Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

(1) Стислий виклад позиції позивача ТОВ «ФК Кредит-Капітал» (надалі також - позивач) звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (надалі також - відповідач) заборгованість за кредитним договором №4421274 від 01.04.2021 в розмірі 23003,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №4421274. На встановлених договором умовах ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у сумі 5 000, 00 грн строком на 30 днів. 23.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №74-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) позивачеві права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Вказує, що відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги позивачеві перейшло також право грошової вимоги до відповідача за договором №4421274 від 01.04.2021 на загальну суму 23003,00 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 4 500,00 грн, заборгованості за процентами 17 553,00 грн, заборгованості за комісією - 950,00 грн. Відповідач не скористався правом відзиву на позов, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. (2) Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи Ухвалою від 25.08.2025 Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику сторін. 20.10.2025 Горішньоплавнівським міським судом Полтавськоїї області постановлено ухвалу, якою здійснено перехід розгляду справи з порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині суми основного боргу за тілом кредиту та відсотків в межах строку дії договору. Відповідачкою подано клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача на правничу допомогу, оскільки вони не відповідають вимогам частини 4 статті 137 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (частина 2 статті 247 ЦПК України). (3) Фактичні обставини, встановлені Судом Суд дослідив та оцінив докази у справі та встановив, що 01.04.2021 між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор/кредитодавець) та [PERSON] (позичальник/відповідач) укладено договір про споживчий кредит №4421274 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на визначений в п.1.3. договору строк надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Сума кредиту становить 5 000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 01.04.2021 (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 01.05.2021 (пункт 1.4 Договору). Відповідно до пункту 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з пунктом 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом: 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 6.1 Договору, визначено, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор/кредитодавець) свої зобов`язання перед відповідачкою виконало, надало останній кредит у сумі 5 000,00 грн шляхом зарахування 01.04.2021 кредитних коштів на її платіжну картку № [NUMBER] , призначення платежу: кошти згідно договору №4421274, на підтвердження чого свідчить платіжне доручення ТОВ «Мілоан» №42849906 від 01.04.2021. Матеріали справи не містять відомостей про зміну погоджених умов договору про споживчий кредит від 01.04.2021 №4421274 щодо строку кредитування. 23.07.2021 між первісним кредитором та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №74-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) позивачеві за плату належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги №74-МЛ, ТОВ «Мілоан» відступає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] на підставі договору про споживчий кредит у сумі 23 003,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 28.07.2021 №35519 на підставі договору відступлення права вимоги та реєстру прав вимоги до цього договору позивач провів оплату первісному кредитору відступлених вимог на загальну суму 5 502 472,90 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 01.04.2021 №4421274 складає 23 003,00 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту у сумі 4 500,00 грн, заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом 17 553,00 грн, за комісією 950,00 грн. З наданих позивачем «відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором №4421274» убачається, що відповідачем проведено часткову оплату за цим договором, зокрема: - 30.04.2021 сплачено 2 372,00 грн, з яких первісним кредитором 500,00 грн направлено на сплату тіла кредиту, 1 372,00 грн - на сплату процентів за кредитом, 500,00 грн - на сплату комісії. Із «відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором №4421274» убачається, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося за межами строку дії договору про споживчий кредит, за період із 01.04.2021 по 15.07.2021. (4) Норми права З огляду на предмет спору, для суду підлягають вирішенню питання, по-перше, щодо реальності права вимоги, відступленого позивачеві, тобто укладення договору споживчого кредитування між первісним кредитором та відповідачем, по-друге, стосовно переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за договором відступлення права вимоги. До спірних правовідносин належать застосуванню норми Глави 71 ЦК України щодо правовідносин за договором позики та норми глави 47 цього кодексу щодо підстав та порядку заміни кредитора у зобов`язанні. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України). Пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час укладення договору між первісним кредитором та відповідачем, визначено, договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина 1 статті 1046 ЦК України). Реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. При визначенні реального договору суд посилається на позицію ОП КЦС ВС у постанові від 23.01.2019 у справі № 355/385/17. Отже кредитний договір, одним з видів якого є договір про споживчий кредит, є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту передання позичальникові грошей. З огляду на предмет доказування для позивача, зокрема факту реальності вимоги, тобто перерахування первісним кредитором коштів за договором споживчого кредитування, ураховуючи вимогу про допустимість та належність доказів суд зауважує, що означений факт може бути підтверджений первинними документами, які містять обов`язкові реквізити (найменування особи (юридична або фізична), яка склала документ, назву документа, дату і місце його складання, зміст та обсяг операції, одиницю її вимірювання, підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу ініціатора здійснення операції; найменування одержувача коштів, номер(и) рахунку(ів)). Основними нормативними актами, які встановлюють вимоги до форми та змісту первинних документів в бухобліку є: Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV; положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (5) Оцінка суду Суд, застосував означені норми права, оцінив наявні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку їх у сукупності, дійшов таких висновків. Позивачем пред`явлено позов, предметом якого є вимоги останнього до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №4421274 від 01.04.2021. Із наданих позивачем доказів вбачається, що первісний кредитор та відповідачка уклали між собою цей договір в електронній формі. Відповідачка згідно з умовами укладеного договору отримала від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» кредит у сумі 5 000,00 грн. Договір укладено зі сторони позичальника шляхом його безпосереднього підписання позивачальником відповідачем електронним підписом. Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20. Згідно з вимогами статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Платіжне доручення №42849906 від 01.04.2021, свідчить про передачу 01.04.2021 первісним кредитором відповідачу грошових коштів в сумі 5 000,00 грн, передбачених договором. Факт отримання кредитних коштів не оспорюється відповідачкою, на підтвердження чого свідчить заява останньої. Суд зазначає, що означене платіжне доручення містить усі необхідні реквізити первинного документа. При вирішенні питання щодо реальності кредиту, суд застосовує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Так Верховний Суд у цій справі наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд не ставить під сумнів укладання між первісним кредитором та позивачем договору відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачеві за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором №4421274 від 01.04.2021, на підтвердження чого свідчать витяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги, акт приймання передавання реєстру боржників за договором відступлення права вимоги, платіжна інструкція від 28.07.2021 №35519 про оплату позивачем первісному кредитору відступленого права вимоги. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача за договором про споживчий кредит. Так у договорі про споживчий кредит між його сторонами погоджено, що кредит відповідачеві надається строком на 30 днів, з 01.04.2021 по 01.05.2021 (пункт 1.3-1.4 Договору). Отже відповідачка мала сплачувати проценти саме в межах строку кредитування. Суд наголошує, що у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, встановлених, зокрема частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України, позивачем не подано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо продовження строку виконання зобов`язань за означеним договором, пролонгації строку договору. Натомість розрахунок заборгованості по процентах проведено первісним кредитором за період із 01.04.2021 по 15.07.2021. Отже, з огляду на строк кредитування, встановлений основним договором, останній день якого спливає 01.05.2021, суд доходить висновку, що первісним кредитором нараховано, а позивачем пред`явлено відповідачеві проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування. Тож, вимога в цій частині про стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, є безпідставною, позаяк після сплину строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти припиняється. Зазначаючи про безпідставність вимоги позивача щодо сплати процентів після спливу строку договору суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на це, розмір процентів, які мав сплатити відповідач за період позики складає 3 750,00 грн, виходячи з такого розрахунку: (5 000,00 грн х 2,50%/100) х 30, де, 5 000,00 грн сума отриманої позики, 2,50% - добова процентна ставка згідно з п.1.5.2 договору позики, 30 днів строк надання позики згідно з п. 1.3 відповідного договору. Крім цього, суд зазначає про незаконність вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за надання кредиту в сумі 9500,00, зважаючи на таке. Договором про споживчий кредит №4421274 від 01.04.2021 між його сторонами погоджено, що згідно пункту 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1 Договору). Умови договору в пункті 1.5.1 стосовно оплати комісії за надання кредиту в силу статті 288 ЦК України є нікчемними. Предметом кредитного договору є правовідносини з приводу кредитування, за користування кредитом встановлено плату у виді процентів, тож включення в договір інших послуг взагалі суперечить меті кредитування. У своїх висновках стосовно нікчемності умов щодо платежів, зазначених у цьому пункті, суд покликається на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18). Згідно з цією постановою, положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Отже, суд доходить висновку, що умови договору про споживче кредитування про сплату додаткових послуг/комісії є нікчемними, тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в сумі 950,00 грн слід відмовити. З матеріалів справи, «відомості про щоденні нарахування та погашення», вбачається, що відповідачка частково виконала свої зобов`язання за договором, провела первісному кредитору оплату на загальну суму 2 372,00 грн, яку позивач направив на погашення таких зобов`язань, зокрема, 500,00 грн - заборгованості за комісією, 500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 1 372,00 грн - заборгованості за процентами. Отже суд зауважує, що відповідачка сплачувала заборгованість за договором, вказані суми були скеровані кредитодавцем на погашення заборгованості за комісією за обслуговування кредиту згідно з нікчемними умовами договору, заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами. З огляду на зазначене, суд доходить переконання про незаконність направлення кредитодавцем/первісним кредитором частини отриманих від відповідачки грошових коштів на погашення комісії за обслуговування кредиту, зважаючи на таке. Враховуючи, що відповідачкою проведені платежі на погашення частини зобов`язань за кредитним договором, зважаючи на загальний розмір сплати процентів за користування кредитом, при вирішенні питання щодо розміру боргу останньої, суд вважає необхідним зменшити суму заборгованості. При визначенні черговості погашення вимог позивача за спірними зобов`язаннями, суд застосовує норми статті 534 ЦК України, якою передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, при вирішенні питання про суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за договором від 01.04.2021 №4421274, суд враховує направлені на погашення зобов`язань платежі та, зважаючи на встановлену законом черговість, доходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 6 378,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 4 500,00 грн (з урахуванням оплати заборгованості за тілом кредиту в сумі 500,00грн), та заборгованості за відсотками 1 878, 00 грн (розрахунок заборгованості за відсотками 3 750,00 грн (заборгованість за відсотками в межах строку дії договору) 1 372,00 (сума сплачена відповідачем) 500,00 грн (безпідставно стягнута комісія). (6) Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 5 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК). За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи: - договір про надання правничої допомоги №0605 від 06.05.2025, укладений між ТОВ «ФК «Кредит Капітал» в особі директора Ломідзе Д.В. та АБ «Апологет» в особі керуючого партнера Усенка М.І.; - акт №1262 наданих послуг правової-правничої допомоги відповідно до якого, загальна вартість наданих позивачу послуг становить 7 000, 00 грн. З огляду на норми частин 5 статті 137 ЦПК України, з урахуванням клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки розмір заявлених позивачем вимог не є об`єктивно співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, ціною позову. Зважаючи на це, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 3 000, 00 грн. Оскільки позов ТОВ «ФК «Кредит Капітал» задоволено частково, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 671,65 грн, виходячи із розрахунку: ( 6378,00 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422,40 грн (сума сплаченого позивачем судового збору) : 23 003,00 грн (сума пред`явленого позову)) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 831,80 грн, виходячи з розрахунку: (6 378,00 грн (розмір задоволеного позову) х 3 000,00 грн (розмір витрат на правову допомогу позивача) : 23 003,00 грн (сума пред`явленого позову)).

Outcome: partial