Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Блонський М.А. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 62452,04 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2013 року із відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки по 1000 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 18.07.2014 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2020 року змінено розмір аліментів та із відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі по 2000 грн. щомісячно до її повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Проте, відповідач прострочив сплату аліментів, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 69020,76 грн. станом на 26.09.2025 р. У зв`язку із наведеним, просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 62452,04 грн., яка розрахована станом на 10.10.2025 р.. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Судом вжито заходів для належного повідомлення сторін про розгляд справи судом. Зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу разом із позовною заявою та додатками за місцем його реєстрації та місцем проживання, вказаним у позові, однак поштові відправлення повернуто суду за закінченням терміну зберігання та у зв`язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23. Відзив на позовну заяву відповідач у вказаний строк не подав, причин такого суду не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.10.2014 року у справі №462/4981/14-ц із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , по 1000 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 18.07.2014 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2020 року у справі №462/7269/19 змінено розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20.10.2014 року по цивільній справі №462/4981/14-ц та ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] по 2000 грн. щомісячно до її повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. 11 листопада 2020 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №63591566 з примусового виконання виконавчого листа №462/7269/19. Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого Сихівським ВДВС у Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова), боржником [PERSON] станом на 26.09.2025 року допущено заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] у розмірі 69020,76 грн. Згідно даного розрахунку заборгованості боржник періодично сплачував аліменти та з травня 2024 року такі платежі припинились. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15-ц пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день її прострочення, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16 дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та один відсоток. Як вбачається із поданого представником позивача розрахунку неустойки (пені) за несплату аліментів, такий проведено за період з травня 2024 року по вересень 2025 року та розмір пені становить 62452,04 грн. Таким чином, із врахуванням вимог ст. 196 СК України, стороною позивача заявлено вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів на дитину за період з травня 2024 року по вересень 2025 року в розмірі 62452,04 грн., що не перевищує розмір заборгованості по сплаті аліментів. Відповідач не спростував поданого стороною позивача розрахунку, не подав суду відзиву чи будь-яких інших заяв. Враховуючи наведене, не виконання відповідачем зобов`язання по сплаті аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 62452,04 грн. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави. Статтею 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір №07/10 про надання правової допомоги від 07.10.2025 року, Акт наданих послуг №1 від 10.10.2025 року з описом наданих послуг та їх вартості, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №552 від 18.08.2011 року. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Outcome: approved