Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У листопаді 2025 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого йому було надано кредит в розмірі 3200 грн, шляхом зарахування грошових коштів на його банківську карту, строком на 364 дні, з стандартною процентною ставкою -2,50% в день. 16 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974, відповідно до умов якого відповідачу було надано також кредит на суму 500 грн. 24 січня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 від 14 квітня 2024 року. Відповідач порушив умови вищевказаного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 26452,72грн, з яких: 3699,98 грн заборгованість по тілу кредиту; 20902,74 грн заборгованість по відсотках, 1850 грн пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати понесені при зверненні до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що 14 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974, згідно з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало відповідачу кредит у розмірі 3200 грн, шляхом перерахування їх на його платіжну картку, строк кредитування 364 дні. Для підписання договору відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «90457», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Матеріалами справи документально підтверджено, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», діючи на підставі договору про на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року та в інтересах ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 14 квітня 2024 року було проведено транзакцію з переказу коштів в розмірі 3200 грн відповідно на банківську картку [NUMBER] , яка належить відповідачу. 16 квітня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 від 14 квітня 2024 року, відповідно до умов якого товариство зобов`язувалось надати клієнту кредит в розмірі 500 грн, у зв`язку з чим сума кредиту на дату укладення цього додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених клієнтом за договором складає 3700 грн.. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 договору. За користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 договору. ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», діючи на підставі договору про на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року та в інтересах ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 16 квітня 2024 року було проведено транзакцію з переказу коштів в розмірі 500 грн відповідно на банківську картку [NUMBER] , яка належить відповідачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно з п.3.1. Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Згідно з п.1.4, 1.4.1 договору тип процентної ставки - фіксована, Стандартна процента ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовуються у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 2,5%. За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором №4555974 від 14 квітня 2024 року у період з 14 квітня 2024 року по 24 січня 2025 року включно Первісним кредитором нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 20902,74 грн. Нарахування процентів в сумі 20902,74 грн здійснювалось кредитором за процентною ставкою 2,5% в день. 24 січня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-02/25, згідно з яким право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованості з боржників, вказаних у реєстрах боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, в тому числі і до [PERSON] відступлено ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Відповідно до Витягу реєстру боржників №1 до договору факторингу №01.02-02/05 позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором №4555974. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №4555974 від 14 квітня 2024 року станом на 24 січня 2025 року відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 26452,72 грн, яка складається з: 3699,98 грн заборгованості по тілу кредиту; 20902,74 грн заборгованості за відсотками по кредиту, 1850 грн пені. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст.1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із частиною 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із частиною 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Верховний Суд у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено факт укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронному вигляді 14 квітня 2024 року договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 та 16 квітня 2024 року додаткового договору. ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" свої зобов"язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на загальну суму 3700 грн (14 квітня 2024 року 3200 грн, 16 квітня 2024 року 500 грн), який перерахований на його картковий рахунок. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище кредитним договором утворилась заборгованість. Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідач суду не надав. Суд враховує, що відповідно до пункту 1.4.1 договору денна процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% та застосовується в межах строку кредитування, вказаного в пункті 1.3 цього договору. Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до вказаної вище статті Закону України «Про споживче кредитування» набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п.1.3 договору строку кредитування становить 364 дні. Отже, з дати укладення договору, з 14 квітня 2024 року до 20 квітня 2024 року процентна ставка становить 2,5%, а тому розмір заборгованості за відсотками складає 610,00 грн (з 14 квітня 2024 року по 16 квітня 2024 року включно відсотки обчислються виходячи із суми наданого кредиту в розмірі 3200 грн (3200, 00 грн х2,5% х 3 дні) та становлять 240,00 грн, з 17 квітня 2024 року по 20 квітня 2024 року включно відсотки обчислюються виходячи із суми кредиту в розмірі 3700 грн (3700,00 грн х 2,5% х 4 дні) та становлять 370,00, а тому сукупний розмір відсотків за період з 14 до 20 квітня 2024 року становить 610 грн (240,00 грн+370 грн)), з 21 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року процентна ставка - 1,5%, а тому розмір заборгованості за відсотками складає 6660,00 грн (3700,00 грн х 1,5% х 120 днів), а з 20 серпня 2025 року до 12 квітня 2025 року (закінчення строку кредитування) - 1%, а тому розмір заборгованості за відсотками складає 8769 грн (3700,00 грн х 1% х 237 днів). Виходячи з викладеного, загальний розмір заборгованості відповідача за відсотками за спірним кредитним договором становить 16039,00 грн (610,00 грн+6660,00 грн+8769,00 грн). Разом з тим, з розрахунку заборгованості первісного кредитора, який міститься в матеріалах справи (а.с.41-45), вбачається, що відповідачем було сплачено проценти за користування кредитом в розмірі 5512,19 грн, а тому виходячи з викладеного, розмір заборгованості відповідача за відсотками, який підлягає стягненню становить 10526,81 грн (16039,00 грн 5512,19 грн). Належними доказами у справі підтверджено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 від 14 квітня 2024 року. За вказаних обставин, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором, до якої входить заборгованість за тілом кредиту 3699,98 грн та процентами, що становить 10526,81 грн, а всього 14226,79 грн. Щодо стягнення пені за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 від 14 квітня 2024 року. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до умов договору неустойка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно розрахунків заборгованості позивач просить стягнути з відповідача пеню за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4555974 від 14 квітня 2024 року в розмірі 1850 грн. Відповідно до п.18.Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи, що позивачем нараховано заборгованість у формі пені в період дії воєнного стану, то заявлені вимоги про стягнення заборгованості в цій частині задоволенню не підлягають. З урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1302 грн. 77 коп. в порядку розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Outcome: partial