Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

22 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої сина, який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі частки доходів, починаючи з дня предявлення позову до суду до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2012 року ухвалено шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] алімени на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.06.2012 року. Позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, однак він є студентом 3 курсу денної форми навчання в Природничо-гуманітарному фаховому коледжі Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», що підтверджується довідкою №455 від 11 червня 2025 року. Термін навчання до 30.06.2026 року. 07 січня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить частково задовольнити позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими, завищеними та такими, що підлягають відхиленню, просить прийняти рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь сина [PERSON] в розмірі частки із заробітньої плати, до закінчення його навчання до 30.06.2026 року. 04 грудня 2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Згідно правил ч.6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судове засідання 14 січня 2025 року: - позивач з`явилася, просила зодовольнити позовні вимоги в повному обсязі. - відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали доводи викладені у відзиві. Відповідач зазначив, що має інші витрати, іншу сім"ю, а саме дружину. Він погоджується надавати якісь кошти, але категорично заперечує стягнення із всіх видів забезпечення, погоджується сплачувати частку лише з зарплати. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 жовтня 2012 року ухвалено шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] алімени на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.06.2012 року. Позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, однак він є студентом 3 курсу денної форми навчання в Природничо-гуманітарному фаховому коледжі Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», що підтверджується довідкою №455 від 11 червня 2025 року. Термін навчання до 30.06.2026 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, застосувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст.199 СК України, обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Згідно зі ч.1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням полягає у необхідності отримання коштів для проїзду до місця навчання, проживання, одяг, харчування, канцелярія, підручники тощо. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Варто також зазначити, що згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15.05.2006 року № 3роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У Постанові № 644/3610/16-ц від 17.04.2019 Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] який є повнолітнім та який навчається на денному відділенні Природничо-гуманітарного фахового коледжі Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». З огляду на викладене, з врахуванням всіх описаних вище обставин, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання, аліментів на його утримання в розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно буде максимально відповідати принципам розумності та справедливості, оскільки має, з одного боку, забезпечити повнолітньому сину отримання від батька належного матеріального утримання на період навчання, з іншого - забезпечити баланс між обов`язком обох батьків матеріально підтримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Будь яких доказів, що відповідач не має змоги утримувати свого сина, суду не надано, судом встановлено, що це єдиний син відповідача, дітей в іншому шлюбі не має, дружина відповідача у новому шлюбі працює, про що зазначив сам відповідач. Крім іншого , судом встановлено, що позивач і відповідач мають рівнозначний дохід. Щодо посилання позивча, на те, що останні погоджується сплачувати лише частку від зарплати, а не від усього доходу, суд відхиляє, оскільки, стягнення відповідної частки від усіх видів заробітку (доходу) є імперативною нормою закону. Оскільки за даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved