Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вказала, що їй належить житловий будинок площею 61,5 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2009 серії [NUMBER] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27049456. Вказаний будинок був побудований нею та її рідними батьками в період орієнтовно з 1970 року по 1990 рік. 18.08.2007 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який було розірвано 27.04.2012. При зверненні позивачки до нотаріуса з приводу відчуження належного їй житлового будинку нотаріус повідомила їй, що оскільки вказаний житловий будинок був набутий (зареєстрований) позивачкою у 2009 році, тобто під час її перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , а тому йому може належати частка у спільному майні подружжя. У зв`язку із цим договір відчуження будинку посвідчити неможливо, а позивачці було рекомендовано звернутись до суду для визнання права особистої приватної власності на вище вказане майно. Тому позивачка просила визнати вказаний будинок її особистою приватною власністю. Представник позивачки [PERSON] надала суду заяву, в якій позов [PERSON] підтримала повністю і просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання, однак в судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відзиву на позов до суду не подав. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглянути справу заочно на підставі наявних у ній доказів. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.04.2009 серії [NUMBER] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27049456, [PERSON] є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 18.08.2007 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Вказаний шлюб було розірвано рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 27.04.2012. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00040774654 від 01.08.2023 позивачка 12.08.2016 уклала шлюб з [PERSON] , після якого змінила прізвище з « [PERSON] » на шлюбне « [PERSON] ». Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.06.2025 рік забудови житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , значиться як 1970 рік. Згідно довідки Малоорчицького старостинського округу №6 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області № 192 від 12.05.2025 відбулась зміна адреси житлового будинку [PERSON] : [ADDRESS] . Довідкою № 209 від 30.05.2025 виданою Малоорчицьким старостинським округом №6 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області підтверджується, що [PERSON] з 2005 року проживала разом зі своєю донькою [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] . В силу ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положеннями ч. 1-2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. В судовому засіданні встановлено, що позивачка фактично володіє і проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2005 року, що підтверджується випискою з погосподарської книги (особового рахунку № [NUMBER] ) та довідкою Малоорчицького старостинського округу, а шлюб з відповідачем уклала в 2007 році. Фактично позивачка набула будинок у власність до укладення шлюбу, однак зареєструвала у період перебування в шлюбі з відповідачем. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд вважає можливим визнати право особистої приватної власності на вищевказане нерухоме майно за позивачкою, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не заявляли клопотань про розподіл судових витрат, а тому суд вважає можливим залишити понесені судові витрати за сторонами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved