Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.5 договору кредиту та страхування №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 року (у частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості), укладеного між АТ "Ідея банк Морозом Миколою Павловичем, та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту за договором кредиту та страхування №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 року, виключивши плату за обслуговування кредитної заборгованості, та здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як списання плати за обслуговування кредитної заборгованості, за договором кредиту та страхування №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 року в рахунок погашення інших платежів по договору. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що між 19.08.2021 між [PERSON] та АТ "Ідея Банк було укладено Договір кредиту №ЛБ01.00208.008539928. Відповідно до п.1 Договору, Банк відкриває рахунок та надає Позичальнику кредит в сумі 21000,00 грн., під 0.01 % річних, зі строком дії - 12 місяців. Пунктом 1.9. Договору передбачено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1 як Інші послуги Банку". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною Частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку. Відповідно до п.1.10 Договору, Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 20497,80 грн. на рахунок Позичальника, який відкритий в АТ "Ідея Банк". Пунктом 1.11 Договору передбачено, що позичальник доручає банку в день видачі крдитним коштів ктримати з суми кредиту комісію за видачу кредитних коштів в розмірі 502, 20 грн. На виконання умов договору №ЛБ01.00208.008539928, позивачем сплачувались кошти, відповідно до Додатку№1, частина з яких зараховувалась як кошти за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п.1.9 договору, а саме: 685, 00 грн. -27.09.2021 року; 2882,00 грн. 22.11.2021 року, 2985,00 грн. 03.11.2021 року, 2985, 00 грн. 29.12.2021 року. Відповідно до листа банку від 29.09.2025 року, станом на 26.09.2025, заборгованість за укладеним з Банком кредитним договором №ЛБ01.00208.008539928 становить: - прострочений основний борг -12864,29 грн.; - прострочені проценти 2,37 грн.; - прострочена плата за обслуговування кредиту 3601,50 грн.; загальна заборгованість 16 468,16 грн. Позивач вважає, що умова договору щодо нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства визнанні нікчемними, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 19 січня 2026 року від представника позивача [PERSON] адвоката Мороз Л.С. надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та просять суд позов задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у його відсутності до суду не надходило, а також відповідачем не подано відзив на позовну заяву. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що між 19.08.2021 між [PERSON] та АТ "Ідея Банк було укладено Договір кредиту №№ЛБ01.00208.008539928. Пунктом 1.9. Договору передбачено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1 як Інші послуги Банку". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною Частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку. Відповідно до п.1.10 Договору, Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 20497,80 грн. Пунктом 1.11 Договору передбачено, що позичальник доручає банку в день видачі крдитним коштів ктримати з суми кредиту комісію за видачу кредитних коштів в розмірі 502, 20 грн. Всього за користування кредитом Позивачем було сплачено 9540,00. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, пунктом 1.5 Кредитного договору, фактично Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно ч. 4 та 5 ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до правової позиції про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №708/195/19 (провадження №61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19). Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Поряд з тим, нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. (Постанова Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №204/8492/21 провадження №61-10602св22). Згідно частинами 1 та 2 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи наведені правові висновки, стягнення з [PERSON] плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною умовою та не потребує визнання недійсною, що вбачається із законодавства та позиції Верховного суду, тому не потребують визнання їх недійсними. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] сплатив на користь АТ «Ідея Банк» кошти по кредитному договору №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 р. 9540 грн. - плата за обслуговування кредитної заборгованості. Відтак, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, про необхідність застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пункту 1.9. кредитного договору №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 р. (у частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості) та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості та графіку погашення кредиту за кредитним договором №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 р, виключивши плату за обслуговування кредитної заборгованості, та здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як списання плати за обслуговування кредитної заборгованості, за договором кредиту №ЛБ01.00208.008539928 від 19.08.2021 р., в рахунок погашення інших платежів по договору. Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved