Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

28.03.2025 року до Котовського міськрайонного суду Одеської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13120 грн. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2025 року справа передана на розгляд до Красноокнянського районного суду Одеської області. 29.05.2025 року справа надійшла до Окнянського районного суду Одеської області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 24.06.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №2064597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписавши договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.п.1.1 вказаного договору, вкладення цього договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт www.credit7.ua або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідно до п.п.1.2 кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту - 4000 грн; дата надання кредиту - 24.06.2021 року; строк кредиту - 30 днів; стандартна процентна ставка - 1,9% в день. ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу кредитні кошти на реквізити зазначеної відповідачем платіжної картки № [NUMBER] . 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості). Відповідно до реєстру боржників від 24.12.2021 року до вказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 13120 грн, яка складається з: 4000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 9120 грн - прострочена заборгованість за процентами. Позивачем відповідачу була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, однак станом на дату подання позову, зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Тому, вважаючи свої права порушеними, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість в сумі 13120 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. Ухвалою від 03.06.2025 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 04.07.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. 06.08.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому відповідач посилалася на те, що, на її думку, вимоги позивача є безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому підлягають залишенню без задоволення. На думку відповідача, відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору №2064597 від 24.06.2021 року, укладеного нібито між нею та ТОВ «Лінеура Україна», перерахунку останнім коштів саме на її банківський рахунок (картку) та належність вказаного позивачем номеру картки саме їй. Вона заперечує проти позову, оскільки не надсилала електронне повідомлення ТОВ «Лінеура Україна», не заповнювала формуляри заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримувала одноразових ідентифікаторів та не вчиняла жодних дій, які могли бути розцінені, як пропозиції або прийняття пропозицій укласти електронний договір. Позивачем не надано суду жодних доказів вчинення нею таких дій, а також доказів проведення її ідентифікації при вході в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Вона заперечує отримання грошових коштів на підставі вказаного кредитного договору. Крім того, вона вже тривалий час користується телефоном [NUMBER] , тоді як у договорі зазначені інші номери нібито її телефонів. Крім того, у позовній заяві зазначена адреса, яка не відповідає її адресі проживання, оскільки вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , а в позовній заяві адресою її проживання вказана адреса в м.Подільськ Одеської області. На підтвердження нібито надання їй кредиту позивач посилається на відповідь ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яка не є належним та допустимим доказом виникнення між нею та ТОВ «Лінеура Україна» правовідносин з кредитування, а лише підтверджує проведення платежів в системі. При цьому жодних відомостей щодо власника картки отримувача вказана відповідь не містить, а в призначенні платежу не вказано, що вказані кошти перераховано на виконання умов кредитного договору №2064597. Крім того, вказана відповідь не є первинним бухгалтерським документом. Також, на підтвердження своїх посилань позивачем не надано витяг з Українського бюро кредитних історій, де було б зазначено, що кошти в сумі 4000 грн були надані саме їй та ким саме, а також з метою виконання якого саме договору. Тому, на думку відповідача, ТОВ «Лінеура Україна» не могла відступити право вимоги по кредиту позивачу, оскільки вказаний кредит не видавало. Позивачем не надано суду ні доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на її рахунок, як то первинні бухгалтерські документи, ні документів, що підтверджують розмір заборгованості по кредиту та відсоткам, ні детального розрахунку боргу. Також позивачем не надано доказів направлення їй примірника кредитного договору. Тому позивач просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Крім того, у разі відхилення судом зазначених її заперечень, у відзиві відповідач просила врахувати наступне. На її думку, відсотки були нараховані з суттєвим порушенням умов кредитного договору, оскільки строк дії кредитного договору склав 30 днів - з 24.06.2021 року по 24.07.2021 року, тому і відсотки могли нараховуватися лише у згаданий період і їх розмір мав би скласти 2280 грн, а не 9120 грн, як стверджує позивач. Крім того, відповідача не було повідомлено про передачу ТОВ «Лінеура Україна» позивачу права вимоги за кредитним договором. Крім того, на думку відповідача, витрати на правову допомогу є значно завищеними, а деякі вказані позивачем складові цих витрат взагалі не є правовими (юридичними) послугами. Так, в акті про отримання правової допомоги у вигляді нібито наданих правових послуг, зокрема щодо надання консультації щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, тривалістю 2 години на суму 2000 грн, відповідач переконана у неспівмірності таких витрат та недоцільності надання такої тривалої консультації для позивача, який займається такими справами з мільйонними обігами коштів, правами вимоги по яким він володіє, тобто ця справа ні для нього, ні для його адвоката не є першою і, на думку відповідача, необхідності такої тривалої консультації не було, а тому витрати на вказану консультацію мають бути зменшеними до 500 грн. При цьому, «зустріч» з клієнтом не є юридичною послугою. Крім того, на думку відповідача, з причин ненадання послуг щодо складання клопотань, заяв до суду, складання процесуальних документів, моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» стосовно процесуального статусу справи, судом має бути відмовлено у стягненні з неї коштів в сумі 3000 грн, оскільки матеріали справи не містять жодних клопотань, заяв чи процесуальних документів, складених адвокатом в рамках даної справи, окрім позовної заяви, витрати за складання якої позивач просить з неї стягнути окремо. Також, не може враховуватися в даному випадку як юридична послуга підготовка представником позивача до суду заяви про усунення недоліків, оскільки це його помилки та недопрацювання призвели до необхідності її підготовки. Також недоцільним є моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки всі матеріали по справі автоматично доставляються до електронного кабінету позивача та його представника в системі «Електронний суд». Окрім того, на думку відповідача, це не є юридичною послугою. Що стосується позовної заяви, її зміст є шаблонним, адвокатом внесено до неї лише дані відповідача, оскільки з позивачем вони співпрацюють постійно і його дані зберігаються в шаблоні позову, розрахунки заборгованості адвокатом не проводились, 99 відсотків всього позову складає наведення стандартного набору законодавчих актів, які мають загальний регулятивний характер кредитних відносин, тобто жодних надзвичайних знань, зусиль, вмінь та часу у обсязі 2,5 години адвокатом витрачено не було. На переконання відповідача, максимум часу, скільки зайняла підготовка цієї заяви, складає 1 год, а тому за цю частину роботи адвоката може бути стягнуто не більше 2000 грн. Жодних доказів понесених позивачем канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправки кореспонденції на суму 500 грн не надано, тому неможливо встановити чи взагалі така послуга надавалась, як і перевірити її змістовність, а окрім того, вказані витрати взагалі не є витратами на правничу допомогу адвоката, тому відповідач просила у стягненні канцелярських витрат відмовити. Отже, загалом, на думку відповідача, за надану адвокатом позивачу правову допомогу може бути стягнуто максимум 2500 грн. 14.08.2025 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав, а відзив відповідача на позов просив залишити без задоволення. Представник позивача зазначив, що відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу скористалася доступом до мережі Інтернет та перейшла на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрала бажану суму кредиту та строк кредитування, після чого надала персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшла передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Відповідно до встановленого алгоритму дій споживача в телекомунікаційній системі Первісного кредитора, що застосовується з метою акцепту оферти та належного укладення електронного договору, позичальнику надається можливість перейти за посиланням на відповідну вебсторінку, де він має змогу ознайомитися з умовами публічної оферти, яка містить усі істотні умови договору відповідно до вимог цивільного законодавства. Додатково, для підтвердження волевиявлення, на номер мобільного телефону, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту, направляється SMS-повідомлення із відповідною інформацією. Позичальник має можливість завантажити собі на персональний комп`ютер проект договору (оферту) в електронному вигляді, як це передбачено п. 2 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Одночасно з переходом на сторінку ознайомлення з офертою, Первісним кредитором генерується та відправляється, на номер телефону вказаний позичальником в заявці на кредит, персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання електронного договору. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позичальнику в доступній формі роз`яснюється, що у разі згоди з умовами оферти, для її акцепту необхідно ввести на відповідній сторінці одноразовий ідентифікатор, надісланий на вказаний номер мобільного телефону, та натиснути кнопку «ТАК». Сукупність цих дій становить підписання електронного договору шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У конкретному випадку відповідач здійснила усі передбачені дії - отримала одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений нею під час оформлення заявки, ввела його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердила акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Тобто, для укладання кредитного договору, відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був б не укладеним, що, в свою чергу, підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Обставини укладення вказаного договору відповідач не спростувала належними та допустимими доказами. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу, то за умовами кредитного договору кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану Позичальником при укладенні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, зазначений у договорі або доказів того, що зазначений картковий рахунок відповідачу не належить. При цьому, на підтвердження факту перерахування відповідачу коштів позивачем надано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Щодо призначення платежу, то перерахування коштів на платіжну карту Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угоди з банком-еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. Крім того, вказаний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідає вимогам, передбаченим ч.3 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо нарахування відсотків та автопролонгації дії договору, то відповідно до п.1.3 кредитного договору, строк кредиту 30 днів. При цьому, п.4.2 кредитного договору передбачено порядок автопролонгації строку кредиту, а загальна кількість автопролонгацій обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Відповідач погодилася на умови, визначені кредитним договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів, на думку представника позивача, є необґрунтованими. Щодо неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги, представник позивача зауважив, що неотримання відповідачем такого повідомлення не звільняє відповідача від виконання її зобов`язань за кредитним договором, однак відповідач не надала жодних доказів того, що будучи неповідомленою про відступлення права вимоги за кредитним договором, вона належним чином виконала свої зобов`язання за договором на рахунок первісного кредитора. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Ухвалою від 27.11.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 26.12.2025 року до суду надійшли витребувані докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом доставлення судових повісток до його електронного кабінету в системі «Електронний суд», однак у позовній заяві, відзиві на позов та клопотанні про витребування доказів просив проводити розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом отримання судової повістки у вигляді SMS-повідомлення, на що відповідач дала згоду, подавши до суду відповідну заявку /а.с.133/. Крім того, судова повістка про виклик до суду була доставлена відповідачу до її електронного кабінету в системі «Електронний суд» /а.с.130/. Разом з тим, у відзиві на позов відповідач просила розглянути справу у її відсутність, позов не визнає. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). 24.06.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №2064597 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е246, за умовами якого Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) у розмірі 4000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,9% на день, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п.1.2, 1.3, 1.4 Договору) /а.с.11-14/. Згідно з п.п.1.1 Договору, укладення цього договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 Договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом за ініціативою Клієнта, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період пролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі та відображається Клієнту в Особистому кабінеті. У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період автопролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Клієнту в Особистому кабінеті. (п.5.1 Договору). Порядок автопролонгації строку кредиту встановлений п.4.2 договору. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1 - 4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п.4.2.1 Договору). Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту ще на 15 календарних днів. (п.4.2.2 Договору). При цьому, відповідно до п.4.2.5 Договору, загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Згідно з Довідкою про ідентифікацію, складеною ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», клієнт [PERSON] , з якою укладений договір №2064597 від 24.06.2021 року, ідентифікована ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/. 24.06.2021 року на номер телефону [NUMBER] надіслано одноразовий ідентифікатор Е246 /а.с.18/. Факт надання відповідачу кредитних коштів, шляхом їх безготівкового перерахування на картку відповідача підтверджується повідомленням ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке адресоване ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА" про успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта, а саме: 24.06.2021 року о 22:27:04 г в сумі 4000 грн, маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 95022535, призначення платежу: зарахування 4000 грн на карту № [NUMBER] /а.с.27/. Крім того, за інформацією, наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), а також інші картки. По рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) 24.06.2021 року було зарахування коштів на суму 4000 грн. Факт зарахування вказаних коштів на зазначений картковий рахунок підтверджується наданою банком випискою з вказаного рахунку /а.с.134, 135/. З огляду на розрахунок заборгованості за Договором №2064597 від 24.06.2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 23.12.2021 року, відповідач не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості та, на думку ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА", розмір заборгованості відповідача складає 13120 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 4000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 9120 грн. При цьому, відсотки нараховано за період з 24.06.2021 року по 22.10.2021 року, тобто в межах строку кредитування після автоматичної автопролонгації, який не перевищує 120 днів відповідно до п.4.2 Договору /а.с.45-47/. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 24.12.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) укладено договір факторингу №02-24122001, відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності гл.73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Фактору права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників за Кредитними договорами (Потрфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта (Первісного кредитора) у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами /а.с.19-20/. На підтвердження перерахування коштів за договором факторингу позивачем надано відповідні платіжні інструкції /а.с.24, 25/. Згідно витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №2064597 від 24.06.2021 року на загальну суму 13120 грн /а.с.17/. 14.09.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» перейменовано на «ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» /а.с.142-145/. 13.01.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслало відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій також повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором /а.с.15/. Як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача за кредитним договором №2064597, після переходу до позивача права грошової вимоги за зазначеним договором відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості /а.с.16/. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно п.6.4.1 Договору №2064597 про надання споживчого кредиту від 24.06.2021 року, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала свої зобов`язання в строк, встановлений кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 4000 грн, частково задовольнивши позовні вимоги. Що стосується відсотків за користування кредитом, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з долученої до відзиву на позов довідки командира військової частини [NUMBER] Збройних Сил України майора [PERSON] №2490/235/2/475/пс від 22.07.2025 року, відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 18 грудня 2019 року по теперішній час /а.с.80/. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» /в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка діяла станом на день укладення кредитного договору з відповідачем/, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Разом з тим, у період з 24.06.2021 року по 22.10.2021 року первісним кредитором - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» нараховувались відсотки за користування кредитом, розмір яких склав 9120 грн /а.с.45-47/, тоді як, з урахуванням положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» /в редакції, яка діяла станом на день укладення кредитного договору/, відповідачу, як військовослужбовцю, кредитодавцем не мали нараховуватись відсотки, а тому вказані відсотки в сумі 9120 грн. є такими, що нараховані неправомірно та не підлягають стягненню з відповідача. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26.12.2018 року у справі №522/12270/15-ц. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками позивачу слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково (на 30,49%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 738,59 грн (2422,40 грн х 30,49%). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. 25.07.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. Судом встановлено, що 29.12.2023 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклало з адвокатом Пархомчуком С.В. договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат Пархомчук С.В. зобов`язався надавати правову допомогу позивачу в обсязі та на умовах, передбачених Договором /а.с.147-148/. Згідно з п.3.1 Договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично витрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п.3.3 Договору). Сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п.3.4 Договору). Згідно з п.4.1 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2024 року. 27.12.2024 року між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії Договору, у зв`язку з чим викладено п.4.1 Договору у новій редакції: «Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2025 року». Інші умови Договору залишено без змін /а.с.149/. Згідно акту про отримання правової допомоги від 21.07.2025 року та рахунку №21.07.2025-31 /а.с.61, 66/, загальна вартість послуг з надання правової допомоги адвокатом Пархомчуком С.В. під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2064597 від 24.06.2021 року складає 10500 грн, з них: - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №2064597 від 24.06.2021 року - 2000 грн (1 год.); - складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики - 5000 грн (2,5 год); - інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи - 3000 грн (1,5 год); - канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500 грн. Також надана платіжна інструкція №39482 від 21.07.2025 про оплату позивачем на користь адвоката Пархомчука С.В. коштів на суму 10500 грн. в якості оплати наданої правничої допомоги згідно рахунку №21.07.2025-31 /а.с.65/. Суд погоджується із вимогами представника позивача у частині стягнення витрат в сумі 7000 грн на зустріч та консультацію щодо судового врегулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №2064597 від 24.06.2021 року (1 год - 2000 грн) та складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг та аналіз судової практики (2,5 год - 5000 грн). Вищевказані витрати суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами. Інші витрати, які представник позивача просив стягнути в якості витрат на професійну правничу допомогу, не підлягають розподілу між сторонами, виходячи з наступного. Що стосується витрат за подання інших клопотань, заяв до суду, складання процесуальних документів, то до матеріалів справи долучено заяву про усунення недоліків, заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та клопотання про витребування доказів. Заява про усунення недоліків була подана представником позивача через наявність недоліків при поданні до суду первісної позовної заяви, тобто з вини представника позивача, тому оплата за її складання не може бути покладена на відповідача. Щодо підготовки і подання заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотання про витребування доказів, то такі вимоги сторона позивача мала можливість визначити у позовній заяві, а тому об`єктивної необхідності у викладенні вказаних вимог в окремій заяві/клопотанні, суд не вбачає. Моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи є технічною дією і витрати на її здійснення не можна віднести до витрат на професійну правничу допомогу, які були необхідними та неминучими для розгляду даної справи. При цьому, як адвокат Пархомчук С.В., так і безпосередньо ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» мають зареєстровані електронні кабінети в системі «Електронний суд», куди їм надходять всі матеріали по даній справі, в тому числі і постановлені процесуальні документи, що позбавляє відповідного учасника справи необхідності здійснювати моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо розгляду даної справи. Таким чином, матеріалами справи доведено розмір понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Тому, оскільки позов задоволено частково (на 30,49%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2134,30 грн (7000 грн х 30,49%). Що стосується канцелярських витрат на виготовлення копій документів, відправки поштової кореспонденції, то такі витрати відносяться не до витрат на професійну правничу допомогу, передбачених п.1 ч.3 ст.133, ст.137 ЦПК України, а до витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки для її розгляду, передбачених п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України. Разом з тим, в порушення ст.81 ЦПК України, стороною позивача до матеріалів справи не долучено ні розрахунку вказаних витрат (виходячи з чого позивачем визначено їх розмір), ні доказів їх понесення саме в такому розмірі. Тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору з огляду на те, що позивачем не надано доказів заповнення нею формуляра заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання нею одноразових ідентифікаторів чи вчинення інших дій, які свідчать про пропозицію або прийняття пропозиції укладення електронного договору, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки без отримання листів на електронну пошту або у вигляді смс-повідомлень, в тому числі одноразового ідентифікатора для підпису договору, вказаний договір не був би укладений. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, а саме: «Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений». До того ж, як вбачається з інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк», в день укладення кредитного договору на рахунок відповідача, вказаний в зазначеному кредитному договорі, надійшли надані відповідачу кредитні кошти, тобто кредитний договір був фактично виконаний кредитодавцем, що також спростовує посилання представника відповідача на відсутність доказів перерахування чи зарахування відповідачу коштів за кредитним договором. Крім того, у розділі 11 Договору «Реквізити та підписи Сторін» зазначена електронна пошта позичальника: [INFO] , яка відповідає електронній пошті відповідача, зазначеній останньою у відзиві на позов. Також, в зазначеному розділі вказана інформація про паспортні дані та адресу проживання позичальника, яка відповідає паспортним даним та зареєстрованому місцю проживанню відповідача [PERSON] . Щодо посилань відповідача на те, що її не було повідомлено про зміну кредитора, то наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні передбачені ч.2 ст.516 ЦК України, якою встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання буде належним. При цьому, будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредиту первісному кредитору ТОВ «Лінеура Україна» відповідачем, в порушення ст.81 ЦПК України, не надано.

Outcome: partial