Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Дячук С.І., звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2021, шлюб між позивачем і відповідачем розірвано. Вона, як мати створює комфортні умови для проживання, розвитку та відпочинку доньки. Натомість батько не приймає жодної участі в утриманні доньки та жодного разу не сплачував аліменти. Більше останніх шести років відповідач жодним чином не спілкувався з донькою, не бачився з нею, а також не виявляв жодної ініціативи щодо спілкування з донькою. Така поведінка відповідача є свідомою та винною, адже він усвідомлено нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Склалися обставини за яких у дитини відсутній будь-який психологічний, емоційний зв`язок із її батьком, відповідачем у справі. Позбавлення відповідача батьківських прав не шкодитиме інтересам дитини, адже вони, фактично є чужими людьми, між якими, в наслідок поведінки відповідача є прірва у стосунках. Вважає, що вищезазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді від 28.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/8253/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 27.10.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала з підстав викладених у ній, просила позовні вимоги задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечила. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності, також подано суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши думку представника позивачки, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2021. [INFO] народилася [PERSON] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 29.10.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Відповідно до судового наказу виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 19.02.2021 справа №2607/1729/21, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.04.2025 № 64293, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , становить 152 213,76 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2022 у справі №607/20967/21 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] . Як вбачається із листа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради від 23.04.2025 № 11568-Ф/2025, в період з 01.01.2021 по 22.04.2025 не надходило жодних звернень від [PERSON] , [INFO] , щодо створення йому перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 26.04.2024 (Монтанаро, Провінція Турину, Італійська Республіка), перекладеної з італійської мови на українську, учениця [PERSON] народилася у м. Тернополі 22.10.2013, почала навчатися у Початковій школі «Фільє ді каріта» з вересня 2019 року і наразі відвідує п`ятий клас. За ці п`ять років для будь-якого спілкування школа завжди взаємодіяла із матір`ю учениці [PERSON] , а також для періодичних співбесід, які вчителі проводять із сім`ями. Внески необхідні для відвідування та витрати, пов`язані із їдальнею або позакласними послугами, регулярно сплачуються матір`ю учениці. 07.08.2025 проведено бесіду із малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актом. [PERSON] повідомила, що протягом тривалого часу проживає в Італії разом із мамою, батьком ( [PERSON] , чоловік матері) та 2-річною сестрою. Вказала, що відвідує II рівень школи. Родину забезпечує батько ( [PERSON] ) та мати [PERSON] , батько (вітчим) подарував планшет, періодично поповнює рахунок. [PERSON] зазначила, що в Україну приїжджає рідко, знає, що тут є тільки дідусь по лінії матері. Про [PERSON] дитина нічого не знає. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та як пояснила представник позивачки безпосередньо у судовому засіданні, протягом тривалого часу відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її життям, не виявляє бажання бачитись з донькою, не виконує батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не підтримує з нею ніякого зв`язку. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1322 від 02.10.2025, визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок органу опіки і піклування є достатньо обґрунтованим, відповідає вимогам частини п`ятої статті 19 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Положенням частиною першою статті 3 з Конвенції про права дитини, частини сьомої та восьмої статті 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Положеннями частин першої та другої 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім враховані права батьків. Частинами першою та другою статті 152 СК України передбачено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України однією з правових підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд у постанові від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «С.С. проти Словенії» дійшов висновку, що оскільки розуміння потреб дитини було обмеженим, а також не існувало емоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідало конвенційним гарантіям, оскільки інтерес дитини до забезпечення постійного догляду та емоційної стабільності перевищив інтерес матері у збереженні правових зв`язків з дитиною. В справі «Суур проти Естонії» Європейський суд з прав людини також дійшов висновку про відповідність інтересам дитини позбавлення батька батьківських прав щодо неї в зв`язку з втратою контакту з дитиною, а примушування дитини до спілкування могло б бути контрпродуктивним. На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зокрема тривалий період часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться здоров`ям дитини, не займається її вихованням, не створює умов для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, не забезпечує дитину та не спілкується із нею, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням зазначених обставин, залишення за відповідачем батьківських прав жодним чином не сприятиме інтересам дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають до задоволення шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в користь позивача слід стягнути 968,96 грн понесеного судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 164, 180 181 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved