Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] з травня місяця 2007 року проживали в цивільному шлюбі. Від цивільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З січня 2025 року відповідачка залишила дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на його утримані в [ADDRESS] , а сама стала проживати за іншою адресою в м. Одеса. Відповідачка прописана в [ADDRESS] . З зазначеного вище часу [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, не проявляє про них щонайменшої батьківської турботи, не займається вихованням доньки та сина, не проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми, хоча має таку можливість. До цього часу позивач доглядає та утримує неповнолітніх доньку [PERSON] та сина [PERSON] , піклується про їх здоров`я та всебічний розвиток. Він намагається максимально забезпечити всі потреби доньки [PERSON] та сина [PERSON] , займається вихованням дітей, проявляє турботу про фізичний та духовний розвиток дітей, купує одяг, взуття інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб його діти- [PERSON] та [PERSON] отримали відповідне для їх віку та потреб харчування. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Павлова Галина Миколаївна в судовому засіданні на своїх позовних вимогах наполягали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги позивача визнає повністю. Надала до суду нотаріально завірену заяву в якій зазначає, що не бажає спілкуватися з дітьми, проживає з іншим чоловіком та має намір створити з ним сім`ю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей ( орган опіки та піклування ) Миколаївської селищної ради, Березівського району, Одеської області, т.в.о. начальника службиЮрко Т.В., в судовому засіданні позов підтримала, не заперечувала проти його задоволення, суду пояснила, що неодноразово з комісією проводили обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за зверненням позивача. Під час кожного обстеження відповідач була відсутньої за місцем їх спільного проживання з дітьми. На засідання комісії з прав дитини, відповідач також не з`явилася. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснила, що вона являється мамою позивача. З січня 2025 року відповідачка з її сином та їхніми спільними дітьми, [PERSON] та [PERSON] , не проживає, місце її перебування невідоме, з дітьми не спілкується, вихованням та забезпеченням дітей займається батько. Вона як бабуся допомагає позивачу виховувати дітей. Допитані в судовому засіданні малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за участю представника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради, Березівського району, Одеської області [PERSON] , суду пояснили, що мати [PERSON] з ними не спілкується. Останній раз вони її бачили в січні місяці 2025 року на Новий рік. Після того, мати залишила їх з батьком і до цього часу жодного разу не зателефонувала. Їх вихованням займається батько та бабуся. Батько водить до школи, купує речі та продукти харчування. З мамою спілкуватися не бажають. Суд, вислухавши в судовому засіданні доводи позивача та його представника, представника третьої особи, свідка, малолітніх дітей, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки мати не виконує покладених нанеї обов`язків по вихованню та утриманню дітей, забезпеченням їх всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку, що підтверджується також матеріалами справи: копією паспорта [PERSON] ( а.с. 7 10 ), Випискою з по господарської книги ( а.с. 11 ), Довідкою Характеристикою ( а.с. 12 ), Довідкою про доходи ( а.с. 13 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 14 ), Витягом ( а.с. 15 ), Довідкою ( а.с. 16 ), Характеристикою ( а.с. 17 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с. 18 ), Витягом ( а.с. 19 ), Довідкою ( а.с. 20 ), Характеристикою ( а.с. 21 ), Довідками ( а.с. 22 23 ), Актом обстеження житлово-побутових умов проживання родини ( а.с. 24 ), Витягом ( а.с. 25 ), Довідкою-Характеристикою ( а.с. 26 ), нотаріально засвідчувальною заявою [PERSON] ( а.с. 45 ), Рішенням № 225 від 25.11.2025 року ( а.с. 47 ), Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2013 року народження ( а.с. 48, 49, 50 ). Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі не виявляють інтересів до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншими батьками, які добровільно, а не через судовий примус, згодні на любов та тягар виховання дитини. [PERSON] , самостійно створює належний рівень життя своїм дітям, опікується матеріальним станом та духовним розвитком дітей. Зазначені позивачем обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`і разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`і є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Стаття 150 СК України закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить зокрема: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сімії є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"і якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської селищної ради, Березівського району, Одеської області від 25.11.2025 року № 225, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.47-50). Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що мати не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачається винна поведінка відносно сина та доньки, яка проявилась в небажані спілкуватися та виховувати дітей, їх всестороннього розвитку, а тому є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Outcome: approved