Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в особі представника Столітнього М.М. 25.09.2025 звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 170 154,75 гривень, посилаючись на порушення відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором. Та стягнення судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 гривень. Також просить суд в порядку ч.ч.10,11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна». В обґрунтування позовних вимог зазначив, 23.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4759614, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти в сумі 29 900,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «97212». Кошти були надані шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Оскільки відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 170 154,75 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 28 532,85 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в сумі 108 238,68 грн, заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за 78 календарних днів в сумі 33 383,22 грн. У зв`язку з вищезазначеним, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою судді від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.09.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжної картки № [NUMBER] , та підтвердження або спростування факту зарахування (надходження) 23.06.2024 коштів в сумі 29 900,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , через платіжного провайдера ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». 04.11.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація від АТ «Універсал Банк». Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено за місцем реєстрації відповідачки. Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 26.09.2025 № 1823246, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 10.12.2025 на адресу суду надійшла заява через електронний суд від представника відповідачки адвоката Брославець В.В. про надання йому доступу до справи для ознайомлення та написання відзиву на позовну заяву. Згідно з Довідками АТ «Укрпошта» про причини повернення, поштові відправлення двічі повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «отримано особисто 19.12.2025», що є належним повідомленням відповідачки про розгляд справи. До цього часу ні від відповідачки ні від її представника адвоката Брославець В.В. відзив на позовну заяву до суду не надходив. Заяви та/або клопотання, у тому числі із запереченнями проти розгляду справи впорядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, до суду також не надходили. Позивач у позовній заяві зазначив про можливість здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази у справі, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст.3,6,627 ЦК Українив Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК Україниодностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку,строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційноїсистеми, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Судом установлено, що 26.06.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4759614, відповідно до якого Кредитор надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти у розмірі 29 900,00 грн., строком на 360 днів: з 23.06.2024 по 17.06.25 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за 1,5 % в день. Стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. Денна процентна ставка за цим Договором у разі використання Клієнтом права на Знижену процентну ставку дорівнює 1.413%. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «97212». Грошові кошти у розмірі 29 900 гривень перераховано на картку споживача № [NUMBER] , що обумовлено сторонами в договорі. Відповідач, підписавши вказаний договір за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора, прийняла на себе зобов`язання за вказаним договором, зокрема, здійснювати погашення кредиту обов`язковими щомісячними платежами. Дані обставини підтверджуються копією договору №4759614 від 23.06.2024, та Додатком №1, Додатком №2 ( графік платежів і таблиця обчислення загальної вартості кредиту, паспорт кредиту) , які долучені в якості доказів до справи. Первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальниці грошові кошти в загальному розмірі 29 900,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідками ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та відомостями наданими на запит суду АТ «Універсал банк» від 03.11.2025 №БТ/Е-16882. Так, згідно з довідкою АТ «Універсал банк» на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) Банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] на яку 23.06.2024 дійсно надійшло зарахування коштів в сумі 29 900,00 грн. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів в загальній сумі 29 900,00 грн. на свою платіжну картку відповідачкою не спростовано. Відповідно до договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у загальній сумі 52 138 950,56 гривень, у тому числі і за вказаним кредитним договором № 4759614 від 23.06.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в загальній сумі 1 517 21,53 гривень, з яких 28 532,85 грн., заборгованість за тілом кредиту, 108 238,68 гривень, заборгованості за процентами, 14 950 гривень штрафні санкції нараховані ТОВ «Лінеура Україна», що підтверджується копією договору факторингу №31/03/2025 від 31.03.2025 та витягом з реєстру боржників від 31.03.2025, що є додатком до даного договору факторингу. Згідно розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в межах строку дії кредитного договору з дати договору факторингу донарахувало відповідачці [PERSON] відсотки за 78 календарних дні в сумі 33 383,22 грн. Таким чином відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в сумі 185 104,75 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 28 532,85 грн., заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в сумі 108 238,68 грн, штрафні санкції нараховані первісним кредитором в сумі 14 950,00 грн., заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в сумі 33 383,22 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» та розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Позивач в своєму позові не заявляє вимог про стягнення штрафних санкцій нарахованих первісним кредитором в сумі 14 950,00 грн. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд, уклали кредитний договір № 4759614. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором «97212». Відповідачка в ході оформлення кредитного договору на Вебсайті ТОВ «Лінеура Україна» https:/credit7.ua,через Мобільний додаток «Credit7» , отримала на свій електронний кабінет текст Кредитного договору та мала змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» тощо, тому суд вважає , що відповідач була ознайомлена з оригіналом кредитного договору та паспорту споживчого кредиту , умовами надання кредиту , в тому числі і розміру процентної ставки та порядку нарахування процентів. Пунктом 1.4.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору. Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4759614 від 23.06.2024 року. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначається договором. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки і на умовах, передбачених цим договором. При розгляді справи відповідачева сторона не надала відзиву на позов та не заявляла зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином на підставі наданих доказів позивачем, суд вважає, що відповідачка ознайомленна з умовами кредитного договору, в тому числі і з розміром процентної ставки та умовами нарахування. Судом установлено, що відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, оскільки належним чином не виконувала свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, вносила платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має права вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, який суд вважає повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення. Крім того суд враховує, що відбулась заміна кредитора, до позивача перейшли права ТОВ «Лінеура Україна» і позивач має право вимагати від відповідачки сплати заборгованості за кредитним договором. Вище викладені обставини повністю підтверджуються наданими позивачем та дослідженими судом доказами, які є належними та допустимими. На підставі вищевикладеного, з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 170 154,75 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 28 532,85 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором в сумі 108 238,68 грн, заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за 78 календарних днів в сумі 33 383,22 грн. Що стосується зазначення в рішенні суду про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, в порядку частин 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до моменту виконання рішення суду та стягнення отриманої суми з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 10, 11ст. 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Правова мета приписів частин 10, 11ст. 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Із правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 слідує , що положення частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК Україниполягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Таким чином можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. При розгляді даної цивільної справи, судом вирішувалося питання про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування і не вирішувалося питання щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому відсутні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вказаних витрат позивачем до суду надано: - копію договору про надання юридичних послуг №10/12-2024 від 10.12.2024; - копія заявки № 10564 від 25.08.2025 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024; - акт прийому-передачі виконаних робіт адвоката №10564 від 22.09.2025 на суму 10 000,00 грн.; - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 на ім`я Столітнього М.М. Відповідачкою не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судового збору.

Outcome: partial