Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії. Позов мотивує тим, що відповідач є співвласником (1/2) об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 46392153107: нежитлове приміщення, загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному п`ятиповерховому будинку обладнаному загальнобудинковим вузлом обліку теплової енергії, в якому діє внутрішньобудинкова системи опалення, за адресою [ADDRESS] . Облік кількості випущеної теплової енергії споживачу здійснюється за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим для фіксації коштів, що надходить за послуги теплопостачання. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання вказаного будинку. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону №2189, публічні договори приєднання про надання комунальних послуг вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. 01.10.2021 на веб-сайті ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», сторінка договору, опубліковано текст індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та в подальшому зміни до нього. Таким чином, враховуючи особливості укладення індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, індивідуальний договір набирав чинності 01.11.2021. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу протягом жовтня 2023 року червня 2025 року послугу з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потереби опалення, змінивши розмір нарахувань та нарахувавши плату за абонентське обслуговування. Виконавець щомісячно, у відповідності до п.36 Правил №830 п.33 індивідуального договору, направляв споживачу рахунки на оплату послуг. Однак покладені зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання, відповідач належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 10 973,66 грн. На підставі вищевикладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 19.10.2023 по 15.04.2025 у сумі 9 509 грн. 36 коп.; різниці у нарахуваннях за період з 19.10.2023 по 15.04.2025 у сумі 755 грн. 76 коп.; плати за абонентське обслуговування за період з 01.10.2023 по 30.06.2025 у сумі 708 грн. 54 коп., суму інфляційних втрат за період з 01.01.2024 по 31.07.2025 у розмірі 1 121, 28 грн. та 3% річних за період з 01.01.2024 по 31.07.2025 у розмірі 280 грн. 67 коп., а всього 12 375,61 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач прохає відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що заборгованість відповідачем розрахована на підставі значення опалювальної площі усіх приміщень у багатоквартирному будинку, однак при цьому не надано належні та допустимі докази для підтвердження такої величини. Також зазначив, що використовує належне йому нежитлове приміщення не з комерційною, а побутовою метою, а тому до нього безпідставно застосовано тариф «Інші споживачі», а не тариф «Населення». Зазначає, що положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання», які регулюють питання нарахування йому заборгованості, не відповідають принципу юридичної визначеності, як складової принципу верховенства права. У відповіді на відзив позивач проти доводів відповідача заперечує. Зазначає, що складові формули, яка застосовується при розподілі обсягу теплової енергії сформовано виконавцем відповідно до даних з Державного реєстру речових правна нерухоме майно, що відповідає нормам Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року № 315. Вважає, що при розрахунку до відповідача правомірно застосовано саме тариф «Інші споживачі», а не тариф «Населення», оскільки такий застосовується для здійснення оплати фізичними особами в приміщеннях, які використовуються ним виключно для проживання. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. З цього приводу суд зазначає, що справа неодноразово призначалася до розгляду на 25.09.2025 року, 05.11.2025 року, 10.12.2025 року, 12.01.2026 року, однак відповідач та його представник жодного разу в судове засідання не з`явилися. Судові засідання від 25.09.2025 року та від 10.12.2025 року представниця відповідач просила відкласти з причин, які судом визнані поважними. Однак в судові засідання від 25.09.2025 року та від 12.01.2026 року відповідач та його представник не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки. Враховуючи викладене, позицію сторін, викладену в заявах по суті спору, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі доказами. Судом встановлено, що відповідач є співвласником (1/2) об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером 46392153107: нежитлове приміщення, загальною площею 90,9 кв.м., що знаходиться у багатоквартирному п`ятиповерховому будинку обладнаному загальнобудинковим вузлом обліку теплової енергії, в якому діє внутрішньобудинкова системи опалення, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6). Позивач є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджено правовстановлюючими документами позивача. Відповідач є споживачем даних послуг. Має особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий для фіксації коштів, що надходить за послуги теплопостачання, однак в односторонньому порядку не виконує покладені законодавством зобов`язання щодо повної оплати послуг з теплопостачання. Рішенням Полтавської обласної ради від 26.09.2023 №686 встановлено для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» тариф на послугу з постачання теплової енергії для категорії «населення» в розмірі 1685,56 грн/Гкал з ПДВ, «Інші споживачі» (усі інші особи, які не підпадають під категорії «Населення» тю «Бюджетні установи») в розмірі 3257,39 грн/Гкал з ПДВ. Рішенням Полтавської обласної ради від 30.08.2024 №853 встановлено для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» з жовтня 2024 року двоставковий тариф на послуги з постачання теплової енергії для потреб інших споживачів (усі інші особи, які не підлягають під категорію «Населення» та «Бюджетні установи» в розмірі 3234,62 грн/Гкал з ПДВ.) В примітках до цих рішень зазначено, що оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за тарифами категорії споживачів «Населення» здійснюють власники (користувачі) житлового будинку, квартири, жилих приміщень у гуртожитках, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання фізичних осіб. Розпорядженням Лубенського міського голови від 19.10.2023 № 513р та рішенням виконкому від 27.03.2024 №79 опалювальний період 2023/24 років встановлено з 19.10.2023 по 31.03.2024. Розпорядженням Лубенського міського голови від 21.10.2024 №517 та рішенням виконкому від 26.03.2025 №69 опалювальний період 2024/25 років встановлено з 21.10.2024 по 31.03.2025. Рішенням виконкому від 04.04.2025 №97 відновлено опалювальний період 2024/25 років з 07.04.2025 по 15.04.2025. У зв`язку із початком опалювального періоду виконавцем було проведено підключення системи опалення будинку, шляхом подачі теплоносія у внутрішньобудинкову систему опалення, про що складено акт. Як зазначає позивач, протягом вищевказаних опалювальних сезонів, виконавцем надано споживачу послугу з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будинку; опалення приміщення індивідуальним опаленням, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення (ВБСО); проведено перерахунок розміру нарахувань та послугу та нараховано плату за абонентське обслуговування. З наданого розрахунку вбачається заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії за особовим рахунок № [NUMBER] , відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка виникла за період з жовтня 2023 року по червень 2025 року включно, - 12 375,61 грн. і складається з: заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 19.10.2023 по 15.04.2025 у розмірі 9 509 грн. 36 коп.; різниці у нарахуваннях за період з 19.10.2023 по 15.04.2025 у сумі 755 грн. 76 коп.; плати за абонентське обслуговування за період з 01.10.2023 по 30.06.2025 у сумі 708 грн. 54 коп., суму інфляційних втрат за період з 01.01.2024 по 31.07.2025 у розмірі 1 121, 28 грн. та 3% річних за період з 01.01.2024 по 31.07.2025 у розмірі 280 грн. 67 коп. (а.с.64-67). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та іншими спеціальними нормативними актами. Згідно п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст.10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно доч.ч.5,7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Пунктами 30 і 31 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року встановлено, що плата за послугу визначається відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року, та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію. За змістом п.37 ч.1 ст.43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішується питання встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з теплопостачання. Позивачем наявність обов`язку зі сплати вартості послуг з постачання теплової енергії обґрунтовано положення чинного законодавства якими передбачено такий обов`язок та доказами надання таких послуг будинку у якому знаходиться приміщення належне відповідачу. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №539/1983/17, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач є співвласником нежитлового приміщення, яке розміщене в багатоквартирному будинку за адресою [ADDRESS] . Спір у справі виник щодо розміру заборгованості за обсяг спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Позивач наполягає на тому, що відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 26.09.2023 №686 та рішення Полтавської обласної ради від 30.08.2024 №853 таке нарахування повинне здійснюватися за категорією «Інші споживачі» (усі інші особи, які не підпадають під категорії «Населення» та «Бюджетні установи»). Встановлено, що в примітках до цих рішень зазначено, що оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за тарифами категорії споживачів «Населення» здійснюють власники (користувачі) житлового будинку, квартири, жилих приміщень у гуртожитках, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання фізичних осіб. Вказане нежитлове приміщення відповідача не використовується ним для постійного проживання, а тому він не належить до категорії «Населення». Відтак нарахування йому оплати за надані послуги з постачання теплової енергії за тарифами для категорії «Інші споживачі» не суперечить наведеним нормам права. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що норми нормативних актів, які регулюють питання нарахування йому заборгованості, не відповідають принципу юридичної визначеності, як складової принципу верховенства права. Так, в рішеннях Полтавської обласної ради від 26.09.2023 №686 та рішеннях Полтавської обласної ради від 30.08.2024 №853 достатньо чітко розмежовані категорії споживачів. Також судом встановлено, що складові формули, яка застосовується при розподілі обсягу теплової енергії сформовано виконавцем відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідає нормам Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року № 315. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Також враховуючи юридичну природу таких правовідносин як грошових зобов`язань, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України. Посилання відповідача на те, що такі вимоги суперечать постанові № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» суд відхиляє. Заборгованість позивачем нарахована за період з 01.01.2024 року. Пунктом 1 цієї постанови (в редакції, яка охоплює спірний період) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Об`єкт нерухомості відповідача не відноситься до цієї категорії, а тому такі доводи є безпідставними. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved