Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У жовтні 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, в результаті утворилась заборгованість у розмірі 24669,50 грн. З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2025 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 12.03.2020 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи сервісу https://cashinsky.ua укладено електронний договір позики №151871. Укладення договору підтверджується: електронною заявкою відповідача; проставленням ним чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердженням реквізитів банківської картки; натисканням кнопки «Підтвердити заявку»; введенням відповідачем одноразового ідентифікатора (коду-підпису) у відповідне поле, згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ці дії підтверджують акцепт оферти та належне підписання електронного правочину за допомогою одноразового ідентифікатора. Верховний Суд у постановах від 16.12.2020 у справі №561/77/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 роз`яснив, що електронний договір, укладений через ІТС та підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до письмової форми договору відповідно до ст. 639 ЦК України. Отже, суд вважає доведеним факт укладення електронного договору позики. Договір сформований на підставі персональних даних [PERSON] , які він самостійно вніс до системи. Відповідач вказав власні персональні дані, реквізити свого телефону, email, а також банківську картку, що була використана для переказу коштів. Будь-яких доказів несанкціонованого доступу до акаунту або викрадення персональних даних відповідачем не подано. Матеріали справи свідчать, що саме відповідач подав заявку, акцептував оферту та отримав кошти. Таким чином, суд вважає, що ідентифікація позичальника підтверджена. Позивач подав довідку платіжного оператора ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ»)», згідно з якою ініційована позивачем платіжна операція була успішно виконана, а 5000 грн. були перераховані на картковий рахунок, вказаний [PERSON] . Це свідчить про належне виконання позивачем свого обов`язку щодо надання позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України обов`язок повернути позику виникає з моменту отримання коштів позичальником. Факт перерахування підтверджений документально та відповідачем не спростований. Згідно з умовами договору позики: стандартна процентна ставка 0,01 % на день, комісія за користування - 1,9 %, підвищена комісія у разі прострочення - 3 %. Проценти та комісії є складовою плати за користування позикою, про що відповідач був повідомлений під час укладення договору та підтвердив згоду. На дату формування розрахунку заборгованості відповідачем не здійснено повного повернення позики, а тривалий час прострочення спричинив накопичення процентів та комісій. У результаті, заборгованість відповідача становить: 5000 грн - тіло позики, 19669,5 грн - проценти та комісії, 24669,5 грн - загальний борг. Суд перевірив арифметичну правильність розрахунку та встановив його відповідність умовам договору. За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідач порушив строки сплати чергових платежів, що є підставою для стягнення всієї суми боргу. Абз. 2 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 1 ст. 1050 ЦК України передбачають право кредитора вимагати повернення всієї суми позики у разі прострочення понад 30 днів. Суд встановив, що відповідач прострочив виконання зобов`язання значно більше цього строку. Доказів погашення боргу або заперечень проти позову відповідачем не надано. За ст. 610 ЦК України невиконання грошового зобов`язання є порушенням договору. За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідач не довів відсутність своєї вини, доказів сплати не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості або заперечень відповідача. Подані докази підтверджують наявність боргу та порушення відповідачем умов договору. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2423,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved