668802198/453527 зазначено рахунок позичальника № 5167-49ХХ-ХХХХ-6929. В додатку № 1 до Договору № 3668802198/453527, який є графіком платежів, зазначаються дата платежу, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту (а.с. 32). Крім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 33, 34). 19.04.2022 між ТОВ «ФК «ЄАзПБ» та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено Договір № 19042022-Г, разом з додатками (а.с. 35 42). Відповідно до Реєстру боржників до Договору № 19042022-Г ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 3668802198/453527 в сумі 30 000,00 грн (а.с. 45 47). Згідно з розрахунку заборгованості за Договором № 3668802198/453527, складеного ТОВ «ФК «ЄАзПБ», заборгованість [PERSON] становить 30 000,00 грн, з яких: 7 500,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 22 500,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 74 зворотна сторона). 21.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір № 337652923 (а.с. 52 54). Згідно з пунктом 1.1 Договору № 337652923 кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 20 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Кредит надається строком на 126 (сто двадцять шість) днів. Строк дії Договору № 337652923 обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку, на який надано кредит, але в будь-якому разі Договір № 337652923 діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 (двісті п?ятдесят одна цілих вісімдесят п?ять сотих) відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним. У додатку № 1 до Договору № 337652923, який є графіком платежів, зазначаються дати платежів, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту (а.с. 54, зворотна сторона, 55). Крім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» до Договору № 337652923, в якому містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 51). 31.12.2020 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали додаткову угоду № 26 до Договору № 28/1118-01, в якій сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції, зокрема, з тексту вбачається, що згідно пунктом 2.1 цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно Реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 337652923 в сумі 40 132,00 грн. Вказане також вбачається із витягу з Реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 63). 20.10.2022 між ТОВ «ФК «ЄАзПБ» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір № 20102022 з додатками (а.с. 64 72). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАзПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 337652923 в сумі 42 992,00 грн (а.с. 74, 75). Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 337652923 складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість [PERSON] становить 40 132 грн, з яких: 20 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням; 20 132 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 76, 77). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 337652923 від 21.06.2021, складеного ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість [PERSON] становить 42 992,00 грн, з яких: 20 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 22 992,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 78). На підтвердження позовних вимог позивачем також до матеріалів позовної заяви долучено копії: додатків до договорів факторингу; платіжних доручень за відступлення прав вимоги; актів прийому-передачі Реєстрів боржників за договорами факторингу; свідоцтва про реєстрацію фінансової установи; виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАзПБ»; статуту ТОВ «ФК «ЄАзПБ». Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення, а відтак порушене право кредитора підлягає захисту. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 ЦК України). Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України). За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга). Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення Договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (абзац перший). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (абзац другий). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У статті 639 ЦК України вказано: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга). Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів унормовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі Закон № 851). Відповідно до статті 5 Закону № 851 електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина перша); електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина третя); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина четверта). Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 851 використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі Закон № 675). Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 675 електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6). Порядок укладення електронних договорів регулюється статтею 11 Закону № 675. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 11 Закону № 675). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону № 675). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону № 675). Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За частиною дванадцятою статті 11 Закону № 675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму; договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. 2.2. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша). У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)» (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 2.3. Як встановлено судом, між первісними кредиторами та [PERSON] було укладено кредитні договори шляхом підписання відповідачем договорів за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами. Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2023 року (справа № 753/20537/18) вказав, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону № 996 (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 травня 2024 року, справа № 381/1647/21). Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з вимогами пунктів 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій; бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації; виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року (справа № 554/4300/16) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій; тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами існування заборгованості за кредитним договором. На підтвердження факту видачі кредитних коштів за кредитними договорами № 3668802198/700916, № 3668802198/453527 та № 337652923 позивачем надано копії кредитних договорів, додатків до них, договори факторингу та додатки до них, розрахунки заборгованості. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у позичальника заборгованості за укладеними кредитними договорами, факт виплати йому грошових коштів, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону № 996, зокрема, докази перерахування кредитних коштів (відповідні платіжні інструкції), виписки з особових рахунків клієнта про рух коштів, інші документи. Щодо наданих розрахунків заборгованості, які надано на підтвердження суми боргу, таких розрахунків недостатньо для висновку щодо отримання [PERSON] кредитних коштів та порушення останнім обов`язку щодо їх повернення. Відповідні розрахунки заборгованості є одностороннім документом позивача й самостійно не можуть вважатися належним доказом з огляду на вимоги частини першої статті 77 ЦПК України; вони не містять посилань на картковий чи інший банківський рахунок, яким користувався відповідач. Указаний висновок суду кореспондує з правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року (справа № 759/10277/20). У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до вимог частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (частина перша); позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга); якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта); у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина п`ята); докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма). Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй заяві представник ТОВ «ФК «ЄАзПБ» просив розглянути справу при їх відсутності, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЄАзПБ», звертаючись до суду з цим позовом, повинен був отримати від первісних кредиторів первинні документи, які підтверджують перерахування на рахунок відповідача чи видачу йому коштів за кредитними договорами, а також розміру заборгованості за ними. Суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року (справа № 904/5726/19) виснувала, що у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини (підпункти 6.6 та 6.7). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року (справа № 757/37126/18) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є первинними документами, що підтверджують розмір заборгованості, такі документи повністю складено позивачем та первісним кредитором (односторонньо) та лише ілюструють обрахунки позивача та первісного кредитора щодо порядку визначення суми, заявленої до стягнення, але не підтверджують наявність заборгованості, її походження і розмір. Самі по собі розрахунки заборгованості без належних підтверджуючих доказів не можуть свідчити про наявність визначеної позивачем суми заборгованості, а з доданих наразі до позову доказів суд позбавлений можливості зробити достеменний висновок про те, що відповідачем не вчинялись дії щодо її погашення. З урахуванням того, що надані позивачем розрахунки суми боргу за кредитними договорами не є зведеними документами, які не було погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірах, зазначених у розрахунках. У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Як зазначав Верховний Суд, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (див., зокрема, постанови від 16 листопада 2023 року, справа № 757/19682/18-ц, від 16 листопада 2023 року, справа № 344/1404/22, від 08 листопада 2023 року, справа № 442/7748/20). Суд окремо зауважує, що справа перебуває у провадженні суду з січня 2025 року, а отже у позивача (який є професійним учасником ринку фінансових послуг), у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, у тому числі тих, що мають виключне значення для розгляду цієї справи протягом всього цього часу до суду не подав та про те, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, суд не повідомляв, з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався, з огляду на що суд вирішив спір за наявними матеріалами справи. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Враховуючи вищенаведене, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАзПБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами № 3668802198/700916, № 3668802198/453527 та № 337652923 в загальному розмірі 104 992,00 грн, необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи той факт, що у задоволенні позову відмовлено, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 76223 від 30 липня 2024 року (а.с. 92), тож судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на позивача в межах ними понесених.

Outcome: dismissed