Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22243,46 гривень, а також сплачений позивачем судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 13.07.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №224343. 12.04.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладено договір факторингу №1. 27.12.2018 року на виконання умов договору факторингу підписано реєстр прав вимог №11, відповідно до якого ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №224343 від 13.07.2018 року у розмірі 16996,00 гривень, з яких: 4000,00 грн сума основного боргу, 1656,00 грн сума боргу за процентами, 10440,00 грн сума боргу за пенею і штрафами.Таким чином, на підставі зазначеного договору факторингу ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, у останньої виникла заборгованість у загальному розмірі 22243,46 гривень, з яких: 16996,00 грн сума заборгованості за кредитним договором, 3716,42 грн сума інфляційних витрат, 1531,04 грн сума 3% річних, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений судом своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи. У позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.07.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №224343 (а.с.10-12). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. Відповідно до п.1.1 зазначеного кредитного договору, товариство надає споживачу грошові кошти в загальній сумі 4000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно з п.1.4 зазначеного кредитного договору строк дії договору 23 днів, але в будь-якому разі він діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом 1,35% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (492,75 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 цього договору (23 днів), починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 131,05% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5242,00 грн (у грошовому виразі та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 31,05% від суми кредиту (у процентному виразі) або 1242,00 грн (у грошовому виразі). Кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта. 12.04.2018 року на підставі договору факторингу №1, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ВІН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ВІН ФІНАНС» прийняло належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача (а.с.47-49). 27.12.2018 року укладено додаткову угоду №10 (а.с.36) та на виконання умов договору факторингу підписано реєстр прав вимог №11 від 27.12.2018 року, відповідно до якого ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №224343 від 13.07.2018 року у розмірі 5656,00 гривень, з яких: 4000,00 грн сума основного боргу, 1656,00 грн сума боргу за процентами (а.с.22-23). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №224343 від 13.07.2018 року в розмірі 22243,46 грн, з яких: 16996,00 грн сума заборгованості за кредитним договором, а саме: 4000,00 грн сума основного боргу, 1656,00 грн сума боргу за процентами, 10440,00 грн сума боргу за пенею і штрафами, а також 3716,42 грн сума інфляційних витрат, 1531,04 грн сума 3% річних (а.с.37-40). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). 12.04.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів №1706 перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладено договір факторингу №1. 27.12.2018 року на виконання умов договору факторингу підписано реєстр прав вимог №11, відповідно до якого ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №224343 від 13.07.2018 року. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач оспорював цей договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо. Отже, ТОВ «ВІН ФІНАНС» придбало право вимоги за вказаним кредитним договором до [PERSON] . Позивачем наданий розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи з висновків Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові від 20 вересня 2019 року у справі №638/10417/15ц, у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат і 3% річних, зазначеним у позовній заяві. За таких обставин, враховуючи, що факти викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн, який в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «ВІН ФІНАНС» надавалася Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» на підставі договору про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024 року. На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.06.2025 року, за змістом якого випливає, що правова допомога надана на загальну суму 5000,00 грн, додаткову угода до договору № 33 про надання правничої допомоги від 22.03.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, які суд вважає належними та допустимими доказами Суд приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання адвокатом робіт на підставі договору про надання правничої допомоги, а також на підтвердження вартості наданих адвокатом послуг на загальну суму 5000,00 грн. Витрати на правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Виходячи з того, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги, не надано клопотання про зменшення таких витрат або доказів їх неспівмірності, враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивач підтвердив надані йому адвокатські послуги належними засобами доказування, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Outcome: approved