Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 серпня 2009 року Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Підставою для розірвання шлюбу позивачка вказала, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сімейні відносини між ними припинилися. Позивачка також вказала, що у зв`язку із різним баченням сім`ї та родинних цінностей відносини між ними погіршилися, зникло взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. У них різні погляди на вирішення життєвих та родинних проблем. Вони не проживають разом, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство. Позивачка також зазначила, що подружні відносини між ними фактично припинилися і кожен живе своїм життям, а шлюб існує формально. Примирення та подальше спільне проживання між ними неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 17.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду з повідомленням сторін. У визначений судом день та час судового розгляду учасники не з`явилися. Позивачка [PERSON] до початку судового розгляду надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав та просив суд розірвати їхній шлюб, не надаючи строку для примирення. За таких обставин, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження наявні матеріали справи, встановив таке. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Під час розгляду справи судом установлено, що 08 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований Чигиринським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 52 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей, а саме: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24.03.2010, актовий запис № 38, та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04.06.2013, актовий запис № 56 (а.с. 5-6). Ураховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, проживають за окремими адресами, не мають спільної згоди щодо примирення, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, суд дійшов переконання, що такий шлюб існує формально і сім`ю зберегти неможливо, за таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, враховуючи клопотання позивачки, суд вважає можливим залишити їй прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією даного шлюбу, тобто « [PERSON] ». Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується відповідними положеннями Цивільного процесуального кодексу України. Позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджено пенсійним посвідченням на її ім`я, тому в силу положень Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. У свою чергу, відповідач [PERSON] також є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням на його ім`я. Ураховуючи наведене, судом установлено, що сторони справи звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у даній справі сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved