Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернулая до суду з позовом до відповідача про усунення їй перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником є її колишній чоловік [PERSON] , який на даний час проживає у вказаній квартирі, замінив замки та не впускає позивача до квартири. Спірне майно належить їм обом в рівних частках на праві приватної власності. Позивач проживає і працює у Польщі, але коли приїздить в Україну, то не може потрапити у своє житло, оскільки відповідач встановив додатковий замок в дверях, від якого у неї немає ключа, таким чином вона позбавлена можливості користуватися власним житлом. Також [PERSON] зверталася до органів поліції із заявою щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Враховуючи, що відповідач такими діями порушує права позивача як співвласника нерухомого майна на користування житлом, а тому остання звернулася до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач, у встановлений законом строк, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не наводить у позові жодних доказів створення ним перешкод з користування спільною квартирою, а саме доказів встановлення ним додаткового замка на вхідні двері. Відповідач вказує, що замки у дверях він не змінював, у дверях є два замки, але двері зачиняються на один замок, від якого є ключ у позивача, але у неї виникають труднощі у його відчиненні, можливо, через його складність. Відповідач пропонував позивачу замінити замок на вхідних дверях на її розсуд, але вона не бажає цього робити. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON] ,, [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі договору дарування від 27.10.2003 [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Розмір її частки складає 1/2 частину (а.с.9-10). Іншим співвласником квартири є [PERSON] . Розмір його частки складає 1/2 частину. Як пояснила позивач у судовому засіданні, вона фактично проживає за кордоном і працює у Польщі. Іноді вона приїздить додому, але не може потрапити до квартири, оскільки, хоча і має ключ від вхідних дверей, але не може відчинити замок, у зв`язку з чим 01.10.2024 викликала поліцію, а у вересні 2023 року взагалі була вимушена ночувати у сусідки, так як не змогла відчинити квартиру своїм ключем. Також позивач пояснила, що хоча в неї дійсно є ключ від вхідних дверей квартири, але вона не може ним їх відчинити та має підозру, що відповідач щось робить із замком, щоб вона його не могла відчинити. Свідок [PERSON] , яка є дочкою сторін, у судовому засіданні 18.11.2025 пояснила, що у позивача наявний ключ від дверей квартири [ADDRESS] . Вона з матір`ю намагалася відчинити замок вхідних дверей квартири, але їм це не вдалося. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає з відповідачем у її квартирі і знає, що замок від вхідних дверей квартири [ADDRESS] є складним, відчинити його важко, проте відповідач не чинив жодних перешкод позивачу, а позивач не вміє відчиняти замок. З інформації ЧРУП ГУНП в Чернігівській області від 28.03.2025 видно, що 01 жовтня 2024 та 29 листопада 2024 року були зареєстровані звернення [PERSON] у зв`язку із неможливістю потрапити до квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12) За наслідками звернень позивача від 01 жовтня 2024 року відносно відповідача було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173 -2 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.01.2025 у справі №750/14492/24 закрито провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Проте, постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.02.2025 у справі №750/14492/24 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2024 року, якою закрите провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, змінено. Виключено з мотивувальної частини постанови, що судом було встановлено як 01 жовтня 2024 року, о 18 год. 13 хв., [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання по [ADDRESS] , вчинив стосовно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії економічного характеру, які полягали в забороні потрапити у власну спільну квартиру, чим завдав майнової шкоди [PERSON] , замінивши словами, що за змістом протоколу серії ВАД №136553 від 01. 10. 2024 року [PERSON] ставилися у провину вчинення домашнього насильства, яке мало місце 01 жовтня 2024 року, о 18 год. 13 хв. по [ADDRESS] , та полягало у забороні колишній дружині потрапити до спільної квартири (а.с.29-30) У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що 01 жовтня 2024 року колишня дружина повернулася з Польщі і не змогла відкрити один із замків на вхідних дверях, через що зателефонувала йому і він, так як тільки повернувся із поїздки до США, запізнився, приїхав десь через півгодини, ніж обіцяв. Колишньої дружини ні в під`їзді, ні біля будинку не побачив. Уже після того як зайшов у квартиру і відвідав ванну кімнату, щоб помити руки, у двері постукали, виявилося, що колишня дружина викликала поліцію, яка проти його волі зайшла до квартири та склали протокол про домашнє насильство, якого не було. Відповідачем на підтвердження своїх доводів надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон та копію квитка на автобус з м. Києва до м. Чернігова, згідно яких підтверджено факт перебування відповідача за кордоном та приїзд додому саме 01.10.2024 з часом прибуття автобуса у м. Чернігів 16:25 (а.с.38-39) Також відповідач надав суду скріншот його переписки з відповідачем у месенджері за 03.11.2022, де відповідач пропонував позивачу вирішити питання заміни замка та вартість такої роботи, на що позивач відповіла, щоб це питання було поставлено на паузу, після чого відповідач просив не дорікати йому за несправність замка (а.с.31) У судовому засіданні 19.01.2026 позивач зазначила, що замки у квартирі відповідачем не змінювалися, вона не бажає замінювати замок, адже він працює, 26.11.2025 у присутності відповідача та 12.01.2026 вона змогла відчинити замок своїм ключем, а тому наразі перешкод у доступі до квартири у неї немає. Разом з тим, позивач та її представник позов підтримали та просили вселити позивача до квартири, оскільки позивач бажає, що відповідач поніс якесь покарання за свої неправомірні дії щодо неї. Відповідач у судовому засіданні пояснив та надав суду відеозапис того, як 26.11.2025 позивач разом із дочкою [PERSON] намагалися відчинити замок у квартирі тим ключем, що давно вже був у користуванні позивача. Після того, як відповідач показав, як правильно вставляти ключ, позивач з дочкою змогли самостійно відкрити квартиру власним ключем і 12.01.2026 вони самостійно змогли відчинити двері, що зафіксовано на відеокамеру. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20). У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Позивач у судовому засіданні пояснила, що замки у квартирі відповідач не змінював і на час розгляду справи судом вона відчиняє замок у квартирі тим ключем, який був у неї у користуванні давно. Причиною того, що раніше позивач не могла відчинити замок своїм ключем вона вважає те, що відповідач міг вчиняти якісь перепони в замку, але які саме, вона не знає. Проте, такі доводи позивача не підтверджені жодними належними доказами. Також відповідач не бажає замінювати замок, оскільки за її твердженням, він наразі працює, вона вільно відмикає його своїм ключем без допомоги відповідача. Вказані обставини підтверджуються оглянутими у судовому засіданні відеозаписами, наданими відповідачем, згідно яких видно, що 26.11.2025 позивач разом з дочкою [PERSON] намагалися самостійно відкрити замок ключем, який був у користуванні позивача, але двері з середини квартирі відчинив відповідач і попросив у позивача її ключ та ним у присутності позивача і дочки відчинив замок та показав позивачу як вставляти ключ, після чого позивач з дочкою змогли також самостійно тим самим ключем відчинити замок. Іншим відеозаписом від 12.01.2026 підтверджено, що позивач з дочкою самостійно відчинили двері квартирі, вказаний факт зафіксовано відеокамерою, встановленою у квартирі сторін. Позивач у судовому засіданні пояснила, що на час розгляду справи судом вона має доступ до житла, ключ є справним, наміру замінювати замок у дверях вона не має, але позов про її вселення підтримує, оскільки хоче, що відповідач поніс покарання за свої дії, хоча інших вимог, окрім вселення у квартиру нею не заявлено. Оскільки наявними у справі доказами не доведено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою, у неї наявний ключ від вхідних дверей квартири, яким вона користується після того, як відповідач показав їй як відчинити замок, і в судовому засіданні позивач заявила, що наразі вона має доступ до квартири, а тому суд вважає, що у задоволенні позову про усунення перешкод шляхом вселення позивача у квартиру необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed