Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

29.08.2025 року представник позивача Крихта А.А. звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 22.12.2007 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В липні 2022 року позивачка разом з дітьми, рятуючись від збройної агресії рф, виїхала до Німеччини. З того часу стосунки між подружжям значно погіршились, почались взаємні претензії та непорозуміння, в телефонних розмовах відбувались постійні сварки, внаслідок чого між ними було втрачено почуття поваги та любові один до одного. Відповідач відмовлявся надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, посилаючись на той факт, що позивачка отримує соціальну допомогу в Німеччині. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з червня 2025 року, з того часу спільне господарство не ведеться, мають окремий бюджет. [PERSON] зазначає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам, а тому на примирення вона не згодна. За таких обставин вона вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і просить його розірвати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.09.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.17-18). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2025 року відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження (а.с.25-26). Позивачка та її представник належним чином повідомлялись про розгляд справи в суді, шляхом направлення на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження. Додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили. 17.09.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач в позові не наводить жодної аргументованої підстави для розірвання шлюбу, а й вводить суд в оману. Він надає матеріальну допомогу дітям та згоден сплачувати аліменти. Відповідач має намір зберегти сім`ю та виховувати своїх дітей (а.с.24). Розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Як встановлено судом, 22.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за №1161 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені в червні 2025 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Позивач втратила почуття любові та поваги до відповідача, кожен з них живе своїм окремим життям і власними інтересами, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. На примирення позивач категорично не погоджується, оскільки це суперечить її волевиявленню та інтересам. Відповідач, в свою чергу, зазначив, що має намір зберегти сім`ю, але протягом тривалого перебування справи в провадженні суду примирення так і не настало. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивачки, а також на те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що його необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. При цьому, позивачка не наполягала на відшкодуванні судового збору.

Outcome: approved