Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

29 вересня 2025 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. Син проживає разом із позивачем, знаходиться на повному її утриманні. Ухвалою судді Шевченківського районного суд міста Дніпра 17.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти ухвалення рішення не заперечував. Зазначив, що пропонував укласти нотаріальну угоду із Позивачем щодо сплати аліментів, однак вона не погодилася. Відповідач зазначив, що має статус особи із інвалідністю (ІІ група) та є ветераном військової служби. Судовим розглядом встановлено, що сторони у шлюбі мають мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися із максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до, ратифікованої Постановою Верховної ради України N 789-XII від 27.02.91, Конвенції про права дитини від 20.11.89, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно із частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181, ст. 191 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Відповідач зазначив, що спроможний і має бажання сплачувати аліменти на утримання сина, сам не працює, але отримує пенсію. Факт проживання дитини із матір`ю не заперечується. Враховуючи думку сторін, встановлені у судовому засіданні обставини, беручи до уваги, що Відповідач визнав позов у повному обсязі, враховуючи, що син проживає разом із матір`ю, а отже позивачка обізнана з проблемами і потребами дитини, саме матір несе тягар утримання дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути із Відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі у розмірі 1/4 частини (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У той же час, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп. Як установлено у судовому засіданні та підтверджено документами, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та ветераном військової служби. З урахуванням викладеного, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved