Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

27 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16 січня 2025 року Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 16 січня 2025 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради, про що складено відповідний актовий запис №4 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Через неодноразові зради чоловіка, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відношення з відповідачем поступово погіршувалися, у зв`язку з чим подружні відносини припинилися більше чотирьох місяців тому та з того часу подружжя проживає окремо одне від одного, а будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей подружжя не має, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим. Зазначаючи, що спільні відносини між нею та відповідачем повністю припинені, а їх відновлення є неможливим та суперечить її інтересам, спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, на момент звернення з цим позовом відсутній, позивачка просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». 27 листопада 2025 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Дем`янову О.А. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року відкрито провадження у справі на призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України вказана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 25 листопада 2025 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу та просила строк на примирення не надавати. У прохальній частині позовної заяви також не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачу судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання рекомендованими листом направлялася ухвала про відкриття провадження, яка повернулася з відміткою пошти «Адресат відсутній» (а.с.15). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку спрощеного позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За загальним правилом (частина 1статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 16 січня 2025 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради, актовий запис зроблено за №4 від 16 січня 2025 року та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини зазначено « [PERSON] ». Відомості про наявність у подружжя неповнолітніх дітей матеріали справи не містять. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, клопотання про надання строку на примирення ними не заявлено, тому шлюб між ними повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3,4 ст.56 СК України). За змістом ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 С Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, клопотання про надання строку на примирення сторонами не заявлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб між нею та [PERSON] необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище « [PERSON] » про що вона зазначила у своєму позові. Виходячи із положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд має вирішити питання про стягнення судового збору, який не був сплачений позивачкою при подачі позову до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачку, яка є інвалідом ІІ групи, згідно з вимогами п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку про судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved