Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначається, що 17.02.2021 [PERSON] підписала заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до цієї заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для користування рахунком вона отримала кредитну картку. Договором було передбачено порядок та умови повернення кредиту, сплати заборгованості та нарахованих відсотків за користування ним. АТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов`язання у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, визначеному договором. У порушення умов договору відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконала. Позивач зазначає, що у зв`язку з цим утворилася заборгованість у розмірі 102073,59 грн, яку він просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Ухвалою суду від 13.10.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 13.10.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона частково визнала позовні вимоги. У відзиві зазначено, що нараховані відсотки є надмірними, а розмір штрафних санкцій і пені перевищує розумні межі, у зв`язку з чим відповідач просила зменшити їх розмір та надати можливість здійснювати погашення заборгованості частинами. Суд відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.02.2021 відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву до договору про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: випустив платіжну картку та надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач порушила умови договору та своєчасно не вносила кошти для погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.08.2025 становить 102073,59 грн, а саме: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 91775,46 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 10298,13 грн. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічна експертиза у справі за клопотанням відповідача не призначалась. Тобто, відповідач не спростувала докази, надані банком щодо цього факту. [PERSON] користувалася кредитними коштами та виконувала свої зобов`язання за кредитом неналежним чином, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. У зв`язку із тим, що відповідач отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначені в договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення із [PERSON] заборгованості. Щодо клопотання про надання розстрочення виконання рішення Суд виходить з такого. Відповідач просить розстрочити виконання рішення. Так, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина третя та четверта статті 435 ЦПК України). Відповідачкою не наведено жодних підстав для надання розстрочки та не подано доказів, які б підтверджували обґрунтованість клопотання про розстрочку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved