Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У жовтні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі - ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4760796 від 24.06.2024 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначив, що 24.06.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та відповідачка [PERSON] уклали Договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор виконав умови Договору, зокрема, передав відповідачці грошові кошти у сумі 16000 грн шляхом їх перерахування через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] , яку остання вказала особисто під час укладення Договору. Вказана банківська картка емітована банком АТ КБ «ПриватБанк». 28.06.2024 відповідачкою було підписано додатковий договір та кошти у розмірі 3000 грн від первісного кредитора були надіслані платіжною системою ТОВ «Пейтек» на картку споживача. Надалі 27.02.2025 між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРЇНА» та позивачем укладено договір факторингу № 27/02/2025, на підставі якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право вимоги за Договором. Внаслідок невиконання вимог Договору відповідачем, утворилась заборгованість: за тілом кредиту - 19000 грн, за відсотками 34548 грн 75 коп. (включаючи 2913 грн 75 коп. нараховані первісним кредитором та 31635 грн нараховані новим кредитором ), а всього на загальну суму - 53548 грн 75 коп. Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач просить, в порядку ст. 265 ЦПК України, зазначити в рішенні суду про нарахування на стягнуту суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до моменту його повного виконання, а також судовий збір та витрати на правничу допомогу. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 21.10.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру (зі зазначенням назви вулиці після перейменування). Поштовий конверт повернувся на адресу суду 05.11.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відмовився від отримання конверта. Зазначене свідчить про умисне не отримання судової повістки. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідачки [PERSON] та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подавала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 116). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем цінним листом 06.10.2025 (а.с. 78, зворот). 11.11.2025 до суду надійшли відповідь на запит про витребування доказів (а.с. 122). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд дослідив письмові докази та такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 24.06.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачка [PERSON] уклали Договір № 4760796 (а.с. 20-30). Надалі, 28.06.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] укладено Додатковий договір № 4760796 (а.с. 40-41, зворот). Основні умови Договору, з урахуванням Паспорта споживчого кредиту (а.с. 32-34, зворот): сума кредиту 19000 грн (16000 грн за Договором №4760796 та 3000 грн за Додатковим договором №4760796); строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; детальні терміни повернення кредиту (дати) та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору (а.с. 31) та Додатком № 1 в редакції додаткової угоди від 28.06.2024 (а.с. 35); рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у Графіку платежів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка - 1,5% в день та застосовується в межах усього строку (Договір п.п. 1.4.1, а.с. 21); знижена процентна ставка - 0,53% в день та застосовується, якщо клієнт до 23.07.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту; у випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором (Договір п.п.1.4.2, а.с. 21); нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожний день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, тобто «факт/факт», та охоплює період розрахунку день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту; орієнтована реальна річна ставка: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування становить 9541,79 % річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженою процентної ставки 4621,58 % річних; орієнтована загальна вартість кредиту: за стандартною ставкою - 102400 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 97720 грн; надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] (Договір п.п.2.1., а.с. 22). При цьому, відповідно до Додаткового договору до Договору №4760796 від 28.06.2024, сума кредиту, яка надається згідно з Додатковим договором, становить 3000 грн. Внесено зміни до п.п. 1.2 Договору № 4760796 від 24.06.2024, та вказано, що сума кредиту (загальний розмір) становить 19000 грн. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.п. 1.3. вказаного вище Договору. У п.п.1.6. Додаткового договору вказано, що за користування кредитом нараховуються проценти на умовах, визначених у п.п. 1.4 Договору. При цьому, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором, денна процентна ставка за Договором у разі використання клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 1,418 %. З урахуванням змінною суми кредиту за Договором (п.п. 1.2-1.3 Додаткового договору) орієнтована реальна річна ставка: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредитування становить 9521,89% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженою процентної ставки 4671,15% річних; орієнтована загальна вартість кредиту: за стандартною ставкою - 121375 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 115963 грн 75 коп. (а.с.40-41). Відповідачка [PERSON] підписала Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № 43737 (а.с. 29, зворот), Додатковий договір до Договору №4760796 та Паспорт споживчого кредиту ідентифікатором № 28964 (а.с. 34). Як вбачається з даних довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 06.03.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в сумі 16000 грн проведено 24.06.2024 о 09 год. 53 хв на підставі укладеного договору про переказ коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та цим товариством № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, номер транзакції 433727606, призначення платежу: зарахування 16000грн на карту [NUMBER] (а.с. 52). Відповідно до довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» від 06.03.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] в сумі 3000 грн проведено 28.06.2024 о 18 год. 32 хв на підставі укладеного договору між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та цим товариством №03012024-1 від 03.01.2024, номер транзакції - 47607961719588768 (а.с. 42). Факти перерахунку указаних вище грошових коштів за Договором та додатковим договором на платіжну картку № [NUMBER] , яка емітована, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) підтверджено інформацією, яка надана листом АТ КБ «ПриватБанк» від 05.11.2025 на виконання ухвали суду від 20.10.2025 про витребування доказів (а.с. 122). Також встановлено, що 27.02.2025 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу № 27/02/2025 (а.с. 61-65, зворот). Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 27.02.2025 (а.с. 67) та Реєстром Боржників (а.с. 66) від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги до відповідача за Договором. Згідно з аналізом заборгованості за Договором, який поданий ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 80-82, зворот) встановлено, що нарахування відсотків проводилось з 24.06.2024 по 18.06.2025. Зокрема, у період з 24.06.2024 по 28.06.2024 (5 днів) нарахування відсотків здійснювалось за зниженою процентною ставкою 0,525 % на суму кредиту 16000 грн, а з 29.06.2024 по 23.07.2024 на суму кредиту 19000 грн (25 днів). З 24.07.2024 по 18.06.2025 нарахування продовжено на суму кредиту 19000 грн за ставкою 1,5 % (329 днів). Таким чином, на момент укладення указаного вище договору факторингу, сума заборгованості відповідача перед первісним кредитором за період з 24.06.2024 по 27.02.2025 включно становила: 19000 грн - за тілом кредиту та 2913 грн 75 коп. за відсотками. Надалі згідно з розрахунком заборгованості, яка подана позивачем (а.с. 97-98), після укладення договору факторингу, у період з 27.02.2025 по 18.06.2025 (111 днів) нараховано відсотків в сумі 31635 грн за ставкою - 1,5%. Отже, відповідачка має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 53548 грн 75 коп., яка складається з: 19000 грн тіло кредиту; 34548 грн 75 коп. (2913 грн 75 коп. + 31635 грн) заборгованість за процентами. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою цифрового підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що Договір та Паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатив. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права вимоги до відповідачки [PERSON] . Судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідачки саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, позивач має право вимагати від відповідачки повернення боргу. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Відповідачці було надано за кредитним договором кошти у загальному розмірі 19000 грн (16000 грн + 3000 грн), жодного платежу з на погашення цієї суми відповідачка не здійснила, тому сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19000 грн підлягає стягненню. Водночас суд не погоджується із розрахунком відсотків, наданим позивачем, та здійснює власний перерахунок. Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. Так, Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яку доповнено частиною п`ятою. Відповідно до вказаної норми, встановлено тимчасові обмеження максимального розміру денної процентної ставки, розрахованої згідно з частиною четвертою цієї статті, яка не може перевищувати 1 %. Крім того, Законом України № 3498-ІХ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено п. 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5 %. Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка застосовується в таких межах: з 24.12.2023 до 21.04.2024 (включно) 2,5 %; з 22.04.2024 до 19.08.2024 (включно) - 1,5 %; а з 20 серпня 2024 року - 1 %. Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Щодо вимоги про стягнення відсотків у загальному розмірі 34548 грн 75 коп. (2913 грн 75 коп. + 31635 грн), суд враховує, що договір укладено 24.06.2024. Отже, беручи до уваги викладене вище, у період з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальна ставка не могла перевищувати 1,5 %, а з 20.08.2024 1 %. Визначаючи розмір заборгованості боржника, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений кредитором розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду (подібний висновок щодо обов`язку суду під час перевірки розрахунку заявлених позовних вимог викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі N 917/1739/17). Суд здійснив власний детальний розрахунок для перевірки нарахованих сум. За період з 24.06.2024 по 28.06.2024 включно (5 днів) база нарахування становила 16000 грн, і за ставкою 0,525 % (становить 84 грн) сума нарахованих відсотків складає 420 грн (розраховано як: 16000 грн ? 0,525 ? 5 днів = 84 х 5 = 420 грн). З огляду на отримання відповідачкою ще 3000 грн відповідно до Додаткового договору, з 29.06.2024 база нарахування відсотків становить 19000 грн. За період з 29.06.2024 по 23.07.2024 включно (25 днів) застосовується ставка 0,525 % (становить 99 грн 75 коп.) та сума нарахованих відсотків становила 2493 грн 75 коп. (розраховуємо як 99,75 х 25). Отже, всього за процентною ставкою 0,525 % за період з 24.06.2024 по 23.07.2024 підлягає стягненню 2913 грн 75 коп. (420 грн + 2493 грн 75 коп.) Нарахування вказаних вище процентів не перевищує максимально допустимий розмір процентів, визначений законом. Надалі первісним кредитором нарахування процентів у розрахунку не значиться. При цьому, п.п. 3.5 Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом є правом Товариства, а не його обов`язком. Позивач, після укладення договору факторингу, скориставшись своїм правом здійснив донарахування сум, передбачених умовами кредитного договору. Таким чином, станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором становила 53548 грн 75 коп., яка складається з: 19000 грн заборгованості по тілу кредиту, 34566 грн заборгованості по відсотках (2913 грн 75 коп. нараховані первісним кредитором, 31635 нараховані позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з п.п. 1.1 Договору факторингу від 27.02.2025, Фактор зобов`язується предати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виник у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06.02.2019 в справі №361/2105/16-ц. Отже, до позивача перейшло право кредитора за вказаним вище договором, що підтверджується дослідженими доказами. Також суд звертає увагу, що відповідачка [PERSON] доказів щодо спростування сум заборгованостей не надала. З даних розрахунку, наданого позивачем, встановлено, що позивач на основну суму боргу у розмірі 19000 грн за процентною ставкою 1,5 % нарахував проценти за користування грошовими коштами з 28.02.2025 по 18.06.2025 (111 днів) у розмірі 31635 грн. Однак за період з 20.08.2024 застосовується максимальна дозволена ставка 1 % (190 грн) і тому сума нарахованих відсотків за період з 28.02.2025 по 18.06.2025 складає 21090 грн (розраховано:190х111). Отже, загальна сума нарахованих за договором відсотків становить 24003 грн 75 коп. (2913 грн 75 коп + 21090 грн). Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 43003 грн 75 коп., з якої 19000 грн заборгованість за тілом кредиту та 24003 грн 75 коп. заборгованість за відсотками. Розглядаючи позовні вимоги щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України з моменту набрання рішенням законної сили до його повного виконання, суд доходить до висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке. Позивач обґрунтовує ці вимоги положеннями частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України. Однак, відповідно до зазначених норм, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Суд зазначає, що поняття «відсотки» (як плата за користування коштами за договором) та «пеня» (як вид неустойки) не є тотожними поняттям «інфляційні втрати» та «3% річних», які є іншим, окремим видом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченим статтею 625 ЦК України. Норма статті 265 ЦПК України є спеціальною та не передбачає можливості зазначення в резолютивній частині рішення про продовження нарахування відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України. Крім того, і що є вирішальним у даному питанні, суд враховує імперативні норми законодавства, встановлені на період дії воєнного стану. Так, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Оскільки прострочення виконання зобов`язання відповідачем та дія воєнного стану в Україні тривають, застосування до відповідачки [PERSON] відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, прямо заборонено законом. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано пакет документів, що підтверджують як наявність договірних відносин між позивачем та адвокатом, так і обсяг та вартість наданих послуг. Основою правовідносин є Договір про надання правової допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 107-108), укладений між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем. Договором передбачено, що надання послуг здійснюється на підставі окремих Заявок на виконання доручення , а оплата відбувається у формі гонорару після підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт. На виконання основного договору, сторонами складено Заявку № 01/08/2024-А від 01.08.2024 від 21.04.2025 (а.с. 109-110) на виконання доручення. Загальна сума гонорару за виконання цих робіт узгоджена сторонами у розмірі 10000,00 грн. Факт виконання адвокатом перелічених у заявці робіт підтверджується Актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору № 01/08/2024-А від 18.09.2025 (а.с. 111, зворот). В акті зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги у справі, де відповідачкою є [PERSON] ; послуги надані якісно, в повному обсязі, і претензії щодо них відсутні. На підставі підписаного акту, адвокатом сформовано Рахунок №4760796-2025 від 18.09.2025 на оплату до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 113). Загальна сума до сплати за рахунком становить 10000,00 грн. Повноваження адвоката Дідуха Євгена Олександровича на представництво інтересів ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» підтверджуються Довіреністю від 31.07.2024 (а.с. 11). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial