Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 43508,64 грн за кредитним договором № 641458038 від 19.09.2023 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». За результатами укладення договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 23.09.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти позову, посилаючись на відсутність доказів укладення кредитного договору, недоведеність наявності заборгованості та відсутність належних доказів передання коштів. Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 641458038 від 19.09.2023 (далі кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 9200,00 грн зі строком кредитування до 19.10.2028 (п. 7.3 договору) та Дисконтним (пільговим) періодом 30 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,61% за кожен день користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору рекомендованою датою дострокового повного повернення кредиту є дата закінчення Дисконтного періоду - 19.10.2023, яка є необов`язковою. Відповідач отримала обумовлені кредитним договором кошти 19.09.2023 на банківську картку 5168-75XX-XXXX-1499, реквізити якої самостійно вказала первісному кредитору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором QAMH-2575, який було відправлено та введено відповідачем 19.09.2023 о 8:40:20. Кредитний договір містить також умови щодо стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 2,98% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду (п. 8.4 кредитного договору), а також умови щодо можливості продовження Дисконтного періоду (п. 3.2 кредитного договору). У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість у сумі 43508,64 грн, з яких: 9200,00 грн заборгованість за тіло кредиту; 34308,64 грн заборгованість за несплаченими відсотками. Заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором була передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та реєстру прав вимоги № 259 від 21.11.2023. Надалі право вимоги було передано товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 та реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024, а потім позивачу на підставі договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 та реєстру боржників б/н від 04.06.2025, що підтверджується відповідними договорами факторингу, актами приймання-передачі та витягами з реєстрів прав вимоги. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Щодо доводів відзиву суд зазначає таке. Відповідач у відзиві заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Водночас, суд критично оцінює зазначені доводи, оскільки до матеріалів справи долучено кредитний договір, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, заявку на отримання кредиту з персональними даними відповідача, довідку щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, а також інформацію АТ КБ «ПриватБанк» щодо належності платіжної картки відповідачу та факту зарахування кредитних коштів. Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджується платіжним дорученням від 19.09.2023. Відповідач, отримавши кредитні кошти, була зобов`язана в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеним договором. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатила своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що випливає з розрахунку заборгованості за договором, що наданий позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено ч. 5 згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023. При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено п. 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно) та з 21.08.2024 включно та надалі - 1%. У даному випадку кредитний договір укладено 19.09.2023, тобто до набрання чинності вищезазначеними змінами. Встановлена договором процентна ставка у розмірі 0,61% в день протягом Дисконтного періоду та 2,98% в день після його закінчення була правомірною на момент укладення договору. Досліджуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд встановив наступне. Згідно з п. 3.1 кредитного договору Дисконтний (пільговий) період складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу - це період зі зниженою процентною ставкою. Згідно з п. 7.1 кредитного договору рекомендованою датою дострокового повного повернення всієї суми кредиту є дата закінчення Дисконтного періоду - 19.10.2023, яка є необов`язковою. При цьому, згідно з п. 7.3 кредитного договору строк кредитування встановлено до 19.10.2028. Позивачем у розрахунку заборгованості нараховано відсотки за користування кредитом за період з 19.09.2023 по 15.02.2024, тобто протягом 150 днів, з яких 31 день припадає на Дисконтний період (до 19.10.2023 включно) зі ставкою 0,61% на день, а 119 днів - на період після закінчення Дисконтного періоду (з 20.10.2023 по 15.02.2024) зі стандартною ставкою 2,98% на день. Зокрема, за період з 19.09.2023 по 19.10.2023 (31 день) нараховано відсотки за пільговою ставкою 0,61% на день у сумі 1739,72 грн, а за період з 20.10.2023 по 15.02.2024 (119 днів) нараховано відсотки за стандартною (базовою) ставкою 2,98% на день у сумі 32568,92 грн. Оцінюючи правомірність такого нарахування, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8.4 кредитного договору після закінчення Дисконтного періоду проценти нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% в день від суми залишку кредиту. Оскільки строк кредитування встановлено до 19.10.2028 (п. 7.3 договору), а нарахування процентів здійснено за період з 19.09.2023 по 15.02.2024, тобто в межах строку кредитування, таке нарахування є правомірним та відповідає умовам договору. Щодо п. 8.8 кредитного договору, який містить орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 10883,60 грн, суд зазначає, що ця сума є орієнтовною вартістю кредиту за умови його повернення протягом Дисконтного періоду (30 днів), що не обмежує право кредитора на нарахування процентів за весь період фактичного користування кредитом у межах строку кредитування. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню у наступному розмірі: основний борг - 9200,00 грн, проценти за користування кредитом за період з 19.09.2023 по 15.02.2024 - 34308,64 грн, загалом 43508,64 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закон «Про споживче кредитування»). Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 43508,64 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у повному розмірі - 2422,40 грн. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договір про надання правової допомоги, акт надання послуг, детальний опис виконаних робіт, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у повному розмірі - 7000,00 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved