Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 12 серпня 2007 року у Демидівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 33. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільне життя не склалося. Понад три роки шлюб існує формально. Відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Тому, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Їхній син [PERSON] навчається у ВПУ №25 с-ще [PERSON] , а дочка [PERSON] є ученицею 5 класу ОЗ «Демидівський ліцей». На утримання дітей необхідні грошові кошти. Вона працевлаштована, проте самостійно не в змозі задовольнити потреби дітей в повному обсязі. Їй відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте отримує нерегулярний, мінливий дохід від заробітків за кордоном, а тому може надавати допомогу на утримання їх неповнолітніх дітей. Розмір доходу, який отримує відповідач їй невідомий. В добровільному порядку домовитися з відповідачем щодо утримання дітей не вдалося. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 12 серпня 2007 року у Демидівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 33. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на кожну дитину. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача [PERSON] адвоката Новосада В.О. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача (а.с. 42). В судовому засіданні 11 грудня 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явився. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. У своїй заяві відповідач вказав також, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення (а.с. 34). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4) сторони по справі зареєстрували шлюб 12 серпня 2007 року у Демидівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 33. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6). В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на розірванні шлюбу. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам дітей сторін, які є неповнолітніми. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти сторін по справі проживають з матір`ю позивачем [PERSON] . Вказані обставини під час розгляду справи були визнані відповідачем, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки сумнівів у достовірності таких обставин немає. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] за її вибором на утримання неповнолітніх дітей в частці від доходу батька дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 листопада 2025 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, не буде завищеним чи заниженим в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням дітей сторін по справі, їх потреб, обов`язку обох батьків матеріально забезпечувати дитину, та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вимога [PERSON] про те, що розмір аліментів має бути не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на кожну дитину, не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України передбачена у разі звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в частині вимог про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року (з наступними змінами) щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 18, 21, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 180-183, 191 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved