Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із даним позовом в якому просить: -Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м. Позов мотивований наступним. Так, 05 грудня 2016 року, [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Молодіжний житловий комплекс» уклали договір №101 купівлі продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . За умовами Додатку №2 до Договору №101 від 05 грудня 2016 року , Продавець та Покупець погодили вартість квартири в сумі 366 350 (триста п`ятдесят шість триста п`ятдесят) гривень 00 копійок. Зазначені кошти [PERSON] сплатила трьома платежами в грудні 2016 року в повному обсязі, особисто. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 15 грудня 2017 року. Проти, право власності на квартиру було зареєстровано державним реєстратором Херсонської міської ради в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.11.2020 року, після здачі новозбудованого будинку в експлуатацію. В травні 2025 року Позивач звернулася до нотаріуса з питання укладення договору дарування квартири на користь доньки, але нотаріус відмовила в усному порядку у вчиненні правочину, та пояснила що право власності на квартиру у позивача виникло в листопаді 2020 року, в зв`язку з чим необхідна нотаріальна згода чоловіка на відчуження нерухомого майна. Відповідач в грудні 2020 року виїхав на постійне місце проживання до російської федерації, зв`язок з ним відсутній, тому отримання нотаріальної згоди останнього не є можливим. За вказаних обставин вона змушена звертатися до суду за судовим захистом. Крім того в позові вказано, що статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до п.3 ч. 1, ст. 57 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Тобто, якщо майно, набуте нею, ним до шлюбу, але право власності на це майно оформлено в реєстрі прав власності на час шлюбу, таке майно може бути визнано в судовому порядку особистою приватною власністю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.06.2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. Представник позивача у підготовче засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду заперечень не висловила. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не відомі, відзив не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвали про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 05.12.2016 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Молодіжний житловий комплекс» був укладений Договір №101 купівлі продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . Згідно додатку №2 до Договору №101 від 05.12.2016 року, сторони погодили вартість вказаної квартири в сумі 366 350,00 гривень. Позивач сплатила всю суму в грудні 2016 року, відповідно до платіжного доручення №1871_2 від 09.12.2016 року на суму 160 000,00грн., платіжного доручення №1871_2 від 12.12.2016 року на суму 188 000,00грн., платіжного доручення №1871_2 від 13.12.2016 року на суму 18 350, 00грн. В подальшому Рішенням Департаменту містобудування та землекористування Управління містобудування та архітектури Херсонської міської ради №34 від 17.09.2020 року закінченому будівництвом об`єкту: дев`ятиповерховому житловому будинку [ADDRESS] , присвоєно адресу [ADDRESS] , що вбачається з інформації від 17.09.2020 року за № 34. Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі продажу майнових прав №101 від 05.12.2016 року, станом на 19.12.2016 року [PERSON] сплатила, а Приватне акціонерне товариство « Молодіжний житловий комплекс» прийняв в сумі, визначені ним 366 350,00грн. В грудні місяці 2018 року ПАТ «Молодіжний житловий комплекс» змінив назву на ТОВ «Молодіжний житловий комплекс», відповідно до вимог Закону № 2275 від 06.02.2018 року « Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 28.10.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Молодіжний житловий комплекс» був укладений Акт прийому передачі побудованої квартири [ADDRESS] . 03.11.2020 року державним реєстратором Херсонської міської ради зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за р/н [NUMBER] . Реєстрація шлюбу між позивачем та відповідачем була здійснена 15.12.2017 року Суворовським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про що складено відповідний актовий запис №575, що вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . На підставі наведеного встановлено, що суму внесків за майно позивач сплатила до реєстрації шлюбу із відповідачем. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктом 1 частини першої ст. 57 СК України визначена особиста власність одного з подружжя, якщо майно набуте ним, нею до шлюбу. Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Позивачем надані докази придбання квартири (оплата її вартості) до реєстрації шлюбу з відповідачем. Тому позовні вимоги позивача про визнання права особистої приватної власності на однокімнатну квартиру підлягають задоволенню.

Outcome: approved