Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у жовтні 2024 року подано позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року в загальній сумі 39100,50 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 18344,65 грн, заборгованості за відсотками в сумі 17583,92 грн, та заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги і по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 3171,93 грн. Позов мотивований тим, що 24 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем було укладений кредитний договір № 501198992, за умовами якого позичальник отримала кредит, та зобов`язалась його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. 17 травня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 501198992, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року. В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 10 січня 2023 року укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги в тому числі і за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року. Оскільки відповідач зобов`язання належним чином не виконала та відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 39100,50 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 18344,65 грн, заборгованості за відсотками в сумі 17583,92 грн, та заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги і по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 3171,93 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.79). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову зазначив про розгляд справи за його відсутності, та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.1-5). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином (а.с.84, 92) про причини неявки суд не повідомила, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавала. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 001904/1 про задеклароване/зареєстроване місце проживання, а.с.78), а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501198992, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 24.10.2019 року, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 20000,00 грн (а.с. 7). Отримання відповідачем коштів в сумі 20000,00 грн підтверджується меморіальним ордером № 955611 від 24 жовтня 2019 року (а.с. 10). Між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» 17 травня 2021 року укладено договір факторингу № 2. За умовами пункту 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх Основних договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, в тому числі, але не виключено, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с.27-29). Згідно Додатку № 1-1 до договору факторингу № 2 від 17 травня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року (а.с.30-31). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 18 травня 2021 року укладено договір факторингу № 18-05/21. За умовами пункту 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право до Боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що за фактом відступлення прав вимоги фактор стає стороною всіх Основних договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, в силу чого до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, в тому числі, але не виключено, права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с.33-35). Згідно Додатку № 1-1 до договору факторингу № 18-05/21 від 18 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року (а.с.37 на звороті-39). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. За умовами пункту 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кедитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні йому первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом боржники, визначени у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами) з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом основні договори, надалі за текстом права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі, та у порядку, визначених цим договором (а.с.41-43). Згідно з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року (а.с.45-46). Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] , за кредитним договором № 501198992 від 24 жовтня 2019 року складає в загальній сумі 39100,50 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 18344,65 грн, заборгованості за відсотками в сумі 17583,92 грн, та заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги і по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 3171,93 грн (а.с.25), яку і заявив до стягнення позивач. За таких обставин позивачем доведено наявність чинних між сторонами кредитних правовідносин, наявність обов`язку відповідача щодо виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а також порушення такого зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, а тому право кредитора підлягає захисту у судовому порядку. За змістом статтей 3, 6, 627 Цивільного кодексу України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Імперативним приписом статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 Цивільного кодексу України. Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з положеннями частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Як передбачено статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до приписів частини першої статті 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати їх дострокового повернення. Відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого у неї утворилася заборгованість зі сплати кредиту, яка підтверджується відповідними розрахунками, наявними в матеріалах справи. У суду відсутні докази того, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, відповідач не надав будь-яких доказів в розумінні положень статтей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України на спростування обставин, на які посилається позивач; доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу матеріали справи не містять, а тому з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеною заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконала умови кредитного договору № 501198992 від 24.10.2019 року, ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в загальній сумі 39100,50 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 18344,65 грн, заборгованості за відсотками в сумі 17583,92 грн, та заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги і по дату виготовлення розрахунку заборгованості в сумі 3171,93 грн. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійно правничу допомогу в сумі 13000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1136/18. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року (а.с. 51 на звороті-52), Прайс-лист АО «Лігал Ассастанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року (а.с. 53), платіжну інструкцію № 0459900000 від 12 вересня 2024 року на суму 91000,00 грн, призначення платежу надання правової допомоги згідно договору № 01-07/2024 від 01.07.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 54), заявка на надання юридичної допомоги № 275 від 05.07.2024 року (а.с. 55), Витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року (а.с. 56). Враховуючи, категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку пункту 1 частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем у справі судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 3028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Outcome: approved