Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У жовтні 2025 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 27.02.2025-100000971 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 2500 грн на строк 168 днів з дати надання кредиту, сплатою відсотків за процентною фіксованою незмінною ставкою у розмірі 1 % за один день користування кредитом та комісії за надання кредиту у розмірі 5 % від суми кредиту (становить 125 грн), яка нараховується у день видачі кредиту, а також комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 125 грн у кожному з трьох чергових періодів, наступним за першим черговим періодом. За умовами договору також було визначено сплату неустойки у розмірі 37 грн 50 коп. за кожен день невиконання, або неналежного виконання зобов`язання. Дата повернення кредиту - 13.08.2025. Продовження строку кредитування не передбачена. Взяті зобов`язання за кредитним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, в обумовлений договором строк кредит не повернув, не сплатив відсотки та інші обумовлені договором платежі за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на дату подачі позову становить 7575 грн і складається з: 2500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3325 грн - заборгованість за процентами, 125 грн заборгованість по комісії за надання кредиту, 375 грн - заборгованість за обслуговування кредиту та 1250 грн - нарахована неустойка. На підставі викладеного ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025 у загальній сумі 7575 грн. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 27.10.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру.(зі зазначенням назви вулиці після перейменування). Поштовий конверт повернувся на адресу суду 07.11.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за вказаною адресою. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з посиланням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача [PERSON] та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. У встановлений судом, відповідно до ст. 178 ЦПК України строк, відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.10.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 34). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 08.10.2025 (а.с. 13-14, зворот). 18.11.2025 до суду надійшла відповідь на запит про витребування доказів (а.с .41). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 27.02.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27.02.2025-100000971, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 27.02.2025, заявки кредитного договору № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025 та відповіді про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 27.02.2025-100000971 (а.с. 21-27). Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося на умовах строковості, платності і поворотності надати [PERSON] кредит у сумі 2500 грн на строк 168 днів (тобто до 13.08.2025), а також - повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Сторонами було визначено, що за користування кредитним коштами сплачуються відсотки у розмірі 1,0 % на день (стандартна процента ставка), а також передбачена сплата комісії за надання кредиту у розмірі 125 грн (5% від суми кредиту), а також комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 375 грн, яка сплачується у кожен з 3 чергових періодів. Також умовами договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] . Відповідача ознайомлено і ним прийнято умови кредитного договору, він підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025, з яким попередньо ознайомився та підтвердив вказаний факт шляхом підписання електронним підписом (одноразовий ідентифікатор №Е866). Згідно інформації, отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача РНОКПП [NUMBER] ідентифіковано особу відповідача [PERSON] , [INFO] (а.с. 28, зворот). Сума кредиту була перерахована позичальнику на вказану ним у договорі платіжну картку через платіжну систему iPay, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №79-0610 від 06.10.2025 про здійснення перерахування 27.02.2025 коштів у сумі 2500 грн на картковий рахунок 5375-98ХХ-ХХХХ-7498 (а.с. 11). Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025 становить 7575 грн і складається з: 2500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3325 грн - заборгованість за процентами, 125 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 375 грн - заборгованість по комісії за обслуговування кредиту,1250 грн - нарахована неустойка (а.с. 12). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У силу пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 03.09.2015 №675-VIII «Про електронну комерцію»(далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 27.02.2025 [PERSON] уклав з ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі договір кредиту, за умовами якого фінансова компанія перераховувала на картковий рахунок, вказаний ним, кредитні кошти, а та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами і інші платежі, передбачені умовами договору, в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування [PERSON] не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. З огляду на викладене слід дійти висновку, що [PERSON] не виконав обов`язки за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за відповідним кредитним договором. Щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення. Згідно представленої позивачем довідки-розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025 становить 7575 грн і складається з: 2500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3325 грн - заборгованість за процентами, 125 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту, 375 грн заборгованість по комісії за обслуговування кредиту,1250 грн - нарахована неустойка (а.с. 12). Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору, доказів на його спростування матеріали справи не містять. Разом з цим суд звертає увагу на те, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідний розмір неустойки нарахований кредитодавцем в період дії воєнного стану в України, він не підлягає стягненню. При цьому, надаючи правову оцінку включенню комісії до розрахунку, суд зазначає таке. Згідно з абзацом 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», надання інформації про заборгованість, а також інші супутні послуги, пов`язані з обслуговуванням кредиту, мають надаватися споживачу безоплатно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення комісії за послуги, які супроводжують кредит, але не є самостійними послугами у розумінні закону (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування), є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними. Також відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22, положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до ст.11 та ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд звертає увагу, що позивачем у договорі встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 5 % від суми виданого кредиту, що становить 125 грн, проте не зазначено жодного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються за цю плату, окрім власне виконання зобов`язання з передачі коштів (плата за надання кредиту), що є предметом кредитного договору. Крім того, у п. 9 Договору (заявки кредитного договору № 27.02.2025-100000971) позивачем встановлено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 125 грн у кожному з чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, що становить 375 грн. Вказано, що ця комісія встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Однак все перелічене вище є послугами, які супроводжують кредит (зокрема, за надання кредиту, його обслуговування, нагадування щодо чергового платежу і т.д.), але не є самостійними послугами у розумінні закону, тому вони є незаконним, а відповідні умови договорів - нікчемними. Враховуючи викладене, суд визнає умову пункту 8 та пункту 9 Договору (заявки кредитного договору № 27.02.2025-100000971) щодо встановлення комісії нікчемною в силу закону. Оскільки нарахування комісії за надання кредиту та за обслуговування кредиту ґрунтується на нікчемних пунктах договору, дії позивача щодо нарахування таких комісій є неправомірними. У зв`язку з цим суд здійснює власний перерахунок заборгованості, виключивши з нього незаконну комісію. При цьому, суд зазначає що на ухвалу суду від 20.10.2025 про витребування доказів до суду надійшла відповідь (а.с. 41) від АТ «Райффайзен Банк», у якій зазначено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) рахунків не знайдено. Банківська картка № [NUMBER] банком не емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Банківську карту № [NUMBER] відповідач [PERSON] вказав у кредитному договорі особисто. Разом з тим, вказані обставини свідчать про укладення договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у вигляді встановленої суми позики у розмірі 2500 грн на банківський рахунок, який відповідач вказав при укладенні договору. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі дії, вчинені від імені відповідача, вчинені не ним, матеріали справи не містять. Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що договір позики укладений з дотриманням вимог закону. Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують факт укладення договору позики саме [PERSON] .. За таких обставин поданий ТОВ «Споживчий центр» позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 27.02.2025-100000971 від 27.02.2025 у розмірі 5825 грн, що складається з: 2500 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 3325 грн заборгованість за процентами. У решті у задоволенні позову слід відмовити. Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у виді сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (76, 9 %) у сумі 1862 грн 75 коп.

Outcome: partial