Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

08 серпня 2025 року на розгляд Роменському міськрайонному суду Сумської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої до суду звернувся представник [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З моменту народження і по теперішній час дитина проживає разом з матір`ю. Біологічний батько дитини, [PERSON] , системно і цілеспрямовано самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не забезпечує його матеріально, не цікавиться фізичним, психологічним або емоційним станом дитини, не підтримує з нею жодного контакту, не відвідує, не вітає зі святами та не телефонує, відсутні будь-які ознаки участі у формуванні дитини як особистості. З часу фактичного припинення спільного проживання відповідач не надає жодної допомоги - ні матеріальної, ні моральної. Сплата аліментів здійснюється виключно в примусовому порядку, в рамках виконавчого провадження регулярно фіксується заборгованість, зокрема станом на 30.06.2025 - у розмірі 1690,67 грн., при цьому будь-яких спроб відповідача добровільно погасити заборгованість або врегулювати ситуацію не вчинено. Згідно з висновком консультативного психологічного дослідження, дитина не лише не має контакту з відповідачем, а й не ідентифікує його як батька, у хлопчика повністю відсутнє емоційне ставлення до [PERSON] , немає навіть спогадів чи візуального образу цієї особи, повна емоційна відірваність від відповідача була виявлена шляхом проективного аналізу, в ході якого [PERSON] не згадав жодного факту, пов`язаного з батьком, натомість сформовано глибокий емоційний зв`язок із чоловіком матері - [PERSON] . Враховуючи фактичну повну відсутність будь-якої добровільної участі відповідача у вихованні, утриманні, лікуванні, розвитку дитини, наявність у відповідача заборгованості з аліментів станом на 30.06.2025 року - 1690,67 грн., значні витрати на харчування, медичне обслуговування, одяг, освіту, гуртки, транспорт та інші потреби дитини, яка навчається у молодшій школі, проходить регулярні медичні огляди, потребує сезонного одягу, розвиваючих занять тощо, те, що дитина повністю утримується лише матір`ю, без жодної участі відповідача, що свідчить про фактичне покладення всього фінансового навантаження на одного з батьків, висновок психолога щодо високого рівня прив`язаності дитини до матері виникає обґрунтована необхідність перегляду мінімального рівня аліментів. Хоча позивачу достеменно не відомо про майновий стан відповідача, однак сам факт повної бездіяльності та відсутності участі в утриманні дитини вимагає компенсаційного збільшення розміру аліментів, яка враховує не лише мінімальний гарантований стандарт, а реальні потреби дитини з урахуванням поточного рівня цін і витрат на утримання у 2025 році. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина - [PERSON] , збільшити розмір аліментів на утримання сина, а саме замість частини на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 14 серпня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року по справі закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник служби у справах дітей Пісочинської селищної ради у судовому засіданні підтримала позов, суду пояснила, що у висновку органу опіки та пілкування щодо позбавлення батьківських прав немає конкретики, оскільки [PERSON] негативної характеристики немає, проживає за кордоном, у телефонному режимі заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, однак останній не займається вихованням дитини, з червня 2019 року сторони разом не проживають, окрім стягнення аліментів [PERSON] не надає матеріальної допомоги, дитина не пам`ятає батька, із висновком практичного психолога орган опіки та піклування погоджується. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини 3 статті 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наддав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 53-54). Відповідно до акту обстеження домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 14.04.2025 року вбачається, що на момент обстеження за вказаною адресою фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , разом з сином - [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Згідно висновку консультативного психологічного дослідження [PERSON] , проведеного практичним психологом [PERSON] 09.04.2025, в якості основної психологічної мікроструктури своєї сім`ї [PERSON] визначає: маму [PERSON] та вітчима [PERSON] , [PERSON] не демонструє наявність емоційного зв`язку з біологічним батьком [PERSON] , хлопчик не пам`ятає біологічного батька, стосунки з яким закінчились ще в ранньому дитинстві [PERSON] , найбільшим авторитетом та повагою у дитини користується мама, яка займається його вихованням, має позитивний вплив на особистість та поведінку дитини, за результатами дослідження у [PERSON] визначено високий авторитет вітчима, [PERSON] , якого дитина ідентифікує як батька, у своїй родині, поруч з матір`ю та вітчимом, [PERSON] відчуває емоційне благополуччя. Психологічне дослідження виявило у [PERSON] байдуже ставлення до біологічного батька, [PERSON] не бере участі у навчанні та вихованні [PERSON] , протягом довгого часу не спілкується з дитиною (а.с. 29-32). Як вбачається з листа Немишлянського відділу ДВС у м. Харкові СМУМЮ № 64333 від 01.07.2025 та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.06.2025 на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу №585/1161/19, виданого 04.08.2020 Роменським міськрайонним судом Сумської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 30.06.2025 відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам боржника [PERSON] складає суму у розмірі 1690,67 грн. (а.с. 35-36). Згідно довідки КЗ «Коротичанський ліцей Пісочинської селищної ради Харківського рйону Харківської області» № 01-14/64 від 14.03.2025 батько учня 2-Б класу [PERSON] - [PERSON] контакту із школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, на даний момент знаходиться за кордоном, дитину до школи проводить і збирає мати, на виклики до школи приходить теж тільки мати (а.с. 38). [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку, користується позитивною репутацією серед мешканців с-ща Коротич, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує (до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась), будь-які скарги на адресу [PERSON] до відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області не надходили, відомостей щодо участі у громадському житті не має (а.с. 40). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , кожен окремо підтвердили, що знають родину [PERSON] десь з 2018 року, добре виховують сина [PERSON] забезпечують усім необхідним, [PERSON] вважає батьком [PERSON] , що останній не є його біологічним батьком дізнались лише у 2024 році, біологічного батька [PERSON] ніколи не згадував, у родині довірливі відносини, сварок немає, біологічного батька [PERSON] ніколи не бачили і не чули, щоб він цікавився дитиною. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення батька від виховання дитини, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, як того передбачає ст. 166 Сімейного кодексу України. Так, згідно висновку Пісочинської селищної ради Харкіського району Харківської області № 02-31/3443 від 09.10.2025 діючи в найкращих інтересах дитини, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради вважає доцільним вирішити вказаний спір щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , на розсуд суду. При цьому, з висновку вбачається, що матеріали справи містять письмові докази, які підтверджують факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина - [PERSON] , [INFO] , водночас відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважаючи доводи позивачки необґрунтованими. Разом з тим, у зв`язку з тим, що [PERSON] тривалий час перебуває за межами України, орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради позбавлений можливості повноцінно дослідити умови його проживання та об`єктивно встановити причини невиконання ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, пов`язаних з вихованням дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, на спілкується із сином [PERSON] навіть в мінімальному обсязі. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, під час судового розгляду встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідача відносно сина, відсутності з його боку участі у вихованні сина. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що відповідач впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з ним, не проявляє до нього щонайменшої батьківської турботи, більш того з відповідною заявою щодо встановлення порядку його участі у вихованні та побаченнях з сином не звертався. Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення відповідача батьківських прав, на переконання суду, спрямоване на забезпечення життя дитини сторін у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому слід зауважити, що відповідач вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав відповідно дост. 169 СК України. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При викладених обставинах суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання сина, суд зазначає наступне. Так, на підставі судового наказу №585/1161/19, виданого 04.08.2020 Роменським міськрайонним судом Сумської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 29.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Немишлянського відділу ДВС у м. Харкові СМУМЮ від 30.06.2025 ВП [NUMBER], станом на 30.06.2025 заборгованість зі сплати аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] становить 1690,67 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Підставами для збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання сина за судовим наказом з 1/4 частки на 1/3 частку від заробітку ( доходів) позивачка обґрунтовує фактичною повною відсутністю будь-якої добровільної участі відповідача у вихованні, утриманні, лікуванні, розвитку дитини, наявність у відповідача заборгованості з аліментів станом на 30.06.2025 року - 1690,67 грн., значні витрати на харчування, медичне обслуговування, одяг, освіту, гуртки, транспорт та інші потреби дитини, яка навчається у молодшій школі, проходить регулярні медичні огляди, потребує сезонного одягу, розвиваючих занять тощо, те, що дитина повністю утримується лише матір`ю, без жодної участі відповідача, що свідчить про фактичне покладення всього фінансового навантаження на одного з батьків, висновок психолога щодо високого рівня прив`язаності дитини до матері. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач не надала достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. на підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial