Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що сто-рони перебували у шлюбі з 23.11.1991 року. Рішенням Шевченківського районного су-ду м. Чернівці від 16.08.2023 року шлюб між ними розірвано. Вказала, що від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який зараз знаходиться на утриманні позивачки. Зазначає, що син є студентом 1-го курсу навчально-наукового інституту фізико-технічних та комп`ютерних наук Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича, денної форми навчання. Стверджує, що її матеріальний стан не дозволяє у повній мірі забезпечувати сина, при цьому відповідач є працездатним, має кваліфікацію лікаря та має можливість на-давати матеріальну допомогу синові. На основі викладеного, позивач просить суд стягувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , як повно-літньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи стягнення з 02.06.2025 року і до за-кінчення [PERSON] навчання або досягнення останнім двадцятитрьохрічного віку. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2025 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Разом з тим, ухвалою суду від 02 грудня 2025 року вищевказане рішення було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Веретенко Є.О., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та підтвердив обставини, наведені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгля-ду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача, адвокат Кульчицький О.С., в судовому засіданні про-сив задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі половини від мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Свою позицію мотивував тим, що пов-нолітній син сторін навчається на денній бюджетній формі навчання, тобто позивачка не несе фінансовий тягар оплати за навчання. До цього ж, син сторін, [PERSON] , отримує стипендію. Також пояснив, що відповідач у добровільному по-рядку систематично перераховував на банківський рахунок сина грошові кошти, чим виконував свій батьківський обов`язок по утриманню останнього на період навчання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вва-жає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2023 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Копією довідки №438/4/24 від 16.09.2024 року, виданою [PERSON] , підтверджується, що він дійсно є студентом 1-го курсу навчально-наукового інституту фізико-технічних та комп`ютерних наук Чернівецького національного уні-верситету імені Юрія Федьковича денної форми навчання. Термін навчання з 01.09. 2024 року по 30.06.2028 року. При цьому, суд приймає до уваги, що згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] відповідач по справі, [PERSON] , є інвалідом 3 групи з ди-тинства. Також, згідно відповіді Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича на адвокатський запит, син сторін, [PERSON] , [INFO] , навчається за денною (очною) формою навчання у Навчально-нау-ковому інституті фізико-технічних та комп`ютерних наук Чернівецького національ-ного університету імені Юрія Федьковича, форма навчання бюджетна. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, ро-зумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші осо-би, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку ди-тини. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утри-мувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати ма-теріальну допомогу. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духов-ного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом ос-новної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»). В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`яз-ки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розір-вання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх-ніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утри-мувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у част-ці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заро-бітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріаль-не становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непра-цездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, воло-діння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інте-лектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути мен-шим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при роз-гляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що ви-рішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповно-літніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максималь-ного розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Крім того, суд наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим ста-новищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19. При цьому, суд звертає увагу, що виховування дитини одним із батьків, коли ін-ший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню ди-тини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого ля-гає лише на одного. Ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуд-жуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3328,00 гривень щомісячно, почи-наючи з дня звернення до суду і до досягнення [PERSON] 23-х років за умови продовження ним навчання, або до моменту закінчення навчання. Визначаючи вка-заний розмір аліментів, суд приймає до уваги наявність третьої групи інвалідності у відповідача, що об`єктивно слугує підтвердженням обмеженого рівня працездатності останнього. Також, судом враховано перебування повнолітнього сина сторін на бюд-жетній формі навчання. Разом з тим, законодавець не визначає перебування повно-літньої особи на бюджетній формі навчання як обставину, що звільняє або зменшує обов`язок батьків щодо її утримання. Судом також враховується факт постійного про-живання повнолітнього сина сторін з позивачкою, що створює для останньої додатко-вий тягар щодо фінансового утримання [PERSON] , у зв`язку з чим вважає необхід-ним задовольнити позовні вимоги саме у вищевказаному розмірі. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, забезпечить належний фізичний та моральний розвиток остан-нього, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на повнолітню особу, що продовжує навчання, та відповідатиме потребам останнього, при цьому не порушить права відповідача. Також згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 403,08 грн., відповідно до обсягу задоволених по-зовних вимог.

Outcome: approved