Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

02.07.2024 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначило, що 02.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ТОВ «СЛОН КРЕДИТ») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 498276, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 31250,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку [PERSON] в порядку передбаченому умовами договору, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язалась повернути кредит в строк до 02.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитом. 26.11.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу № 26-11/2021/13, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за договором № 498276. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») укладено Договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за договором № 498276. Отже ТОВ «Коллект Центр» наділений правом вимоги до відповідачки. Відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, заборгованість за договором не погашена, проценти за користування кредитом не сплачені. Загальний розмір заборгованості за користування кредитом за договором №498276 від 02.02.2021 станом на день формування позовної заяви становить 47362,28грн з яких: 29335,67грн заборгованість за тілом кредиту; 17504,20грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 469,37грн інфляційні збитки, 53,04грн 3% річних. У зв`язку з вище наведеним ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №498276 від 02.02.2021 в розмірі 47362,28грн з яких: 29335,67грн заборгованість за тілом кредиту; 17504,20грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 469,37грн інфляційні збитки, 53,04грн 3% річних, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Ухвалою від 26.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачка, інтереси якої представляє адвокат Жук Ю.Б. на підставі ордеру №1044350 від 12.08.2024, направили до суду заяву про часткове визнання позовних вимог в сумі 26156,08грн, 7000грн правничої допомоги та 1665,40грн судового збору. В заяві посилались на те, що відповідно до Додатку №1 до договору, станом на 02.11.2021 відповідачка повинна була сплатити 27786,18грн платежів на погашення кредиту, а сплатила лише 1914,33грн за 02.03.2021. таким чином, станом на 02.11.2021у ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» існувала наявна вимога відносно відповідачки як боржника в розмірі 25700,51грн. Крім того, вважає, що на підставі договору факторингу укладеного 10.03.2023 до позивача перейшло право вимоги відносно [PERSON] в частині всіх належних первісному кредитору, права вимоги до боржника за договором позики у вищевказаному розмірі. Щодо нарахування інфляційних збитків та 3% річних, зазначив свій розрахунок, посилаючись на невірні дані позивача, вважає що загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов,язання за 21 день, становить 26156,08грн. Також зауважив на завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу, визнавши з заявленою суми 7000грн, і відповідно до визнаної суми боргу не заперечував стягнути 1665,40грн судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позові і у відповіді на заяву відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з,явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово була повідомлена належним чином. Будь яких заяв про поважність неявки суду не надала. Представник відповідачки адвокат Жук Ю.Б. в судовому засіданні 26.03.2025 підтримав свою позицію щодо часткового визнання позовних вимог з вищенаведених підстав. В подальшому в судові засідання не з,явився, надав заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Судом встановлено наступні обставини. 02.02.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 498276, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 31250,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку [PERSON] в порядку передбаченому умовами договору, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язалась повернути кредит в строк до 02.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 1.3, 1.4 Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 31250,00 грн. Строк кредиту 365 днів, з кінцевим терміном повернення 02.02.2022. Пунктом 1.5. Договору передбачено, що тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85% річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 127,38 % річних (п.1.7 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 47185,88 грн (п.1.8 Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 25 000,00 грн за реквізитами платіжної картки [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 6250,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до умов п. 3.5. Договору. Згідно з п 2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту в порядку передбаченому п. 2.1 Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1. 4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). Згідно з п. 5.3., 5.3.1., 5.3.2., 5.3.3. Договору, споживач здійснює платежі за договором у такій черговості: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбаченої даною чергою недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися в такій черговості: прострочені зобов`язання по процентах; прострочені зобов`язання по кредиту. У другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. Якщо коштів, що направляються для погашення заборгованості передбачені даною чергою недостатньо для її повного погашення, погашення повинно здійснюватися у такій черговості: строкові зобов`язання по процентах; строкові зобов`язання по кредиту. У третю чергу здійснюється сплата інших платежів за Договором. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами в порядку визначеному в п. 8.3. Договору і діє до дати, вказаної у п. 1.4. цього Договору, а в частині виконання зобов`язань та нарахування штрафів - до повного виконання споживачем зобов`язань за цим Договором (п. 8.2 Договору) Відповідно до п. 8.3. Договору, з метою укладення Договору, зі сторони товариства Договір підписується аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, а зі сторони споживача власноручним підписом. Підписуючи цей Договір, споживач підтвердив, зокрема, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщена на Веб - сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», що розміщені на Веб - сайті та затверджені наказом № 06-КД від 26 жовтня 2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.8.8 Договору). Зі змісту заяви-анкети слідує, що [PERSON] зазначила адресу її проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон, що є підтвердженням здійсненої нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Паспорт споживчого кредиту містить всі істотні умови кредиту, а саме: суму кредиту 31 250,00 грн, строк кредитування - 365 днів, відсоткову ставку - 85% річних, відсоткову ставку за перший день користування кредитом - 25% в день (9125% річних), реальну річну відсоткову ставку 127,38% та порядок повернення кредиту. Паспорт також містить відмітку про підписання його відповідачем [PERSON] «Підписано електроним підписом одноразовим ідентифікатором В927, 02.02.2021 12:28:20 . Відповідно до платіжного доручення № 3109 від 21.08.2020 ТОВ «Слон кредит» було здійснено перерахунок коштів у сумі 25 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , призначення платежу: зачислення 25000грн на карту№ [NUMBER] . За розрахунком заборгованості ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» станом на 26.11.2021 у [PERSON] зазначена наявна заборгованість по тілу кредиту 29335,67грн, по процентам 12858,72грн. Позичальником здійснено одноразове погашення кредитної заборгованості 03.03.2021 в сумі 1914,33грн. 26 листопада 2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021/13 відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за договором № 498276. З акту приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу № 26-11/2021/13 встановлено, що кредитор передав, а фактор (новий кредитор) прийняв реєстр боржників в електронному вигляді за вказаним договором, загальна сума заборгованостей 13986,729 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26-11/2021/13 від 26.11.2021 станом на 26.11.2021 клієнт ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступає факторові ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників клієнта на умовах, передбачених вказаним договором факторингу, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно [PERSON] , якій 02.02.2021 надано кредит 31250,00грн, наявна заборгованість по тілу кредиту 29335,67грн, по процентам 12858,72грн. За розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» донараховано відсотки за кредитним договором, за період з 26.11.2021 по 01.02.2022 включно, відсоткова ставка 85,0% в розмірі 4645,48грн; 3% річних за користування грошовими коштами за період з 02.02.2022 по 23.02.2022 включно в розмірі 53,04грн; а також інфляційні збитки від залишку суми боргу 29335,67грн в сумі 469,37грн. 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги за Кредитними договорами, в тому числі і за договором № 498276. З акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги встановлено, що первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 2914. Від первісного кредитора до нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01від 10.03.2023 станом на 10.03.2023, згідно реєстру боржників, [PERSON] , нараховано заборгованість по тілу кредиту 29335,67грн, по процентам 17504,20грн., та 522,41грн згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.ст.526, 527 ч.1 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Отже, суд, підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановив, що 02.02.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 498276, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 31250,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку [PERSON] в порядку передбаченому умовами договору, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця, а позичальник зобов`язалась повернути кредит в строк до 02.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитом. Фактично отримані та використані позичальником [PERSON] грошові кошти у добровільному порядку кредитору у повному обсязі повернуті не були, що визнано відповідачкою. Первісний кредитор ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило своє право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» на умовах, передбачених договором факторингу, яке в свою чергу згідно укладеного договору відступлення права вимоги та в межах строку дії кредитного договору нарахувало відсотки за кредитним договором, за період з 26.11.2021 по 01.02.2022 включно, відсоткова ставка 85,0% в розмірі 4645,48грн; 3% річних за користування грошовими коштами за період з 02.02.2022 по 23.02.2022 включно в розмірі 53,04грн; а також інфляційні збитки від залишку суми боргу 29335,67грн в сумі 469,37грн . Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а)купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в)факторингу. Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 в справі №243/11704/15-ц, проваддження №61-43067св18. За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно з ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). Велика Палата ВС у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення боргу. Після закінчення цього строку кредитні відносини припиняються в частині нарахування плати за кредит, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК та замість договірних відсотків кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати). Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наведені норми закону та встановлені по справі обставини, суд обґрунтовано виходить з того, що позивач надав належні розрахунки заборгованості на підтвердження розміру заборгованості позичальника, а також кредитний договір, який містить усі істотні умови та був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі. Урахувавши, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором на користь позивача ТОВ «Коллект Центр», до якого згідно з умовами договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, який є чинним та не визнавався судом недійсним, перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, тобто відбулась заміна кредитора в зобов`язанні. Суд приймає зауваження позивача, і вважає їх такими, що спростовують позицію сторони відповідачки, що визначення поняття в договорі факторингу «Право вимоги» є недоцільним, оскільки в такому договорі це означає право грошової вимоги клієнт до боржників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Тобто, мається на увазі що станом на дату укладення договору є фіксована сума боргу, час сплати якої настав. З вищенаведених підстав, суд вважає позицію сторони відповідачки хибною та такою, що не відповідає наведеним нормам законодавства та усталеній судовій практиці ВС. На підставі встановлених обставин, а також підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором споживчого кредиту № № 498276 від 02.02.2021 у розмірі 47362,28 грн, з яких: 29335,67грн заборгованість за тілом кредиту; 17504,20грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 469,37грн інфляційні збитки, 53,04грн 3% річних, який є правильним та узгоджується з наведеними нормами матеріального права та встановленими у справі обставинами. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 13000 грн., на підтвердження яких надає копії договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07 червня 2024 року та додатку до нього. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 13000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також позицію представника відповідачки, який також зауважив на завищений розмір суми а визнав в розмірі 7000грн, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідачки на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial