Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» у серпні 2025 року звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 102 400 грн., з яких: тіло кредиту 16 000 грн., нараховані проценти первісним кредитором 51 840 грн., нараховані проценти ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 144 календарних днів 34 560 грн., судовий збір 2422,40 грн. та 10 000 грн. витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 22.05.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1620107, який підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. На підставі договору факторингу від 21.01.2022 року №24122024 право вимоги за вказаним Кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу фінансовий кредит в сумі 16 000 грн. строком на 360 календарних днів, стандартна процентна ставка - 1,50% в день, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 102 400 грн. боргу. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 26.09.2025 року у справі витребувано докази. 05.01.2026 року заперечуючи проти позову відповідач подав до суду відзив на позов, у якому вказав, що позовні вимоги не конкретизовані, права вимоги за кредитним договором від 22.05.2025 року (укладений між первісним кредитором та відповідачем) був відступлений без належного повідомлення відповідача. Зазначив, що відсоткова ставка не може перевищувати 1% в день за споживчий кредит, а отже в цій частині умови недійсні, 3% та інфляційні у період воєнного стану не нараховуються. Вказав, що витрати на правову допомогу неспівмірні. Просив частково задовольнити позовні вимоги в сумі 18 178,54 грн. 06.01.2026 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що проценти нараховані за користування кредитом в межах строку кредиту та передбачені таким договором. Зазначив, що відповідача належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором. 08.01.2026 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому посилається на те, що посилання позивача виключно на можливість розміщення інформації в особистому кабінеті щодо переуступки прав вимоги не є доказом належного повідомлення боржника. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з?явився, у поданому відзиві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.05.2024 року між ТОВ «ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений договір №1620107 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до умов якого позичальник отримав у позику 16 000 грн. строком на 360 календарних днів (дата повернення 17.05.2025 рік), стандартна процентна ставка - 1,50% в день, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів та зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. Відповідач ознайомився з умовами договору та підписав його електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до Договору сторони також погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту, а саме: стандартну процентну ставку - 1,50 % в день від суми кредиту, знижена процентна ставка 1,425% в день. Згідно п.1.8. договору загальні витрати на дату укладення договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 86 400 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахування періоду застосування зниженої процентної ставки 86 040 грн.. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 102 400 грн. Згідно п.6.4 Договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф. Також судом встановлено, що 22.05.2024 року відповідачем було підписано електронним цифровим підписом паспорт таблицю загальної вартості кредиту як додаток до договору. До суду надійшли витребуванні ухвалою докази з яких вбачається, що на ім?я [PERSON] в банку емітовано катку №4731219643645611 на яку здійснено переказ 22.05.2024 року в розмірі 16 000 грн. З розрахунку заборгованості за договором № 1620107 від 22.05.2024 року, наданих первісним кредитором, вбачається, що загальна заборгованість відповідача на дату відступлення становить 75 840 грн., з яких: тіло кредиту -16 000 грн., проценти нарахованих кредитором за користування кредиту 51 840 грн.(за період з 22.05.2024 року по 24.12.2024 року), штраф (пеня) 8000 грн. За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України, передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктами 5-7 статті 3Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Зокрема, передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з частинами 1, 2статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Статтями 525,526 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогокодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено укладення між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] договору №1620107 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.05.2024 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 24.12.2024 між ТОВ «Слон кредит» і позивачем укладено договір факторингу № 24122024, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором. Договір факторингу набув чинності з моменту його підписання. Згідно акта приймання-передачі Реєстру Боржників від 24.12.2024 року до Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2025 року, серед боржників, право вимоги до яких перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», вказаний і відповідач на суму боргу 51 840 грн. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Посилання відповідача у відзиві та запереченні на відповідь на відзив щодо неповідомлення позивача про відступлення права вимоги не впливають на суть спору, оскільки відсутність такого повідомлення не заперечує права на переуступку боргу, а ризик наслідків неповідомлення покладається на позивача і не може впливати на права та обов`язки відповідача, а отже клопотання відповідача щодо витребування доказів не задовольнялося. Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт переходу до нього прав вимоги за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим він є належним кредитором у відповідних правовідносинах. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. Перерахування [PERSON] грошових коштів в сумах 16 000 грн. на підставі договору №1620107 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підтверджується п. п. 2.1 вищевказаного договору, довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та випискою АТ КБ «ПриватБанк» про рух грошових коштів за картою № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , Враховуючи, що позивачем доведено факт, укладення між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] договору №1620107 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.05.2024 року, видачі йому кредитних коштів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором на позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, [PERSON] , вбачається, що у період з 22.05.2024 року по 17.05.2025 року, утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у сумі 102 400 грн. Так, відповідно до розрахунку заборгованості, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та [PERSON] , ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 року (з часу отримання права вимоги) по 17.05.2025 року (завершення строку дії договору) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (1,5%), у сумі 34 560 грн. Разом з тим, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Враховуючи вищевикладене , згідно з вказаним Законом, максимальний розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати: протягом перших 120 днів з дня набрання ним чинності, тобто, з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року - 2,5 %; протягом наступних 120 днів, тобто з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року - 1,5 %; починаючи з 21 серпня 2024 року, - 1%. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти 22.05.2024 року у розмірі 16 000 грн, тобто коли діяла ставка 1,5%. З умов вказаного вище Закону, суд доходить такого висновку: з 22.05.2024 року по 19.08.2024 року розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно до розрахунку денної процентної ставки в розмірі 1,5 % складає 21 600 грн.(яка розрахована вірно), з 20.08.2024 року по 17.05.2025 року розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно до розрахунку денної процентної ставки в розмірі 1 % складає 43 360 грн. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 64 960 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх часткове задоволення та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №1620107 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.05.2024 року в сумі 80 960 грн., з яких: 16 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 64 960 грн. заборгованість за відсотками, за період дії кредитного договору, тобто по 17.05.2025 року. Щодо вимог позову №4 про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, який здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, і має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. При цьому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 27.11.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який до теперішнього часу не припинено. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також надання даному органу роз`яснень щодо порядку проведення нарахувань у разі часткового погашення боргу, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в цій частині. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо стягнення судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.; заявки №9382 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024р.; Акту №9382 виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024р. на суму 10 000грн., рахунку на оплату №9382-12/08-2025 від 12.08.2025р. Враховуючи факт часткового задоволення позовних вимог, особливості предмета спору, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, розгляд справи без явки представника позивача в судове засідання, види робіт, які не зазначено у заяві та додатках та фіксований розмір погодинної оплати гонорару також не зазначено, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з [PERSON] , на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 915,21 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: partial