Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" 10.12.2018 року звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 03.03.2011 року, згідно якої отримав кредит в розмірі 31 тис.грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав умови договору та має заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом станом на 22.11.2018 року в загальній сумі 77739,36 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1762,00 грн. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2019 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.11.2019 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду. 26.03.2021 року представником відповідача подано заяву, у якій вказала, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх незаконними, необґрунтованими. Позивачем не надано суду доказів ознайомлення відповідача та його погодження з усіма складовими договору, ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку тощо. Не надано доказів зміни кредитного ліміту, складання додаткової угоди чи заяви тощо. Зазначала про зупинення строку дії договору, просила застосувати строки позовної давності. 16.06.2021 року представником позивача подано заперечення. 22.06.2021 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 58715,67 грн, з яких 35299,43 грн заборгованість за тілом кредиту, 23416,24 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. 05.10.2021 року представником відповідача подано пояснення. 27.10.2021 року представником позивача подано заперечення на пояснення відповідача. В судовому засіданні 07.12.2021 року представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримала, просила задовольнити; відповідач заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позову. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, проведення інвентаризації, призначено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, в матеріалах справи наявні письмові пояснення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Позивач вказує, що 03.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем заяви №б/н від 03.03.2011 року відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит. На підтвердження зазначених обставин Банком додано до позовної заяви «анкету-заяву без номеру від 03.03.2011 р, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номери засобів зв`язку. Під текстом анкети-заяви міститься дата оформлення 03.03.2011 року та особистий підпис клієнта. Відомостей щодо отримання позичальником картки та встановленого на неї кредитного ліміту дана анкета-заява не містить. Зазначені вище відомості підтверджуються копією відповідної анкети-заяви, яка містить підпис працівника банку і відбиток печатки «ПриватБанку». Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 07.06.2021 р. №30.1.0.0/2-20181204/0287, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 03.03.2011 року отримав картки № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них мала термін дії до 01.2022 року. На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту на підставі договору №б/н від 03.03.2011 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості за даним договором через неналежне виконання відповідачем умов договору, - Банком надано суду розрахунок заборгованості (судом приймається до уваги останній наданий розрахунок до заяви про зменшення розміру позовних вимог) за період з 22.03.2013 року по 08.06.2021 року включно та вказано про наявність заборгованості у загальному розмірі 58715,67 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 35299,43 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 23416,24 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку № 661-VI від 12 грудня 2008 року ЦК України доповнено статтею 1056-1, доповнено статтю 1061 ЦК України та статтю 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яким Банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Цей Закон набрав чинності 09 січня 2009 року. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03.03.2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути прострочені відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.03.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20.10.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.10.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. В той же час, банком вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом не заявлено. З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018100070002498 від 23.06.2018 р. вбачається, що розпочато досудове розслідування за фактом ч. 1 ст. 185 КК України, 15.04.2018 р. невстановлена особа перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного таємно вкрала грошові кошти, мобільний телефон та банківські картки, чим спричинила [PERSON] матеріальну шкоду. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2019 року у справі №766/19614/18 позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживачів задоволено, зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зупинити нарахування відсотків та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці №5168742215935648 на суму 31712,00 грн; зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів по кредитній картці № [NUMBER] станом на 22 год. 00 хв. 15.04.2018 року; стягнуто судові витрати. Вказаним рішенням встановлено, що 03.03.2011 року [PERSON] заповнено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». Позивачу оформлено та видано платіжні картки: "Картка для виплат Голд" та "Картка Універсальна Голд"( [NUMBER] та [NUMBER] ) . З наявних в матеріалах справи виписок по картці/рахунку №№ [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що з 16.04.2018 року здійснювалися наступні банківські операції: 16.04.2018 року (картка № [NUMBER] ) 00 год. 00 хв. збільшено кредитний ліміт по кредитному рахунку до 31 000 грн. 00 коп.; 03 год. 31 хв. переведено 5200 грн. 00 коп. на власну карту з номером [NUMBER] за допомогою за електронного Інтернет - сервісу «Приват24»; 03 год. 31 хв. перерахунок з власної карти карти 41**24 за допомогою електронного Інтернет - сервісу «Приват24» 4975 грн 00 коп.; 03 год. 34 хв. зняття грошових коштів у розмірі 100 грн. 00 коп. в банкоматі у відділені банку в м. Києві по вул. Борщягівській; 03 год. 34 хв. зняття грошових коштів у розмірі 3000 грн. 00 коп. у банкоматі відділені банку в м. Києві по вул. Борщагівська; 03 год. 36 хв. зняття грошових коштів у розмірі 500 грн. 00 коп. у банкоматі відділені банку в м. Києві по віл. Борщагівська; 03 год. 37 хв. зняття грошових коштів у розмірі 100 грн. 00 коп. у банкоматі відділені банку в м. Києві по віл. Борщагівська; 03 год. 46 хв. перерахунок на карту Приват Банку 5200 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] ; 03 год. 49 хв. перерахунок на карту Приват Банку 5200 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] ; 03 год. 51 хв. перерахунок на карту Приват Банку 5200 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] ; 03 год. 54 хв. перерахунок на карту Приват Банку 2000 грн. 00 коп. за допомогою електронного Інтернет - сервісу «Приват24» на ім`я [PERSON] ; 03 год. 55 хв. перерахунок з власної карти 51**05 через електронний Інтернет - сервіс «Приват24» 200 грн. 00 коп.; 03 год. 55 хв. перерахунок на власну карту 41**24 через електронний Інтернет - сервіс «Приват24» 200 грн. 00коп.; 03 год. 57 хв. перерахунок на карту Приват Банку 832 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] ; 04 год. 08 хв. здійснено операцію зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн. за договором № [NUMBER] ; 04 год. 12 хв. перерахунок на карту Приват Банку 5200 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] ; 04 год. 14 хв. перерахунок на карту Приват Банку 4680 грн. 00 коп. на ім`я [PERSON] . Таким чином, 16.04.2018 року з карткового рахунку позивача [NUMBER] збільшено кредитний ліміт до 31000,00 грн. та здійснено перерахування грошових коштів на рахунок фізичної особи з кредитної картки позивача у загальному розмірі 31712,00 грн. та платіжної картки у розмірі 5900,00 грн. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Херсонського апеляційного суду від 10.10.2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.03.2019 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.08.2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року залишити без змін. Вищевказаною постановою встановлено, що суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що [PERSON] ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що [PERSON] своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій [PERSON] по кредитній картці № 5168742215935648 на розмір заборгованості 31712грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій. З огляду на встановлені обставини справи судами при розгляді справи №766/19614/18, а саме того, що 16.04.2018 року у відповідача було викрадено картку, змінено пін код картки, почалась зміна кредитного ліміту, зняття, переведення коштів з картки, а відтак, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами до 16.04.2018 року. З виписки по картковим рахункам [PERSON] в період з 12.03.2011 р. вбачається, що: - за карткою [NUMBER] , період 12.03.2011-01.03.2018: власні кошти 98,58 грн, 01.09.2018 р. автоматичне списання коштів на погашення простроченої заборгованості по картці [NUMBER] в розмірі 98,58 грн; період 10.04.2015 -15.04.2018 р. всього по картці 199028,57 грн., внесено особистих коштів 207891,18 грн; - за карткою [NUMBER] , період 11.06.2015-21.12.2020 р., однак, судом враховується період по 27.03.2018 року, у зв`язку з встановленням судом у рішенні №766/19614/18 факту викрадення 16.04.2018 р. у відповідача картки, витрачено: 8228,86 грн.; - за карткою № [NUMBER] , період 24.04.2013-31.03.2015. витрачено 72333,10 грн, внесено особистих коштів 71911,06 грн.; - за карткою [NUMBER] за період з 22.03.2013-12.04.2018 р., всього по картці [NUMBER] (за період по 01.03.2020), за період по 12.04.2018 р. 10262,69 грн., внесено 3548,75. З огляду на вказане вище, заборгованість [PERSON] станом на 15.04.2018 р. складає 15364,84 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). При цьому, за вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк», позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, посилався на те, що умови їх нарахування зазначено в договорі, який узгоджено між сторонами, оскільки [PERSON] підписав анкету-заяву та погодився на встановлені Тарифи банку, які передбачали оплату процентів, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За положенням ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що Банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження із позичальником вказаної відсоткової ставки на прострочене тіло кредиту, позовні вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, банком нараховувались проценти за ст. 625 ЦК України, що не передбачено нормами чинного законодавства, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. З огляду на викладене не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом із виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що відповідачем 23.03.2018 року було останнє поповнення картки в розмірі 11900,00 грн, з позовом до суду банк звернувся 10.12.2018 року, тобто, в межах трирічного строку давності, внаслідок чого суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 03.03.2011 року в розмірі 15364,84 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 58715,67 грн. задоволено позов в сумі 15364,84 грн, що складає 26,16%, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 460,94 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 19 січня 2026 року. На підставі викладеного, ст. 6-13, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial