Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Зазначала, що після смерті матері вона знаходилася у дуже важкому моральному та пригніченому психологічному стані, та в подальшому вона дізналася про те, що за життя матері в порядку спадкування за законом належала частка квартири [ADDRESS] . Зокрема вказувала, що частки квартири [ADDRESS] належала їй матері після смерті її батька [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1996 року був співаником цієї квартири разом з [PERSON] . Крім того, вказувала, що відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2025 року, виданої приватним нотаріусом Савчук В.Г. зазначено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . При цьому, зазначала, що 05.11.2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частку квартири [ADDRESS] , однак, 07 листопада 2024 року приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Також зазначала, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17.03.2025 року, визначено їй додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , та яка померла [INFO] . В подальшому, вона повторно звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, 21 серпня 2025 року приватним нотаріусом Савчук В.Г. знову їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії мотивуючи тим, що вона не подала нотаріусу документи, які засвідчують право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] . Посилаючись на вищевикладене, просила визнати за нею право власності на 1/4 (одну четверту) частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ( [INFO] ), яка померла [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилася, однак від її представника [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] через канцелярію суду подали заяви, в яких вказали, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог, а саме у визнанні права власності на частки квартири [ADDRESS] . На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачами, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з матеріалів справи убачається, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть(а.с.73). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зокрема, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на наступне нерухоме майно, а саме на частку квартири [ADDRESS] . Так, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2025 року, виданої приватним нотаріусом Савчук В.Г. зазначено, що співвласниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с.31-32). Разом з тим, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В.Г. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , оскільки вона не надала нотаріусу документи, які засвідчують право власності [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] (а.с.154). При цьому, як убачається із матеріалів справи, що частки квартири [ADDRESS] належала [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1996 року був співаником квартири разом з [PERSON] (а.с.18-19). Крім того, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.03.2014 року, [PERSON] отримала спадщину на частку двохкімнатної квартири [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1996 року(а.с.196 зворотна сторона). Так, відповідно до ст.ст. 1220, 1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтями 1270, 1272 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 17.03.2025 року, визначено [PERSON] додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , та яка померла [INFO] . Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] має законні права на спадкове майно, а саме на 1/4 (одну четверту) частки квартири [ADDRESS] яка належала [PERSON] , після смерті останньої, однак у зв`язку із не поданням документів, які необхідні для вчинення нотаріальної дії позивач не має можливості оформити право власності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved