Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] , рідний брат позивача, перебуваючи на посаді вантажника, зайнятого на роботах з сировиною, піском та паливом в агломераційному цеху АТ «ПІВДГЗК», 16 квітня 2016 року о 13 годині 10 хвилин під час виконання своїх трудових обов`язків у результаті нещасного випадку на виробництві помер внаслідок механічної асфіксії від заповнення просвітку дихальних шляхів сипучими масами. Таким чином, внаслідок нещасного випадку через недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки на АТ «ПІВДГЗК» (устаткування для чорної та кольорової металургії тарілчастий живильник ТП-106, 1954 року випуску), позивач втратив свого рідного брата. Вважає, що відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці, нещасний випадок, що стався з братом позивача, визнано таким, що пов`язаний із виробництвом, що свідчить про наявність вини відповідача та правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близького родича. Внаслідок смерті брата позивачу завдано глибоких моральних страждань. Смерть брата, якого позивач дуже любив та цінував, є невідновлювальною втратою. Жахливі обставини смерті рідного брата спричинили постійні хвилювання, депресію, безсоння або страшні сновидіння, у разі якщо вдасться заснути. Позивач змушений знову і знову згадувати весь жах втрати рідної людини, що призводить до негативних емоцій і порушення стосунків з оточуючими. Просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 625 000,00 грн без урахування податків, зборів та інших платежів. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача подав відзив на позов, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Заперечення проти позову обґрунтовує наявністю відмінностей в адресах місця реєстрації позивача та його померлого брата, а також фактичним місцем проживання [PERSON] за іншою адресою. На підтвердження зазначеного надав копії особової картки працівника та листів-звернень дружини [PERSON] до адміністрації відповідача. Зазначає, що факт реєстрації за однією адресою та навіть проживання в одному будинку не означає факту проживання двох осіб однією сім`єю. Вважає, що оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання позивача з братом на момент його смерті однією сім`єю у розумінні ст. 3 СК України, відсутні підстави для задоволення позову, заявленого на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України. Крім того, посилається на відсутність винних дій відповідача у настанні смерті брата позивача та недоведеність наявності у позивача моральних страждань у зв`язку зі смертю брата. Також не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. 10 листопада 2025 року позовна заява надійшла до суду. 11 листопада 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 11 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання справ в одне провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Пояснення у судовому засіданні. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними. Пояснила, що позивачем та його представником не підтверджено спільне проживання [PERSON] з братом на момент його смерті. [PERSON] проживав за іншою адресою зі своєю сім`єю дружиною та дітьми, окремо від батьків та брата. Крім того, позивачем не доведено наявність вини підприємства. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Згідно з копією паспорта позивача [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Згідно з актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 13 червня 2016 року смерть [PERSON] наступила внаслідок механічної асфіксії від заповнення просвітку дихальних шляхів сипучими масами. Відповідно до пункту 3 акту за формою Н-5 нещасний випадок, внаслідок якого помер [PERSON] , стався за таких обставин: «16 квітня 2016 року о 06 годині 45 хвилин майстер з підготовки сировини і відвантаження агломерату технологічної зміни аглофабрики з підготовки сировини і відвантаження агломерату [PERSON] в кімнаті зміно-зустрічних зборів, довів інформацію про роботу цеху, фабрики, дільниці, попередньої зміни та інформацію з охорони праці, потім видав письмовий наряд зміні та провів інструктаж з його безпечного виконання. Наряд отримали 27 працівників, у тому числі: - бригада вантажників зайнятих на роботах із сировиною, піском і паливом в складі [PERSON] (бригадир), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на прибирання естакад розвантаження сировини; - дозувальники шихти [PERSON] , [PERSON] на ведення технологічного процесу і обслуговування технологічного устаткування; - слюсар-ремонтник [PERSON] на обслуговування механічного устаткування шихтового відділення; - оператор пульта управління [PERSON] на ведення вхідного контролю і обслуговування пульта управління потоками; - машиніст конвеєра [PERSON] на експлуатацію та прибирання конвеєрів № № 37, 39, 40, 41, автостел; - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування [PERSON] на обслуговування електрообладнання устаткування шихтового віддлення. По проведенню зміно-зустрічних зборів о 07 годині 00 хвилин технологічний персонал зміни пішов на свої робочі місця для прийому зміни, огляду закріпленого за ним обладнання та виконання робіт. [PERSON] з бригадою вантажників пішов за інструментом і приступив до виконання наряду. По закінченню робіт з прибирання рудної естакади [PERSON] з вантажниками пішов в побутове приміщення. Старшим майстром аглофабрики [PERSON] в книзі завдань майстрам аглофабрики було записано завдання на пробивання вікна і осаджування бункера тарілчастого живильника ПІ-106, тому після прийому зміни та обслуговування устаткування об 11 годині 00 хвилин майстер зміни [PERSON] викликав дозувальника [PERSON] і слюсаря-ремонтника [PERSON] та видав письмовий наряд на шурування бункеру тарілчастого живильника ТП-106 і провів їм інструктаж по безпечному виконанню робіт. Електрична схема тарілчастого живильника ТП-106 була розібрана 15.04.2016 о 06 годині 30 хвилин, та на момент виконання робіт по шуруванню бункера ТП-106 знаходилася на дошці незакінчених ремонтів. Після чого робітники разом з майстром зміни [PERSON] оглянувши робоче місце приступили до виконання робіт, а [PERSON] пішов робити обхід інших робочих місць. Приблизно об 11 годині 30 хвилин майстер зміни [PERSON] , перебуваючи на шуровочному майданчику, побачив біля ТП-106 просип концентрату, яка утворилася після пробиття вікна, тому для його прибирання вирішив задіяти вантажників сировини. Піднявшись до диспетчерської, [PERSON] , по телефону дав команду бригадиру вантажників [PERSON] , виділити після обіду для виконання цих робіт одного вантажника. Через декілька хвилин [PERSON] по телефону повідомив [PERSON] , що прийде вантажник [PERSON] і той записав його прізвище у книгу нарядів. Після чого [PERSON] пішов оглядати як виконуються роботи по шуруванню бункера, та оглянув інші робочі місця. Приблизно о 12 годині 30 хвилин [PERSON] повернувся до диспетчерської. Там через оператора пульта управління [PERSON] бригадир складу агломерату [PERSON] повідомив майстра зміни [PERSON] , що на завантаження поставили 10 аглохоперів, а агломерату марки АЗ залишилося мало, тому на складі необхідна його присутність, щоб не відвантажити брак. [PERSON] , сказав оператору [PERSON] , що він пішов на склад агломерату, а коли прийде вантажник [PERSON] нехай його почекає для видачі наряду на виконання робіт. Приблизно о 13 годині 00 хвилин в диспетчерську прийшов вантажник [PERSON] і [PERSON] сказала, що майстер зміни пішов на склад агломерату, його необхідно почекати для отримання наряду. [PERSON] запитав у оператора, яку роботу необхідно буде виконувати, на що [PERSON] йому відповіла, що [PERSON] і [PERSON] пробивають шуровочне вікно, а коли повернеться зі складу агломерату майстер зміни, він скаже що робити далі. [PERSON] виходячи з диспетчерської сказав, що почекає майстра зміни в коридорі. Приблизно о 13 годині 00 хвилин дозувальник [PERSON] і слюсар-ремонтник [PERSON] пробили шуровочне вікно, після чого [PERSON] пішов подивитися залишок матеріалу в бункері ТП-106, а [PERSON] вирішив в цей час піти в майстерню на обід. Прямуючи в майстерню по шуровочному майданчику слюсар-ремонтник [PERSON] , зустрів вантажника [PERSON] і на його запитання, яку роботу виконувати, відповів, що після обіду будемо продовжувати шурувати бункер ГІГ 106. Після цього [PERSON] пішов в майстерню, а [PERSON] направився далі. Дозувальник [PERSON] , піднявся на позначку + 12,0 м (верх шихтового відділення), підійшов до конвеєру №40 завантажувального бункера ТП-106, побачив як через шуровочне вікно в бункер ТП-106 проникла людина. Впізнавши в ньому вантажника [PERSON] , [PERSON] крикнув йому: « [PERSON] , не лізь, може обрушитися». В цю мить глиба концентрату обрушилася і засипала [PERSON] «…» О 14 годині 04 хвилини прибулими на місце нещасного випадку бійцями Державного воєнізованого гірничорятувального загону та робітниками комбінату були організовані роботи з визволення засипаного концентратом вантажника [PERSON] . Після спроби відкопати потерпілого керівництвом аглоцеху було прийняте рішення вирізати частину телескопу бункеру за допомогою газоелектрозварки для випуску концентрату і визволення потерпілого. Після зрізання частини телескопу, концентрат було випущено, разом з ним вилучено тіло [PERSON] . О 16 годині 10 хвилин фельдшером здоровпункту аглоцеху [PERSON] та фельдшером Державного воєнізованого гірничорятувального загону [PERSON] була констатована смерть [PERSON] ». Відповідно до п.4 акту за формою Н-5 основною причиною нещасного випадку є: невиконання вимог інструкції з охорони праці. Порушення вимог п.7.4 Розділу 7 Стандарту підприємства з охорони праці; вимог п. 2.12 Загальної інструкції з охорони праці № ОТ 04 01. Супутніми причинами нещасного випадку є невиконання посадових обов`язків (п. 2.22 «Посадової інструкції майстра з підготовки сировини і відвантаження агломерату аглофабрики №3 агломераційного цеху») та невиконання вимог Інструкції з охорони праці (ч.1 п. 1.9 Інструкції з охорони праці № ОТ 04 08). Згідно з п. 6 акту за формою Н-5 комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, і на нього складається акт за формою Н-1. Особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку визнано: [PERSON] , який зайшов в ідентифікований замкнутий простір до отримання наряду-допуску і забезпечення всіх заходів, що забезпечують безпечне виконання робіт, та знаходився не на своєму робочому місці без завдання адміністрації (без отримання наряду); майстра [PERSON] , який здійснив недостатній контроль за дотриманням підлеглим персоналом правил і норм охорони праці; дозувальника шихти [PERSON] , який не подбав про безпеку оточуючих під час виконання робіт, залишивши відкритим шуровочне вікно. Пункт 1 акту за формою Н-5 містить відомості про членів сім`ї, які перебувають на утриманні померлого, дружину та дітей. Акт про нещасний випадок за формою Н-1 від 13 червня 2016 року містить відомості про обставини нещасного випадку та осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, аналогічні відомостям з акту за формою Н-5. Пунктом 8 акту за формою Н-1 визначено, що до настання нещасного випадку з [PERSON] призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії тарілчастого живильника ТП-106, 1954 року випуску. Отже, судом встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з особовою карткою працівника № 303/302 фактичним місцем проживання [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Дружина [PERSON] [PERSON] після смерті чоловіка зверталася до адміністрації відповідача із заявами про надання матеріальної допомоги. Адресою місця проживання адресанта зазначено: [ADDRESS] . У період з квітня 2016 року по серпень 2023 року включно відповідачем надавалася матеріальна допомога дружині та матері померлого [PERSON] , а також надано кошти на відшкодування моральної шкоди дружині та дітям загиблого працівника. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155, ратифікованою Україною законом №3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України. Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України. Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19). За своєю суттю зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання з компенсації моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки (постанова Верховного Суду від 13 липня 2023 року в справі № 203/2786/17 (провадження № 61-3193св23). Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем доведено, що смерть [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, настала внаслідок порушення працівниками відповідача законодавства про охорону праці. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частина 1 статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено відшкодування моральної шкоди, завданою, зокрема, смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини юридичної особи. Судом встановлено, що смерть [PERSON] настала під час виконання робіт з підвищеною небезпекою. Обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, завдану у зв`язку зі смертю його працівника при виконанні ним трудових обов`язків внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, витікає із вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, ч.2 ст. 1167, ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України. Таким чином, позивачем доведено наявність передбачених ст. 1167 ЦК України умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, на підставі частини 2 статті 1168 ЦК України. Отже, частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено перелік суб`єктів, які мають право на компенсацію моральної шкоди, завданою смертю фізичної особи. Зазначений перелік є вичерпним. Позивач та його представник посилається на кровне споріднення та спільне місце реєстрації позивача з померлим братом. Водночас до осіб, які є суб`єктами, яким компенсується моральна шкода, належать, зокрема, особи, які спільно проживали однією сім`єю з померлим. Інституту проживання однією сім`єю притаманні певні ознаки, зокрема ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, проведення спільних витрат. Судом враховано, що позивач та загиблий [PERSON] є рідними братами, пов`язані кровним спорідненням, на момент смерті [PERSON] брати були зареєстровані в одному будинку. Проте суд зазначає, що реєстрація осіб за однією адресою не свідчить про наявність ознак, притаманних інституту спільного проживання. Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 759/9229/19 Верховний Суд зазначив, що належними та допустимими доказами для встановлення факту спільного проживання є, зокрема, докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, інших обставин, які засвідчують реальність спільного проживання. Позивачем та його представником не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами постійне спільне проживання братів, наявність спільного бюджету, спільні витрати та взаємні права та обов`язки [PERSON] з померлим братом. Спільне місце реєстрації не підтверджує наявності усталених відносин, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, витрат, взаємних прав та обов`язків. Позивачем та його представником зазначене не спростовано, доказів проживання позивача з померлим братом однією сім`єю не надано, клопотання про допит свідків, які можуть підтвердити цей факт, не заявлено. Крім того, судом встановлено, що померлий [PERSON] не проживав за адресою реєстрації, а разом з дружиною та дітьми фактично проживав за іншою адресою, що унеможливлює проживання однією сім`єю з братом. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем та його представником не доведено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та його загиблого брата. При цьому посилання у позові на норми, які містять визначення терміну «близькі особи», не заслуговують на увагу, оскільки сформульований законодавцем перелік суб`єктів, яким компенсується моральна шкода внаслідок смерті фізичної особи, є вичерпним та не відносить до категорії осіб, які мають право на таку компенсацію на підставі ч.2 ст. 1168 ЦК України, всіх близьких родичів та членів сім`ї загиблого, а констатує чіткий перелік таких осіб. Сам факт кровного споріднення [PERSON] та [PERSON] без доведення факту проживання однією сім`єю не має наслідком набуття позивачем права на компенсацію моральної шкоди у зв`язку зі смертю брата на підставі ч.2 ст. 1168 ЦК України. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у позові позивача, звільненого від сплати судового збору, його необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed