Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У вересні 2025 року уповноважений представник позивача [PERSON] адвокат Фесик І.А., через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] кошти у розмірі 12548,00 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.12.2022 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України та виправдано, у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України. За апеляційною скаргою прокурора вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2022 було скасовано вироком Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 і [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, та призначено покарання. 20 лютого 2024 року [PERSON] на виконання вироку Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2023 сплатив по виконавчому провадженню 12062,00 грн на відшкодування судових витрат по кримінальному провадженню та поніс витрати пов`язанні з наданням банком послуг. 05 червня 2024 року Верховний Суд розглянув касаційну скаргу захисника Волковського В.В. на вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12022270330000407 за обвинуваченням [PERSON] і ухвалив постанову, якою частково задовольнив касаційну скаргу, вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 скасовано, а справу призначено на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду Чернігівський апеляційний суд 08.05.2025 ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2022 відносно [PERSON] , яким його виправдано за ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, залишено без змін. Дана постанова набрала законної сили. В правовому обґрунтуванні зазначає, що згідно з ст. 62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Відповідно до ч. 1, 2, 7 ст. 1167 ЦК України шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. У п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 цього Закону передбачені випадки відшкодування, зокрема, відшкодування штрафів, стягнутих на виконання вироку суду, судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином. Крім того, зазначає, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у орієнтованому розмірі, що складає 15000,00 грн на підставі укладеного договору про надання правової допомоги. Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М. своєю ухвалою від 04.09.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановила сторонам відповідні строки для подання заяв по суті справи та призначила справу до розгляду. 19 вересня 2025 року відповідач Чернігівська обласна прокуратура направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Причинами тривалого судового розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 263 КК України, були значні проміжки часу між судовими засіданнями та чотири випадки відкладення судових задінь, з них двічі у зв`язку з викликом свідків сторони захисту, а також через неявку обвинуваченого у зв`язку з хворобою та відсутністю електропостачання у приміщенні суду. Вважає, що здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях, прокурори діяли в межах повноважень відповідно до діючого законодавства. Законом встановлений єдиний допустимий вид доказів протиправності рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури обвинувальний вирок або інше рішення суду про це, позивачем не доведено протиправність рішень, дій або бездітності відповідачів. При цьому, інші докази не підтверджують факт протиправності та мають не прийматися судом до уваги як недопустимі докази. За таких обстави, вважає, що доводи позивача про завдання йому шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівників прокуратури є безпідставними, оскільки будь-які дії прокурорів такими не визнавались судом та не скасовувались. Позивачем не підтверджено наявність у діянні відповідачів складу цивільного-правового порушення. Крім того, зазначає, що позивачем у позовній заяві зазначена сума 12548,00 грн як стягнення матеріальної шкоди з Державної казначейської служби України, яка не є відповідачем у справі. Вироком Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 стягнуто з [PERSON] на користь держави процесуальні витрати в сумі 10811,00 грн за проведення судових експертиз. Відповідно до постанов Баришівського відділу ДВС Київської області від 27.11.2023 та 26.02.2024 мінімальні витрати виконавчого провадження становлять 169,00 грн та 0,90 грн. Таким чином, [PERSON] невірно обраховано матеріальну шкоду, а позовну вимогу пред`явлено до неналежних відповідачів. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то вважає, що позивачем не додано до позовної заяви жодного документу, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку; вимога про стягнення 15000,00 грн є завищеною та не відповідає критеріям реальності, розумності. 29 вересня 2025 року до Згурівського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від відповідача у справі Головного управління національної поліції в Чернігівській області, в якому відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Вважає, що право на відшкодування шкоди передбачено у ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». [PERSON] невірно обраховано матеріальну шкоду, а позовну вимогу пред`явлено до неналежних відповідачів. Доводи позивача про завдання йому шкоди протиправними діями або бездіяльністю працівниками поліції є безпідставними, оскільки будь-які дії працівників поліції такими не визнавались судом та не скасовувались. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то зазначає, що заявлена сума витрат у розмірі 15000,00 грн є завищеною та не підтвердженою належними доказами. 16 жовтня 2025 року до Згурівського районного суду Київської області від представника позивача [PERSON] адвоката Фесика І.А. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що у постанові ВП ВС від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц вказано: «що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган». Щодо правових підстав для стягнення сплачених виправданим витрат на відшкодування проведених експертиз під час досудового слідства посилається на п. 3 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». Зазначає, що в період чинності вироку Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 [PERSON] сплатив кошти в сумі 12062,00 грн на відшкодування судових витрат по кримінальному провадженню. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяв на відкладення розгляду справи до суду не подав. У судовому засіданні в режимі ВКЗ приймає участь представник позивача [PERSON] адвокат Фесик І.А. У судове засіданні представник відповідача Чернігівської обласної прокуратури прокурор Згурівського відділу Броварської окружної прокуратури Київської області Худякова М.Ю. не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася у встановлений законодавством порядку, від керівника Згурівського відділу Броварської окружної прокуратури надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки прокурор Худякова М.Ю. перебуває у щорічній основній відпустці. У судове засідання представник відповідача Головного управління національної поліції в Чернігівській області Роєнко О.В. не з`явився, направляв раніше до суду заяви, в яких просив судові засідання проводити без участі представника ГУНП, щодо участі у судовому засіданні, призначеному на 06.01.2026, своєї позиції не повідомив. Судом на обговорення поставлено питання про можливість проведення судового засіданні за даної явки учасників судового засідання. Представник позивача вважає за можливе проводити судовий розгляд, оскільки вважає, що Чернігівська обласна прокуратура є державним органом, в якому працює певна кількість прокурорів, які можуть здійснювати представництво інтересів прокуратури. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за даної явки учасників цивільного провадження, суд враховує те, що цивільний позов [PERSON] надійшов до суду 01.09.2025, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, прокурором неодноразово заявлялися клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, які судом задовольнялися з метою забезпечення всебічності та повноти судового розгляду, відповідач Чернігівська обласна прокуратура є державним органом, представляти інтереси якого може будь-який прокурор, що обіймає відповідну посаду, а також те, що відповідач Чернігівська обласна прокуратура своїм правом на подання відзиву на позовну заяву скористалася та виклала свою позицію з приводу заявлених позовних вимог у відзиві на позовну заяву, будь-яких додаткових доказів на спростування позовних вимог суду не надала, відповідач Головне управління національної поліції в Чернігівській області належним чином повідомлено про дату та час засідання, про причини неявки суд не повідомило, раніше просило розгляд справи проводити у відсутність його представника, позицію представника позивача та з метою забезпечення розумних строків розгляду даної справи, відтак суд вважає, що Чернігівська обласна прокуратура не забезпечила належним чином участі свого представника у даному судовому засіданні, перебування прокурора Худякової М.Ю. у щорічній відпустці не є поважною причиною неучасті представника прокуратури у судовому засіданні, тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України вбачає підстави для розгляду справи у даному судовому засіданні за даною явкою учасників судового провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Фесик І.А. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що заявлена сума у розмірі 12548,00 грн складається: із витрат на проведення судових експертиз - 10811,00 грн, сплаченої суми виконавчого збору - 1081,00 грн, сплачених мінімальних витрат виконавчого провадження - 169,00 грн, додаткових витрат виконавчого провадження - 0,90 грн та комісії за перерахунок вказаних коштів - 486,10 грн. Вважає, що для відшкодування завданої шкоди, визнання протиправними дій відповідачів у даній цивільній справі у судовому засіданні не потрібно, оскільки таке право у позивача виникло на підставі постановлення виправдувального вироку суду. Щодо витрат на правничу допомогу, то просив питання розподілу судових витрат у даному судовому засіданні не вирішувати, оскільки після постановлення рішення у справі він звернеться до суду із відповідною заявою в межах строку, встановленого ЦПК України. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.10.2023 вироком Чернігівського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2022 задоволено. Ухвалено [PERSON] визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 263 КК України, та стягнено на користь держави процесуальні витрати в сумі 10811,00 грн на проведення експертиз. У мотивувальній частині вироку судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2022 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1, 2 ст. 263 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 263 КК України. (а.с. 12-20). 27 листопада 2024 року старшим державним виконавцем Баришівського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Рубаном Є.А. відкрито виконавче провадження № 73440868 з виконання виконавчого листа № 1-кп/742/283/22, виданого 08.11.2023 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області щодо стягнення з [PERSON] на користь держави 10811,00 грн в рахунок відшкодування витрат понесених на залучення експертів для виконання (а.с. 6). Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27.11.2023 старшим державним виконавцем Рубаном Є.А. визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 73440868 у загальній сумі 169,00 грн (винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 36,5 грн, винесення постанови про закінчення виконавчого провадження 105,10 грн) (а.с. 7). Постановою про стягнення виконавчого збору від 27.11.2023 старшим державним виконавцем Рубаном Є.А. вирішено стягнути з боржника [PERSON] у ВП № 73440868 виконавчий збір у розмірі 1081,10 грн (а.с. 8). 26 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Рубаном Є.А. винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника [PERSON] розмір додаткових витрат ВП № 73440868 у розмірі 0,90 грн (а.с. 9). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.02.2024 старшого державного виконавця Рубана Є.А. встановлено, що кошти у ВП № 73440868 сплачено в повному розмірі з урахуванням виконавчого збору та витрат і перераховано за призначенням, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/742/283/22 від 08.11.2023 про стягнення з [PERSON] на користь держави 10811,00 грн в рахунок відшкодування витрат понесених на залучення експертів для виконання - закінчити (а.с. 10). Судом встановлено, що платник [PERSON] 20.02.2024 перерахував одержувачу Баришівському РВДВС кошти у розмірі 12062,00 грн, сума комісії становила 486,10 грн, разом сплачено 12548,10 грн (а.с. 11). Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 касаційну скаргу захисника Фесика І.А. задоволено частково, вирок Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 щодо [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції (а.с. 21-23). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 08.05.2025 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2022 відносно [PERSON] , яким його виправдано за ч. 1, 2 ст. 263 КК України залишено без змін. Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення (а.с. 24-31). Судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області позивача у справі [PERSON] виправдано за ч. 1, 2 ст. 263 КК України у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 263 КК України. В період чинності вироку Чернігівського апеляційного суду від 26.10.2023 [PERSON] за ВП № 73440868 сплачено на користь держави кошти у розмірі 12062, 00 грн, що складається із 10811,00 грн витрати за проведення судових експертиз; 1081,10 грн виконавчий збір; 169,00 грн - мінімальні витрати за ВП; 0,90 додаткові витрати ВП, а також з нього стягнуто комісію за перерахунок коштів у розмірі 486,10 грн. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, постановлення виправдувального вироку суду. Згідно із п. 3 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок його незаконного засудження, у тому числі й відшкодування судових витрат та інших витрат, сплачені громадянином, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. У відзивах на позовну заяву відповідачі зазначають про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки матеріали справи не містять доказів їх протиправної діяльності, а також те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів. Однак, на думку суду, посилання представників відповідачів на відсутність доказів протиправної поведінки органу досудового розслідування та прокуратури, а відтак і на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, на увагу не заслуговують, оскільки факт перебування позивача під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку за недоведеністю наявності у діях позивача складу кримінального правопорушення, є достатньою правовою підставою для відшкодування шкоди від держави у порядку визначеному положеннями ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, прокуратури і завдання особі шкоди, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17). Щодо доводів відповідачів про неналежних відповідачів у справі, то суд враховує Постанову Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, в якій суд звернув увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14/447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)). 27 листопада 2019 року Верховний Суд у своїй постанові у справі № 242/4741/16-ц вирішив виключну правову проблему щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зазначивши що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Отже, на підставі вище вказаного, суд вважає, що не зазначення у позовній заяві позивачем [PERSON] відповідача Державної казначейської служби України, не може бути самостійною підставою для відмови у позові. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно підпункту 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є основними завданнями Казначейства. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Чернігівська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Чернігівської області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи покладені на Державну казначейську службу України завдання, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту буде стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в загальному розмірі 12548,00 гривень. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Питання розподілу судових витрат в частині понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в межах даного рішення суду суд не вирішує.

Outcome: approved