Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» (далі ТОВ «ВВС-Факторинг») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1967451 від 07 липня 2021 року в сумі 60039,00 грн., інфляційні збитки в сумі 287,07 грн., 3% річних в сумі 86,71 грн.,посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування вимог зазначено про укладення 07 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Арагон»» та [PERSON] кредитного договору № 1967451 у формі електронного договору та підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідача, шляхом перерахування відповідачу кредиту в суму 3 000,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] , що належить відповідачу і підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 36/04 від 02.04.2024 як технологічного оператора сервісу «Platon». 21 жовтня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 21/10.2021, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки відповідач [PERSON] умови договору виконував неналежним чином, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року за клопотанням представника відповідача витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» ІР-адреси, з яких здійснювалось електронне/віддалене керування рахунком, на яких було здійснено перерахування коштів та заповнено онлайн-анкету для отримання онлайн-кредиту за № 1967451 від 07.07.2021;інформації про МАС-адреси комп`ютерів/технічних приладів, з яких відбувалося з`єднання із системою під час оформлення кредитного договору за № 1967451 від 07.07.2021, із зазначенням дати та часу в форматі день, місяць, рік, година, хвилини, секунди таких з`єднань за аналогічний період;інформації про картковий рахунок, на який відповідно до кредитного договору за № 1967451 від 07.07.2021 АТ «Таскомбанк» було перераховано кредитні грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. 07 липня 2021 року о 12:57:29 (з наданням документів, що засвідчують кому належать вказані карткові рахунки, а саме: прізвище, ім`я та по батькові, число, місяць, рік народження, копія паспорту та інші документи, що ідентифікують особу при оформленні та обслуговуванні карткових рахунків);інформацію про контактний номер телефону, електронну пошту, цифровий підпис зазначеного в анкеті особою під час оформлення онлайн-кредиту за № 1967451 від 07.07.2021.Витребувано з Акціонерного товариства «Таскомбанк» інформацію щодо відкритих/закритих рахунків на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон». У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Юхименко Ю.Ю. просить справу розглянути у його відсутність, наполягає на задоволенні вимог. Представник відповідача Колесник Д.Ю. звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що між сторонами у справі відсутні будь-які фінансові правовідносини, як відсутні вони і між відповідачем та ТОВ «ФК «Арагон», оскільки жодних кредитних договорів він не укладав. У кредитному договорі та наданих позивачем до позову документах зазначено не правильно адресу проживання відповідача, де він не зареєстрований та не проживає, в тому числі й на момент укладення спірного договору, його особу не було ідентифіковано. Кредитний договір № 1967451 відповідач з ТОВ «Арагон» не укладав, грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. не отримував, банківської картки № [NUMBER] та будь-яких відкритих/закритих рахунків в АТ «Таскомбанк» взагалі не має. Під час перебування 07.07.2021 відповідача на відпочинку йому почали приходити повідомлення щодо перевипуск його смс-карти за номером телефону [NUMBER] та намагання невідомих осіб зняти кошти з його банківської карти АТ КБ «Приватбанк». Він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, однак Відділенням поліції № 1 йому повідомлено про відсутність достатніх даних щодо вчинення суспільно небезпечного діяння та цивільно-правовий характер події. У матеріалах справи відсутня копію договору факторингу, а тому позивачем не доведена правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. Жодних первинних документів позивачем не було надано до суду, а розрахунок не являється документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум. Невідомо на який підставах та за який період проведено розрахунок процентів, оскільки він не наданий позивачем суду. Тому у зв`язку з відсутністю доказів отримання відповідачем кредитних коштів, просить відмовити у задоволенні вимог. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Так, згідно наданих до суду письмових матеріалів, 07 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладений договір надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, № 1967451 (далі Договір), який директор кредитодавеця підписав за допомогою електронного підпису, а позичальник - за допомогою одноразового ідентифікатора, заповнивши перед цим анкету позичальника із зазначенням особистих відомостей та підписавши її аналогом власноручного (електронного) підпису, відтвореного шляхом використання свого логіну та паролю. Пунктом 2.1. договору передбачає, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі 3000 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору, кредит надано на 15 днів (до 22 липня 2021 року включно) зі сплатою відсотків від суми кредиту. Кредит надавався шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідно до п. 3.2. договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строк, визначений п.3.1 цього договору. Датою отримання кредиту позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником у особистому кабінеті на сайті кредитодавця (п. 3.4. Договору). Згідно із пунктом 4.1. Договору знижена процентна ставка в розмірі 1,9% від суми кредиту за кожен день користування кредитом є фіксованою і становить 693,5% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п 3.1 даного Договору, якщо позичальник здійсніть повне погашення кредиту в цей строк надання кредиту або протягом трьох робочих днів, що слідують за датою, визначеною в п. 3.1 даного Договору. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його крім випадку, передбаченого пунктом 4.6 цього Договору. Знижена процентна ставка скасовується з дати її застосування у разі, якщо до відносин між сторонами застосовується стандартна процентна ставка. Відповідно до пункту 4.2. Договору стандартна процентна ставка 2,3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом від суми залишку кредиту є фіксованою і становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього Договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені в п. 4.1 даного Договору. Проценти нараховують за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредитом та включи дату його повернення. У випадку застосування стандартної процентної ставки кредитодавець надає позичальнику інформацію щодо визначення сукупної вартості кредиту та графіку погашення заборгованості у вигляді оновленого графіку платежів. Якщо кредит надавався на акційних умовах по ставці 1,9% в день, то у разі пролонгації цього договору позичальник сплачує 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50% річних), починаючи з другого дня пролонгації, та 1,90% за перший день продовженого строку кредиту (пункт 4.3. Договору). Пунктом 4.6. договору передбачено, що у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом трьох календарних днів після закінчення визначеного пункту 3.1 цього Договору строку проценти за користування кредитом не нараховуються протягом вказаних трьох календарних днів, в іншому випадку проценти за користування кредитом нараховуються відповідно до умов п. 4.2. цього Договору з першого дня прострочення. В будь-якому випадку проценти нараховуються до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за цим Договором, проте не більше ніж 100 (сто) календарних днів з першого дня прострочення, після чого нарахування процентів може бути припинено кредитодавцем в односторонньому порядку. Як вбачається з наданого до суду розрахунку заборгованості, нарахування процентів відбувалося за ставкою1,9% на день за 907 днів. 21 жовтня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 21/10/2021, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. Стосовно доводів сторони відповідача щодо неукладеності кредитного договору, то суд звертає увагу, що за приписами статті 204ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку,не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Крім того,згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19). Однак відомостей про те, що відповідачем відразу було повідомлено фінансову установу про незаконність (помилковість) здійсненої фінансової операції (схвалення кредиту), матеріали справи не містять, хоча чинним законодавство передбачено обов`язок відповідача здійснити відповідні дії. За таких обставин, суд відхиляє заперечення відповідача в цій частині. Разом з тим, пунктами 3.3-3.4 кредитного договору сторони погодили, що кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Датою отримання кредиту позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Так, на виконання вимог ухвали суду від 18 листопада 2024 року, АТ «Таскомбанк» (емітентом платіжної картки) надано повідомлення про відсутність інформації станом на 03.12.2024 про [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Посилання у позовній заяві на доведеність факту успішного проведення транзакції щодо надання коштів, згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» на висновки суду не впливають, оскільки сам по собі факт надсилання коштів на конкретну банківську карту, не доводить належність даної картки відповідачу: жодних доказів того, що зазначений в інформаційній довідці номер картки належить саме [PERSON] , як і доказів його погодження, в матеріалах справи немає, при чому зазначений факт спростовується довідкою банку-емітенту. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, який позивач долучив до позовної заяви, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що саме відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Позивач, подаючи позовну заяву не був позбавлений можливості надати всі необхідні докази, добросовісного виконання своїх процесуальних прав, як і подати до суду відповідь на відзив з обґрунтуванням доводів та доказів на його підтвердження, ураховуючи принципи змагальності в судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Суд звертає увагу, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики. Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи відмову у задоволенні вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed