Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» (далі ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ») звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути із [PERSON] заборгованість в загальній сумі 25 797,62 грн. У обґрунтування заявленого ТзОВ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» повідомило, що [PERSON] уклав із первісним кредитором договір на підставі якого відповідач отримав кредит та зобов`язався у подальшому повернути отримані грошові кошти у строк, обумовлений кредитним договором. У подальшому право вимоги за цим договором перейшло до позивача, однак [PERSON] самоусунувся від виконання взятих на себе зобов`язань у зв`язку із чим виникла вищевказана заборгованість за стягненням якої позивач вимушений звернутися до суду. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 12 травня 2025 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 16 липня 2025 року за наслідками розгляду справи судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» задоволені у повному обсязі. 18 серпня 2025 року судом отримана заява [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення суду, яка задоволена відповідною ухвалою суду від 25 вересня 2025 року і новий розгляд справи судом вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив проти цього позову в повному обсязі. У обґрунтування своєї позиції [PERSON] повідомив, що позивачем не надано доказів перерахування первісним кредитором відповідачеві грошових коштів на виконання умов кредитного договору. Окрім цього, оскільки в силу положень ЦК України за відсутності доказів передачі грошових коштів за кредитним договором такий договір уважається не укладеним, то первісний кредитор не міг передати право вимоги за таким договором ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ», а отже у останнього відсутнє право на звернення до суду із цим позовом до [PERSON] . Також відповідач звернув увагу й на те, що розмір відсотків за користування кредитними коштами значно перевищує розмір тіла кредиту, а тому наведений позивачем розрахунок заборгованості за відсотками є необґрунтованим. ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» подало заперечення на відзив на позовну заяву в яких підтримало свою позицію, викладену в позові. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 12 листопада 2023 року об 18 годині 39 хвилин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТзОВ «Мілоан») та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 103955596 (далі Договір) відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 7 000 грн (п. 1.2. Договору) строком на 105 днів (п. 1.3 Договору). Поміж іншого, умовами п. 1.3.1 та 1.3.2 установлено, що строк дії цього договору поділяється на пільговий період (15 днів) та поточний період (90 днів). Окрім цього, за умовами п. 1.5.2 процентна ставка за користування кредитним коштами протягом пільгового періоду встановлюється на рівні 0,95% від фактичного залишку кредиту, а протягом поточного періоду 3,5% від фактичного залишку кредиту. Також за умовами п. 1.5.1 за надання кредиту позичальнику слід сплатити комісію в сумі 490 грн. Правилами п. 2.1 Договору передбачено, що кредитні кошти за ним надаються безготівково на картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 10-15). Із копії платіжного доручення № 76376621 від 12 листопада 2023 року вбачається, що того ж дня ТзОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 7 000 грн із призначенням платежу «кошти згідно договору103955596» (а.с. 18 зворот). 26 березня 2024 року між ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» та ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» укладений договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т відповідно до п. 6.2.3 якого права вимоги за цим договором переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п. 7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. За правилами п. 7.1 договору в якості компенсації за придбання (відступлення) прави вимоги новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що складає 1 665 964,71 грн (а.с. 20 зворот -25 зворот). Того ж дня між сторонами указаного правочину підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 25 зворот). Так, з витягу із цього реєстру встановлено, що за раніше згаданим договором відступлення прав вимоги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103955596 від 12 листопада 2023 року в загальній сумі 25 797,62 грн із яких 7 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 307,62 грн - заборгованість за процентами та 490 грн - заборгованість по комісії (а.с. 27 зворот). 26 березня 2024 року на виконання умов зазначеного договору відступлення прав вимоги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» сплатило ТзОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 1 665 964,71 (а.с. 27). Відповідно із виписки за рахунком [NUMBER] , який належить [PERSON] , встановлено, що на його картковий рахунок 12 листопада 2023 року об 18 годині 39 хвилин було зараховано 7 000 грн (а.с. 132). Згідно із проведеним позивачем розрахункуом заборгованості за [PERSON] станом на день подання цього позову обліковується борг в загальній сумі 25 797,62 грн із яких 7 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 307,62 грн - заборгованість за процентами та 490 грн - заборгованість за комісією (а.с. 2). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частина друга ст. 1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Згідно з положеннями ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Так, позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Водночас, щодо вимог позивача стосовно стягнення заборгованості за комісією суд звертає увагу на таке. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту,у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відтак, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Окрім цього, Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року по справі № 686/14530/15 виснувано, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Відтак, ураховуючи норми законодавства, якими врегульоване питання комісії при наданні кредиту, а також зважаючи на усталену судову практику з цього приводу, суд уважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимог в частині стягнення із позивача комісії, так як це прямо суперечитиме законодавству України, оскільки суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку позикодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Разом із тим, стосовно доводів сторони відповідача про те, що позивачем не надано доказів надання первісним кредитором кредитних коштів відповідачеві суд вказує на таке. Із матеріалів справи встановлено, що 12 листопада 2023 року об 18 годині 39 хвилин між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № 103955596 відповідно до якого останній мав отримати кредит в сумі 7 000 грн. Водночас, відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача одразу після підписання цього кредитного договору на рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти в сумі 7 000 грн. За таких обставин, зважаючи на дату і час підписання кредитного договору й дату і час зарахування на рахунок відповідача вищевказаних грошових коштів можливо дійти висновку, що ці грошові кошти перераховувалися відповідачу саме на виконання первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» умов кредитного договору. Отже, доводи відповідача в частині відсутності доказів видачі йому кредиту повністю спростовуються матеріалами цієї справи, а тому відхиляються судом як безпідставні. Щодо несправедливості умов кредитного договору суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Тобто, підписуючи цей договір відповідач добровільно погоджувався виконати зазначене грошове зобов`язання на умовах, викладених у ньому. Також суд звертає увагу й на те, що матеріали справи не містять і сторонами у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений договір визнаний недійсними. Отже, за таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена, а тому суд відхиляє доводи сторони відповідача в цій частині теж. З приводу сумнівів [PERSON] у правильності обрахунку відповідачем розміру заборгованості за процентами суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2023 року в справі № 922/1280/22 викладений правовий висновок, відповідно до якого Верховний Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами. Так із умов раніше згаданого кредитного договору вбачається, що [PERSON] отримав кредит в сумі 7 000 грн строком на 105 днів. Разом із тим, із системного аналізу п. 1.3.1, п. 1.3.2, п. 1.5.2 та п. 1.5.3 цього договору можливо дійти висновку, що за перші 15 днів кредитування розмір процентів за користування кредитними коштами становив 0,95% на день, а решту днів кредитування розмір процентів становив 3,5% за день. Тобто, із наведеного можливо дійти висновку, що розмір процентів за користування цим кредитом відповідно до умов договору вцілому становить 23 047,50 грн (із розрахунку (7 000 грн х 0,95% х 15 днів) + (7 000 грн х 3,5% х 90 днів). Однак, позивач просить суд стягнути із відповідача проценти за користування кредитними коштами в сумі 18 307,62 грн. Ураховуючи викладене вище, а також зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи лише в межах заявлених позивачем вимог, у цій частині вимог позов підлягає до задоволення. Стосовно доводів [PERSON] щодо відсутності у ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» права звернення до нього із цим позовом суд звертає увагу на те, що у ході розгляду цієї справи судом установлено, що первісним кредитором ТзОВ «Мілоан» перераховано відповідачеві тіло кредиту за кредитним договором № 103955596 від 12 листопада 2023 року, а тому в силу положень Цивільного кодексу України такий договір уважається укладеним. Окрім цього, судом установлено, що у подальшому між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» укладений договір відступлення права вимоги № 106-МЛ/Т за яким передавалося право вимоги до відповідача за раніше згаданим кредитним договором. Так, із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» повністю виконало свої зобов`язання за вказаним договором відступлення прав вимоги, а отже у встановленому законодавством порядку набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103955596 від 12 листопада 2023 року й може звертатися до останнього із позовом щодо стягнення заборгованості за ним. Відтак, ураховуючи усе викладене вище, суд уважає, що цей позов підлягає до часткового задоволення. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог слід стягнути судові витрати за розгляд цієї справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial