Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також просив позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що він та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Любашівського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2023 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Син проживає із ним, а мати з 2022 року самоусунулася від виховання та утримання дитини, не цікавиться та не спілкується із сином. Батько самостійно виховує та утримує сина, без участі матері. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, із підстав викладених у позові, також пояснив, що він був одружений із [PERSON] , але вони розлучилися, в них є двоє дітей, є старша дочка [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] , які проживають із ним. [PERSON] припинила спілкувати із дітьми, періодично виїжджала за межі України, де проживає на даний час йому навіть не відомо, будь-яку допомогу дитині не надає, не телефонує та зовсім не цікавиться життям та здоров`ям сина. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до ст.128 ЦПК України. Відповідно до поштової довідки відповідач відсутня за зареєстрованим місцем проживання. В силу положення п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила іншої адреси. З огляду на вказане, відповідач вважається такою, що повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином. Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяву до суду про розгляд справи без її участі не надала. У встановлений ухвалою суду строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Начальник служби у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області Карналь А.Г. надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника та надала висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, представник у судове засідання не з`явився, пояснень та клопотань до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального провадження (а.с.20). Ухвалою від 23 жовтня 2025 року залучено [INFO] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (а.с.28). Ухвалою від 23 жовтня 2025 року витребувано докази із служби у справах дітей Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області (а.с.29). Ухвалою від 16 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.53). Враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, суд ухвалив здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл.11 розділу ІІІ ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Згідно рішення Любашівського районного суду від 30 жовтня 2023 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.8) Із довідки Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради від 13 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на його утриманні. (а.с.10). Згідно акту обстеження умов проживання від 02 липня 2025 р., який складено комісією служби у справах дітей Любашівської селищної ради, неповнолітня дитина: [PERSON] , 15.09.2010 року проживає разом з батьком, а також із ними проживає [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Батько самостійно піклується про здоров`я, фізичний, духовний розвиток дітей, матеріально забезпечує та утримує дітей. Мати у часті у вихованні та забезпечені дітей не приймає (а.с.15). Із довідки та характеристики Бобрицької гімназії вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається у 8 класі, систематично відвідує школу, проживає разом із батьком, який сам забезпечує дитину всім необхідним, батько підтримує контакт із гімназією, цікавиться життям дитини, а мати не приймає участь у вихованні сина (а.с.12-13). Відповідно до висновку, орган опіки та піклування Любашівської селищної ради вважає за недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Любашівського районного суду від 30 жовтня 2023 року, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] залишився проживати із своїм батьком, який створив всі умови для проживання дітей, здійснює утримання та виховання сина, зазначені обставини підтверджуються актом обстеження, довідкою та характеристикою Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної ради, довідкою та характеристикою Бобрицької гімназії. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені судом доводи, суд дійшов переконання, що зібрані у справі докази у сукупності повною мірою доводять факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлення факту необхідне [PERSON] для захисту інтересів дитини, оскільки місце знаходження матері невідоме. Зважаючи на викладене, позовна заява [PERSON] у частині щодо встановлення факту є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав матері, вказував, що вона самоусунулася від виховання дитини, проте всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання сина. Із висновку органу опіки та піклування Любашівської селищної ради Подільського району Одеської області , який затверджено рішенням виконавчого комітету Любашівської селищної ради № 436 від 11 грудня 2025 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.49-50). В обґрунтування висновку зазначено, що [PERSON] має 3 групу інвалідності, перебуває за кордоном, встановлено, що перешкоди щодо активної участі [PERSON] у виховані сина, мають об`єктивний характер, пов`язаний із її станом здоров`я, а також із її перебування за кордоном на заробітках. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина не відповідає інтересам дитини. Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України). Судом не встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина. Обставини ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, тощо. Також, не надано жодного доказу щодо обставин, які негативно характеризують відповідача, зокрема, притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності, перебування на обліку у зв`язку із вживанням алкогольних або наркотичних засобів, ведення аморального способу життя та інше. Перебування відповідача за межами України, не може бути самостійною підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав передбачених 164 СК України для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Разом із тим, суд визнає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] і покласти на Любашівську селищну раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а отже підстави для відшкодування витрат відсутні. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

Outcome: partial