Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У червні 2025 року Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в особі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської в місті Києві державної адміністрації як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , разом з неповнолітньою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Діти [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані. Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я від 29 серпня 2024 року стався випадок щодо неповнолітньої [PERSON] . Згідно з реєстрацією викликів у базі даних ПАК ОДС «ЕМД» 27 серпня 2024 року о 17:03 було зареєстровано виклик за адресою: [ADDRESS] , з приводу «зґвалтування». Було з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] розпивала спиртні напої разом зі знайомим, який намагався її зґвалтувати. Відповідно до листа Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 28 серпня 2024 року, встановлено, що неповнолітня [PERSON] проти того, щоб на слідчих діях її інтереси та права представляли її батьки чи будь-які родичі. У впровадженні відділу дізнання Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебувають матеріали дізнання, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 Кримінального кодексу України (дії сексуального характеру). Потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано неповнолітню [PERSON] . Згідно з характеристикою середньої загальноосвітньої школи № 223 міста Києва, в якій на той час навчалась неповнолітня [PERSON] , дівчинка часто приходила до школи в неохайному, нечистому одязі, з порушенням гігієнічних норм. Навчальні показники учениці залишались низькими. Батьки не проявляли зацікавленості в її навчанні. Відповідно до заяви матері [PERSON] від 18.09.2024 року, її дочка неповнолітня [PERSON] з 24 серпня 2024 року не ночує за місцем проживання та не піддається вихованню, тому просить помістити дочку до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який знаходиться за адресою: вул. Червоної калини, буд. 28-В, місто Київ, до вирішення питання досудового розслідування, де й вона перебуває донині. Відповідно до листа Святошинського районного в місті Києві (від 20.09.2024 року) центра соціальних служб здійснено візит до родини [PERSON] . Під час візиту було домовлено, що мати, громадянка [PERSON] завітає до Центру наступного дня, проте в зазначений час громадянка [PERSON] до центру не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідала. Здійснити оцінку потреб родини не виявилось можливим. [PERSON] , згідно з характеристикою середньої загальноосвітньої школи № 223 міста Києва, приходить до школи в брудному одязі, до уроків дитина не готується. Регулярного зв`язку з батьками вчитель не має. Траплялись випадки, коли [PERSON] могла взяти речі, які їй не належать, не тільки у дітей, а й у працівників школи. Профілактичні бесіди з батьками результату не дають, натомість вони часто дозволяють собі зверхній тон у спілкуванні. 24 травня 2025 року, відповідно до акту органу внутрішніх справ України, малолітнього [PERSON] влаштовано до «Дитячої клінічної лікарні № 3» Солом`янського району міста Києва, для проходження медичного обстеження, так як дитина перебувала в пізній час без супроводу дорослих. На теперішній час малолітній [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який знаходиться за адресою: вул. Червоної калини, буд. 28-В, місто Київ, до вирішення його подальшої долі. Місце перебування [PERSON] Службі встановити не вдалося. Відповідно до актів обстеження умов проживання Служби (від 18.09.2024 року, від 02.10.2024 року, від 13.11.2024 року, від 27.01.2025 року, від 11.03.2025 року) за адресою родини: [ADDRESS] , двері квартири під час відвідування ніхто не відкривав. В своїх поясненнях (від 25.11.2024 року, від 05.03.2025 року, від 14.05.2025 року) громадянка [PERSON] зобов`язалась надати доступ до приміщення, де проживає родина, для складання акту обстеження умов проживання, проте так цього і не зробила. Відповідно до акту обстеження умов проживання Служби (від 21.05.2025 року) двері квартири виявились відчиненими, із загального коридору було видно, що квартира захаращена, по стінах повзали таргани, у великій кількості, відчувався дуже різкий неприємний запах. Відповідно до листа Національної поліції України Головного управляння Національної поліції у м. Києві Святошинського управління поліції від 31.03.2025 року громадянка [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Громадянин [PERSON] був затриманий та притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути аліменти з відповідачів на утримання дітей у розмірі 1/4 доходу з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на користь особи або того закладу, де перебуватимуть діти, для їх утримання до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення встановлених судом недоліків 19 червня 2025 року від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового слухання. Суд звертає увагу, що відповідачі ознайомлені зі змістом позовних вимог, брали участь у судових засіданнях. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив на позовну заяву від відповідачів не надходив. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, від представника надійшло клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 25 жовтня 2008 року серія [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу у відповідачів народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , разом з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не мають зареєстрованого місця проживання та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітні [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської в місті Києві державної адміністрації як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. У ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що у провадженні відділу дізнання Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебувають матеріали дізнання, відомості про, яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 Кримінального кодексу України (дії сексуального характеру). Потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано неповнолітню [PERSON] . Так, відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я від 29 серпня 2024 року стався випадок щодо неповнолітньої [PERSON] . Згідно з реєстрацією викликів у базі даних ПАК ОДС «ЕМД» 27 серпня 2024 року о 17:03 було зареєстровано виклик за адресою: [ADDRESS] , з приводу «зґвалтування». Було з`ясовано, що неповнолітня [PERSON] розпивала спиртні напої разом зі знайомим, який намагався її зґвалтувати. Відповідно до листа Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 28 серпня 2024 року, встановлено, що неповнолітня [PERSON] проти того, щоб на слідчих діях її інтереси та права представляли її батьки чи будь-які родичі. Згідно з характеристикою середньої загальноосвітньої школи № 223 міста Києва, в якій на той час навчалась неповнолітня [PERSON] , дівчинка часто приходила до школи в неохайному, нечистому одязі, з порушенням гігієнічних норм. Навчальні показники учениці залишались низькими. Батьки не проявляли зацікавленості в її навчанні. Відповідно до заяви матері [PERSON] від 18.09.2024 року, її дочка неповнолітня [PERSON] з 24 серпня 2024 року не ночує за місцем проживання та не піддається вихованню, тому просить помістити дочку до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який знаходиться за адресою: вул. Червоної калини, буд. 28-В, місто Київ, до вирішення питання досудового розслідування, де й вона перебуває донині. Відповідно до листа Святошинського районного в місті Києві центра соціальних служб (далі - Центр) від 20.09.2024 року здійснено візит до родини [PERSON] , під час якого було домовлено, що мати, громадянка [PERSON] завітає до Центру наступного дня, проте в зазначений час громадянка [PERSON] до центру не з`явилась, на телефонні дзвінки не відповідала. Здійснити оцінку потреб родини не виявилось можливим. Згідно з характеристикою середньої загальноосвітньої школи № 223 міста Києва, [PERSON] приходить до школи в брудному одязі, до уроків дитина не готується. Регулярного зв`язку з батьками вчитель не має. Траплялись випадки, коли [PERSON] могла взяти речі, які їй не належать, не тільки у дітей, а й у працівників школи. Профілактичні бесіди з батьками результату не дають, натомість вони часто дозволяють собі зверхній тон у спілкуванні. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України від 24 травня 2025 року малолітнього [PERSON] влаштовано до «Дитячої клінічної лікарні № 3» Солом`янського району міста Києва, для проходження медичного обстеження, так як дитина перебувала в пізній час без супроводу дорослих. На теперішній час малолітній [PERSON] перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який знаходиться за адресою: вул. Червоної калини, буд. 28-В, місто Київ, до вирішення його подальшої долі. Місце перебування [PERSON] встановити не вдалося. Відповідно до актів обстеження умов проживання Служби (від 18.09.2024 року, від 02.10.2024 року, від 13.11.2024 року, від 27.01.2025 року, від 11.03.2025 року) за адресою родини: [ADDRESS] , двері квартири під час відвідування ніхто не відкривав. В своїх поясненнях (від 25.11.2024 року, від 05.03.2025 року, від 14.05.2025 року) [PERSON] зобов`язалась надати доступ до приміщення, де проживає родина, для складання акту обстеження умов проживання, проте так цього і не зробила. Відповідно до акту обстеження умов проживання Служби від 21.05.2025 року двері квартири виявились відчиненими, із загального коридору було видно, що квартира захаращена, по стінах повзали таргани, у великій кількості, відчувався дуже різкий неприємний запах. Згідно з листом Національної поліції України Головного управляння Національної поліції у м. Києві Святошинського управління поліції від 31.03.2025 року, [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Крім того, [PERSON] був затриманий та притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з положеннями ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно з ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 у п.53 - «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». У п. 54 зазначеної постанови Верховний суд зазначив: «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позивач надав суду переконливі докази, які свідчать про наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачів, що визначені пунктом другим частини першої ст. 164 СК України. Зокрема, відповідно до висновку від 04.06.2025 №107-4210 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення громадян [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню трьох дітей, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, що об`єктивно підтверджено наявним в матеріалами справи доказами. Діти перебувають на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської в місті Києві державної адміністрації як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, Діти [PERSON] та [PERSON] перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Місце перебування [PERSON] встановити не вдалося. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов`язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Таким чином доведеним є те, що відповідачі по справі негативно характеризуються, ведуть аморальний спосіб життя, неодноразово притягувались до кримінальної та адміністративної відповідальності, дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, в їх утриманні участі не приймають, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, що підтверджено дослідженими в ході судового засідання письмовими доказами. Батьки не справляються із виховання старшої дочки, спільної мови вони не знаходять. Діти [PERSON] та [PERSON] перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який знаходиться за адресою: вул. Червоної калини, буд. 28-В, місто Київ, до вирішення його подальшої долі. Місце перебування [PERSON] встановити не вдалося. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачі за власною ініціативою самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до їхніх дітей. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав малолітнього з боку матері та батька. Невиконання матір`ю та батьком своїх батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дітей негативно впливає на їх розвиток, а відтак суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При вирішенні цієї вимоги враховується, що такий крайній захід спрямований на захист інтересів дітей з метою забезпечення їм належного виховання, розвитку, медичного та соціального нагляду. Тому позбавлення відповідачів батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , повністю відповідає інтересам дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору батьків. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Частиною 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд визначає розмір аліментів на дітей у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України: стану здоров`я і матеріального становища одержувача аліментів і платника аліментів: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Судом встановлено, що відповідачі є працездатними особами, відомості про розмір та джерела доходів відповідачів відсутні, а тому з урахуванням усіх обставин справи, суд доходить висновку, що аліменти з відповідачів на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , необхідно стягнути в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідачів, однак, не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (10.06.2025 року) і до досягнення дітьми повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем (юридичною особою) було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, за які мав бути сплачений судовий збір у загальному розмірі 6 056,00 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу даної позовної заяви на підставі п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню 6 056,00 грн. судового збору, тобто по 3 028,00 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved