Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2862718786-553304 від 20 грудня 2021 року в розмірі 20869,80 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 грудня 2021 року між [PERSON] та ТОВ "Кошельок" було укладено договір № 2862718786-553304 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язавсь повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Кошельок" взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на умовах: сума кредиту 7000 грн, початковий строк кредитування 14 днів, дисконтна відсоткова ставка 0,01 % на добу за початковий строк кредитування, базова процентна ставка 2,29 % на добу. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала в особистому кабінету як банківську картку, на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 2862718786-553304 від 20 грудня 2021 року. [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти, не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. На момент подання позовної заяви у позичальника виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 20869,80 грн, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 7000 грн, заборгованість за відсотками за користування позикою 13869,80. З боку відповідача по відношенню до ТОВ "Кошельок" має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що тягне за собою правові наслідки, встановлені кредитним договором та законом. Ухвалою від 08 вересня 2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 08 вересня 2025 року суд задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів. У позовній заяві представник позивача Гурський Г.Ю. просить розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. В судовому засіданні відповідач позов не визнала. Представник відповідача пояснив, що надані позивачем докази не підтверджують факт укладення договору між сторонами, оскільки відсутні відомості про підписання договору позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відсутні докази заповнення відповідачем анкети в особистому кабінеті та докази обміну між сторонами пропозицією на укладення договору і її прийняття. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 20 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та [PERSON] укладений договір № 2862718786-553304 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - кредитний договір). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 7000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.1.3.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3 кредитного договору). Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсортків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду (п.1.3.3.1 кредитного договору). Відповідно до п.2.1 кредитного договору, кредит надається строком на 14 днів (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений в п.2.1 договорустрок лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом (п.2.2 кредитного договору). Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього договору (п.2.3 кредитного договору). Пунктом 3.4 кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту для позичальника становить 7014 грн. В додатку № 1 до кредитного договору (графік розрахунків) встановлено періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 0,14 % від суми кредиту або 9,80 грн. Факт надання позивачем відповідачу кредиту у сумі 7000 грн підтверджується повідомленням XPAY Group LLC про успішне зарахування 20 грудня 2021 року на карту клієнта № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 7000 грн за договором позики № 2862718786-553304, довідкою ПАТ "МТБ Банк" № 064/642-06/440 від 25 червня 2025 року про зарахування на картку № [NUMBER] коштів в сумі 7000 грн через систему XPAY, випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 19 грудня 2021 по 02 квітня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» від 08 вересня 2025 року. За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором становить 20869,80 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн, заборгованості за процентами в сумі 13869,80 грн. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). За приписами ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Наявні у справі докази в сукупності підтверджують укладення між сторонами 20 грудня 2021 року договору № 2862718786-553304 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та отримання відповідачем коштів у сумі 7000 грн. Спірний договір містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника. Доказів того, що такі відомості про відповідача використані з метою отримання кредиту іншою особою, суду не надано. Докази належного виконання відповідачем обов`язку щодо повернення кредиту в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні. Щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає таке. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 цього Кодексу. Згідно із ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. За змістом договору № 2862718786-553304 від 20 грудня 2021 року, відповідач отримала кредит в сумі 7000 грн на строк 14 днів зі сплатою процентів за користування кредитом 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Разом з тим, з огляду на суму кредиту (7000 грн), розмір процентною ставки (0,01 %) та строк кредитування (14 днів), проценти за договором становлять 9,80 грн (7000 х 0,01 : 100 х 14). З огляду на вказане, умови договору належить розтлумачити на користь споживача, якому пропонувалась можливість отримати кредит в сумі 7000 грн строком на 14 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в сумі 9,80 грн. Нарахування процентів поза 14-денним строком кредитування здійснювалося кредитором як міра відповідальності за порушення певних умов кредитного договору, а тому не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно значні суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування. Оскільки відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 7000 грн, заборгованості за процентами в сумі 9,80 грн, а отже, позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 823,61 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу до позовної заяви додано договір про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2025 року, укладений між Адвокатським бюро "Герман Гурський та партнери" та ТОВ "Кошельок", додаток до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2025 року, укладений 20 червня 2025 року, відповідно до якого розмір гонорару становить 10000 грн. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи незначну складність справи, судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та

Outcome: partial