Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сєчко В.Л., звернулася в суд з позовом до Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6788 га, кадастровий номер 0523487200:05:002:0132, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 26.11.2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем СФГ «Конкурент» укладено договір оренди згаданої земельної ділянки строком на 10 років до 31.12.2028 року, на підставі якого 02.01.2019 року державним реєстратором Погребищенської міської ради було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про інше речове право (право оренди) відповідача. Згідно із цим договором оренди земельної ділянки відповідач мав сплачувати орендну плату в розмірі 3352 грн. 00 коп. в рік в термін до 31 грудня поточного року. Проте, відповідач всупереч умовам договору оренди свої зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою порушив, несплата орендної плати за користування земельною ділянкою носить системний характер, а саме упродовж 2022 2024 років. Оскільки орендар не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, то позивачка вважає, що є всі підстави для розірвання договору оренди. Посилаючись на наведені обставини, просить розірвати Договір оренди землі б/н, укладений 26.11.2018 року між [PERSON] та СФГ «Конкурент», предметом якого є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6788 га, кадастровий номер 0523487200:05:002:0132, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області (а.с.1, 2). Ухвалою судді від 13.11.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20, 21). Ухвалою суду від 11.12.2025 року витребувано від СФГ «Конкурент» оригінал спірного договору оренди землі (а.с.32, 33). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Сєчко В.Л. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися відповідно до вимог ЦПК України, натомість останній надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.41). Відповідач СФГ «Конкурент», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судові засідання 11.12.2025 року та 19.01.2026 року свого представника не направило, про причини неявки представника відповідача суд не повідомлено, відзиву до суду не подано (а.с.27 29, 39, 40). Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, то відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 19.01.2026 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6788 га, кадастровий номер 0523487200:05:002:0132, яка розташована на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 28.12.2004 року серії ВН №2025147 (а.с.7). Право власності позивачки на означену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.03.2016 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 873959705234, номер запису про право власності 13672950 (а.с. 6). Відповідно до змісту ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Позивачкою [PERSON] , як орендодавцем, та СФГ «Конкурент», в особі голови господарства [PERSON] , як орендарем, укладено Договір оренди землі від 26.11.2018 року (надалі - Договір), на підставі якого згідно із рішенням державного реєстратора Погребищенської міської ради Запальської І.Є. від 08.01.2019 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право (право оренди) за №29781660згаданої земельної ділянки СФГ «Конкурент». Дата державної реєстрації 02.01.2019 року (а.с.6). Відповідно до п. 1 Договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0523487200:05:002:0132. Пунктом 8 Договору визначено, що він укладений строком на 10 років з урахуванням ротації культур. Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 3352 грн. 00 коп. за рік. Орендна плата вноситься до кінця звітного року(п. 11 Договору). В силу п. 28 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до п. 37 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. В п. 42 Договору урегульовано, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.8-11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В силу ч. 3 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі. Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право правообов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 176-181 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 року у справі № 918/391/23 зроблено правовий висновок, який зводиться до того, що правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною тав інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних. Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби. У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України,а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України. Тобто, якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України. У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати. Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). В ч. 2 ст. 653 ЦК України унормовано, що уразі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. За змістом ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, Договором передбачено, що орендна плата вноситься до кінця звітного року(п. 11 Договору). За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За частиною 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри». Позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, стверджувала, що відповідач не виплачував орендну плату у грошовій формі за період з 2022 по 2024 роки включно, що є підставою для розірвання Договору оренди земельної ділянки. На підтвердження своїх доводів нею надано суду Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, із яких не вбачається, що вона отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою від СФГ «Конкурент» у період з січня 2022 року по вересень 2024 року (а.с.12). У свою чергу відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання умов Договору в частині сплати орендної плати. Суд вважає, що саме відповідач, як більш захищена сторона у спірних відносинах, повинен і мав можливість надати самостійно докази на підтвердження чи спростування суми наявної заборгованості по орендній платі перед позивачем. Більше того, слід зауважити, що СФГ «Конкурент» не було виконано ухвалу суду про витребування оригіналу Договору, що свідчить про невиконання ним своїх процесуальних обов`язків та відсутність волевиявлення на спростування аргументів позивача щодо наявності підстав для розірвання Договору. Враховуючи викладене та беручи до уваги принцип вірогідності доказів, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для розірвання Договору оренди землі у зв`язку із порушенням орендарем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати упродовж 2022 - 2024 років, оскільки неналежне виконання умов Договору зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч.1 ст.1 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. За змістом підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року встановлений у розмірі 3028 грн. 00 коп. Таким чином, розмір судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру у 2025 році складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 1211 грн. 20 коп. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивачкою заявлено позовну вимогу майнового характеру про розірвання договору оренди землі. Судом встановлено, що позивачкою за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с.15, 19). Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, то із відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved