Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя звернулась [PERSON] , із заявою про встановлення факту смерті її свекра [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Бердянськ, Запорізької області, внаслідок хвороби. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу є дружиною [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Бердянськ. Військовослужбовець [PERSON] , загинув [INFO] у ході бойових дій на території України, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Батько чоловіка - [PERSON] , [INFO] , проживав в тимчасово окупованому м. Бердянськ, Запорізької області та [INFO] помер. Зареєструвати смерть [PERSON] , [INFO] , у встановленому законом порядку, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, заявник не має можливості, оскільки у неї відсутні необхідні документи, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із вказаною заявою. Ухвалою судді від 13.01.2026 відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] та призначено судове засідання на 14.01.2026 на 16:00 год. 14.01.2026 на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про долучення до матеріалів справи відповіді Бердянського РУП ГУНП у Запорізькій області про результат розгляду повідомлення про факт смерті [PERSON] . Учасники справи у судове засідання, не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 317 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Враховуючи вимоги ЦПК України, щодо невідкладності розгляду такої категорії справ та ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами, за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Дослідивши заяву та надані в її обґрунтування письмові докази, суд доходить до висновку, що у задоволенні заяви про встановлення факту смерті слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Частиною першою статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Як встановлено судом, заявник [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке 17.10.2014 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянськ реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 793. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке 13.06.2023 видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , яке видане 15.05.1973 Виконкомом Бердянської міської Ради депутатів, померлий [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , актовий запис №656. Таким чином, заявник у справі [PERSON] є невісткою [PERSON] , [INFO] , і необхідність встановлення факту смерті обґрунтовує тим, що внаслідок смерті [PERSON] підлягає перерозподілу одноразова грошова допомога, яка виплачується родичам загиблого військовослужбовця [PERSON] , а відтак в силу ч. 1 ст. 317 ЦПК України має право на звернення із заявою про встановлення факту смерті відносно свого тестя. Згідно з копією документа, виданого на тимчасово окупованій території, з назвою «Свідоцтво про смерть» серії [NUMBER] , актовий запис №170249900000400355001 від 17.10.2025, виданого 99000004 територіальним відділом ЗАЦС міста Бердянськ і Бердянського району Управління ЗАЦС Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Бердянськ. Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376, територія міста Бердянськ Запорізької області з 27.02.2022 є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За вимогами ч.ч. 3, 4 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Відповідно до п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064, запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього у разі державної реєстрації смерті відомостей: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), стать, громадянство, дата смерті, у якому віці померла особа, місце смерті та її причина, дата і місце народження (для дітей віком до одного року - кількість місяців і днів), реєстраційний номер облікової картки платника податків, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце проживання, документ, що підтверджує факт смерті; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, що звернулася за державною реєстрацією смерті, серія і номер, яким органом видано паспорт або паспортний документ, дата його видачі; серія і номер свідоцтва про смерть; дата і номер актового запису в книзі державної реєстрації смертей; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснив державну реєстрацію смерті; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, що здійснила державну реєстрацію, та її посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру. Згідно з п. 1 р. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5) підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з п. 13 р. 5 цих Правил, запис у графі актового запису про смерть «Причина смерті» повинен відповідати підпункту I-г пункту 11 лікарського свідоцтва про смерть, якщо заповнені всі чотири підпункти, підпункту I-в, якщо заповнені три підпункти, або підпункту I-б, якщо заповнені два підпункти, та підпункту I-а, якщо заповнений один підпункт. До своєї заяви [PERSON] не долучила доказів, на підставі яких здійснювалася дана реєстрація смерті особи. Водночас, до заяви про встановлення факту смерті заявницею долучено в якості доказу лише один документ - копію документа «Свідоцтво про смерть» серії [NUMBER] , актовий запис №170249900000400355001 від 17.10.2025, виданого 99000004 територіальним відділом ЗАЦС міста Бердянськ і Бердянського району Управління ЗАЦС Запорізької області, [PERSON] , [INFO] . Вказаний документ завірений «З оригіналом згідно» заявником, разом із тим, як встановлено з матеріалів справи, у заявника відсутній оригінал зазначеного документу, надана суду фотокопія була отримана заявницею у формі файлу, за допомогою невстановленого судом мессенджеру. Як передбачено ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Враховуючи те, що заявником [PERSON] надано фотокопію «Свідоцтва про смерть» серії [NUMBER] , актовий запис №170249900000400355001 від 17.10.2025, виданого 99000004 територіальним відділом ЗАЦС міста Бердянськ і Бердянського району Управління ЗАЦС Запорізької області, [PERSON] , [INFO] », яке не засвічене із оригіналу цього документу, суд визнає зазначений документ недопустимим доказом у цій справі. Водночас, як зазначено судом вище, підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Такими доказами, зокрема, можуть бути належні та допустимі письмові докази, речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи, висновки експертів, копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть, пояснення свідків тощо. Наявність лише «свідоцтва про смерть», виданого окупаційними органами влади на тимчасово окупованій території, тим більше за відсутності оригіналу документу, та його отримання у позапроцесуальний спосіб, є недостатнім для встановлення обставин, які достовірно свідчать про смерть [PERSON] у певний час і за певних обставин. Надані суду фотографії пам`ятнику з прізвищем [PERSON] не є достатнім доказом для встановлення факту смерті особи на окупованій території. Фотокопія пояснень [PERSON] також не є допустимим доказом у справі, оскільки не має жодної юридичної сили. Зважаючи на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити, оскільки заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту смерті [INFO] [PERSON] у м. Бердянськ Запорізької області, яке є тимчасово окупованою територією. Слід зазначити, що намібійський виняток може бути застосований до такої категорії справ, але цей принцип передбачає, що документи, видані окупаційною владою, повинні братися судами до уваги, якщо їх нехтування веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Між тим, вказаний міжнародний принцип не змінює порядок отримання, засвідчення та надання доказів, що передбачений ЦПК України.

Outcome: dismissed