Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовом про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08 жовтня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 08 вересня 2025 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова ним була подана позовна заява про розірвання шлюбу. Починаючи з 2021 року, спільне життя з відповідачкою супроводжувалося постійними конфліктами, причиною яких була аморальна поведінка відповідачки, що виражалася у зловживанні алкоголем та агресивних діях. Незважаючи на намагання зберегти сім`ю, через її протиправні дії неодноразово викликалися працівники поліції та складалися адміністративні протоколи за вчинення домашнього насильства, невиконання батьківських обов`язків. З метою забезпечення належного виховання дитини та збереження родини позивач неодноразово звертався до Служби у справах дітей. Поведінка відповідачки супроводжується регулярними сварками, конфліктами та викликами поліції, що створює нестабільну, загрозливу та напружену атмосферу, яка негативно впливає на дитину та становить не лише небезпеку для його психологічного, морального й фізичного розвитку, але й реальну загрозу життю та здоров`ю. Відповідачка майже постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння, часто відсутня вдома в нічний час, внаслідок чого неповнолітній [PERSON] залишався без нагляду, голодний та постійно наляканий через вчинення домашнього насильства та неконтрольованої поведінки матері. Незважаючи на неодноразові попередження та соціальний супровід, [PERSON] не змінила своєї поведінки, не вжила жодних заходів для виправлення ситуації та не проявляє зацікавленості у подальшій долі сина. Неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності є прямим доказом відсутності у неї інтересу до дитини та бажання змінити поведінку. Позивач, у зв`язку з військовою службою у Збройних Силах України та постійними відрядженнями, не має об`єктивної змоги постійно контролювати поведінку відповідачки та забезпечити сину безпеку. Тому, сина було тимчасово влаштовано до патронатної сім`ї. За весь час відповідачка не стала на шлях виправлення та повністю втратила зв`язок зі своїм сином, не надсилала гостинців, не телефонувала, не спілкувалася з ним, не допомагала здійснювати його утримання. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та навчання сина, не створює для нього належних умов проживання та протягом довгого часу взагалі ним не цікавиться. Відповідач не бере участі у фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку їх сина, не забезпечує його зростання у безпечному сімейному оточенні, атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідачка не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, хоча й знає де він проживає. Вона постійно вчиняла щодо сина психологічне насильство, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Позивач забрав сина від матері, але він є військовослужбовцем, тому звернувся до соціальної служби з проханням щодо влаштування сина до патронатної сім`ї. На даний час дитина проживає разом з батьком. Позивач у вступному слові позовні вимоги підтримав, пояснив, що він є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині [NUMBER] , командування знає про ситуацію яка склалася, тому не відправляють його у відрядження. На даний час син проживає разом з ним у м. Ніжині, винаймають житло, у сина є своя кімната. Син повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка не приймає участі у житті сина. Син заблокував її у телефоні. Відповідачка не працює, має купу боргів, зловживає алкоголем. Перебування сина разом з нею несе загрозу життю дитини. Коли проживали разом, відповідачка неодноразово виганяла його і дитину з дому. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, пояснив, що під час відвідування родини [PERSON] відповідачка постійно перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Вона ніде не працює та зловживає алкоголем. У судовому засіданні в присутності педагога з`ясовувалась думка неповнолітньої дитини [PERSON] , який пояснив, що проживає вдвох з батьком. Навчається у гімназії № 3 у м. Ніжині, також займається футболом. З уроками допомагає батько. Матір останній раз бачив два місяці тому, коли вона приїздила та вимагала гроші у батька. Тоді як жив з мамою, вона постійно була п`яна він неодноразово викликав на неї поліцію. 19 січня 2026 року від представника служби у справах дітей Ніжинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, просить ухвалити рішення виходячи з найкращих інтересів дитини, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с. 123). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає (а.с. 109). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2010 року (а.с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 14). Згідно з рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 листопада 2025 року у справі № 751/7750/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 жовтня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1771, розірвано (а.с. 147-148). Відповідно до довідки № 339 від 12 червня 2025 року [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 20 лютого 2025 року по теперішній час (а.с. 15). [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності Новозаводським районним судом міста Чернігова за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП постановами від 08 лютого 2022 року, від 25 травня 2022 року, 02 липня 2024 року, 07 листопада 2024 року, за частинами 1, 2 ст. 173-2 КУпАП постановами від 11 червня 2025 року, за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП постановами від 14 липня 2025 року, 12 серпня 2025 року, за ч. 1 ст. 184 КУпАП постановами від 01 травня 2023 року, 02 червня 2023 року, 07 травня 2024 року, 05 серпня 2024 року, за ч. 2 ст. 184 КУпАП постанови від 17 січня 2025 року, від 10 липня 2025 року, 11 липня 2025 року (а.с. 19, 20, 21-22, 23-24, 25-29, 30-33, 34-36, 37, 38-39, 40, 41, 42-45, 46-47, 48-50). Відповідно до відповіді на адвокатський запит № 13.2-09/577 від 14 жовтня 2025 року Служба у справах дітей Ніжинської міської ради повідомила, що малолітній [PERSON] проживав разом з батьком, оскільки мама має шкідливі звички і зі слів батька та дитини вживає алкогольні напої. [PERSON] відомо що дитина влаштована до патронатної родини. Мама неодноразово заявляла до поліції про зникнення дитини. Проте до служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради жодного разу не приїздила та не зверталася із заявою про повернення сина. [PERSON] повернувся з відрядження до м. Ніжина. Батько постійно спілкується з дитиною. Винаймає житло, проте забрати хлопчика не може, оскільки може бути направлений у відрядження у будь-який час. Близьких родичів та знайомих родина не має (а.с. 51). На підставі заяви [PERSON] від 11 липня 2025 року рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 17 липня 2025 року № 353 дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] , влаштовано на тимчасовий догляд та виховання в сім`ю патронатного вихователя на термін до 11 жовтня 2025 року (а.с. 53). Згідно з рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 08 жовтня 2025 року № 516 продовжено строк знаходження дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя до 11 січня 2026 року (а.с. 54). Відповідно до акта обстеження умов проживання від 01 жовтня 2025 року проведено обстеження за заявою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, житлове приміщення умебльоване, наявні речі загального вжитку, наявна кімната для дитини (а.с. 56). Згідно відповіді КНП «Чернігівської психоневрологічної лікарні» від 03 грудня 2025 року [PERSON] , [INFO] , за амбулаторною медичною допомогою до лікаря-психіатра в амбулаторне психіатричне відділення Центру ментального здоров`я Чернігівської психоневрологічної лікарні не зверталась (а.с. 87). [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у ЧОПНЛ два рази з 10 травня 2025 року та з 29 червня по 30 червня 2025 року з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Стан психомоторного збудження» (а.с. 89). Відповідно до висновку за результатами психологічної діагностики, проведеної психологом Ніжинського міського центру соціальних служб від 16 січня 2026 року психоемоційний стан [PERSON] характеризується високою тривожністю, внутрішньою напругою та гострою потребою у безпеці та стабільності. Дитина вербалізує базову лояльність та значущість стосунків з обома батьками, проте на актуальному етапі диференціює характер взаємодії з ними за критерієм емоційної прогнозованості. У той час як взаємодія з батьківською постаттю асоціюється у дитини зі сталістю та впорядкованістю, образ матері викликає амбівалентні реакції, де прагнення до емоційної близькості межує з підсвідомим станом напруження через непередбачуваність емоційного фону. Актуальний стан дитини потребує мінімізації факторів емоційної мінливості та формування умов, що сприятимуть зміцненню почуття психологічної безпеки у міжособистісних стосунках. Рекомендована психологічна підтримка, спрямована на зниження рівня тривожності та зміцнення почуття внутрішньої безпеки (а.с. 136-138). Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 15 січня 2026 року № 22 затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет Ніжинської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 133-135). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Частиною третьою ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною сьомою ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, тому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 20 ст. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей представляє, у разі необхідності, інтереси дітей в судах. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20. Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] без поважних причин протягом тривалого часу не спілкується з сином, його вихованням не займається, станом здоров`я не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає, тобто за власною ініціативою самоусунулась від виховання та утримання дитини, що є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, тому з урахуванням висновку виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити, позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що буде відповідати інтересам дитини. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір, але за відсутності даної вимоги судовий збір не стягується.

Outcome: approved