Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016 в сумі 49 582 грн 77 коп. Позовні вимог обґрунтовані тим, що 25.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») та [PERSON] укладено угоду №200514244 щодо кредитування, далі - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 12 181 грн 73 коп, з встановленим строком користування з 25.04.2016 по 25.04.2019, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Так, 20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором [PERSON] ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 24.03.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 31 648 грн 48 коп, з яких: 11 818 грн 87 коп заборгованість за кредитом; 19 829 грн 61 коп заборгованість за відсотками. Також позивачем нараховано суму збитків з урахуванням 3 % річних у розмірі 2 850 грн 96 коп та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, що становлять 15 083 грн 33 коп. Враховуючи вищезазначене, позивач просить поновити строк позовної давності, позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 49 582 грн 77 коп та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, зазначив, що заборгованість ним погашена, що підтверджується довідкою, доданою ним до матеріалів справи. Зазначив, що про відступлення прав вимог ТОВ «Діджи Фінанс» йому відомо не було. Крім того, долучив до матеріалів справи копії квитанцій про сплату кредиту. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що факт укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] підтверджується наданими представником позивача копіями письмових доказів, а зокрема: заяви (оферти) №200514244 від 25.04.2016, анкети №2724817 від 25.04.2016, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, договору добровільного страхування життя від 25.04.2016, анкетних даних, зі згодою на обробку персональних даних, , в яких містяться підписи відповідача по справі. Відповідно до кредитного договору банк встановив позичальнику кредитний ліміт в розмірі 12 181 грн 73 коп, з встановленням строку користування з 25.04.2016 по 25.04.2019, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Надалі, 19.05.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір факторингу №1905, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» перейшли права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і який укладений з [PERSON] . В свою чергу, 20.05.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» перейшли права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і який укладений з [PERSON] . З урахуванням наведеного та аналізуючи надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, що також не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції. На підтвердження сплати заборгованості за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016 відповідачем надано довідку від 31.07.2020, згідно з якою станом на 31.07.2020 заборгованість за вказаним кредитним договором [PERSON] погашена в повному обсязі та договір закритий. Крім того, надав суду квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників). Однак, на момент винесення постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 про набуття права вимоги позивачем за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016 була повністю погашена. З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не був повідомлений про оскарження в Господарському суді міста Києва вищезазначених договорів факторингу. Проте, відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за договором кредиту, що підтверджується наданими квитанціями. Позивачем жодних доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не надано та не названо. Тобто, на момент винесення постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, у відповідача була відсутня заборгованість, оскільки вона була погашена ним на рахунок ТОВ «ФК «Фагор». Аналіз викладеного свідчить про те, що відповідачем було повністю погашено заборгованість за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016 на рахунок ТОВ «ФК «Фагор», яке на момент сплати коштів отримало право вимоги та було кредитором за кредитним договором, укладеним з [PERSON] відповідно до договору факторингу, чинного на момент сплати коштів. При цьому, відповідач сплачуючи кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості не знав та не міг знати, що в подальшому договір факторингу, за яким ТОВ «ФК «Плеяда» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , буде визнано недійсним, а тому діяв добросовісно, як наслідок, перерахунок грошових коштів на користь ТОВ «ФК «Фагор» жодним чином не може бути визначеним як належне виконання зобов`язань. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.513 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач не заперечував існування кредитних зобов`язань перед ПАТ «Банк Михайлівський», однак вказує на те, що всі кредитні зобов`язання ним виконані в повному обсязі на підтвердження чого надано довідку ТОВ «ФК «Фагор» та квитанції про перерахунок коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016. Вказані документи підтверджують сплату кредитних коштів товариству, яке за договором факторингу мало право вимоги до відповідача на той час. Судові процеси між позивачем та банком і ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» були тільки розпочаті, а тому відповідач діяв відповідно до тих документів, які отримав від первісного кредитора і погасив наявну у нього заборгованість. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що станом на день подання позовної заяви існує заборгованість відповідача перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором №200514244 від 25.04.2016 та не надано будь яких-доказів, які б могли спростувати твердження відповідача. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність віждмовити в задоволенні даного позову. Щодо клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності суд прийшов до наступних висновків. Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1, ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed