Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 291682-КС-003 про надання кредиту від 01.12.2021 року у розмірі 15393,64 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 01.12.2025 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та відповідачем укладено договір № 291682-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" 01.12.2021 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір №291682-КС-003 про надання кредиту. 01.12.2021 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 291682-КС-003 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8847, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 01.12.2021 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та відповідачем було укладено договір № 291682-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 30.10.2025 становить 15393,64 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 6760,80 грн, суми прострочених платежів по процентах 8272,92 грн, суми прострочених платежів за комісією 359,92 грн. 24.11.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Одночасно, вказаною ухвалою витребувано від АТ «Райффайзен Банк» письмові докази, які становлять банківську таємницю: - письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської карти № [NUMBER] за період з 01.12.2021 року (дата видачі кредиту) по 05.12.2021 року. 18.12.2025 на адресу суду від АТ «Райффайзен Банк» надійшла відповідь на ухвалу суду про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання 18.12.2025 та 14.01.2026 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 1 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 01.12.2021 між позивачем ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та відповідачем [PERSON] укладено договір № 291682-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 17-18). Відповідно до п. 1. договору позивач ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 7000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів. Строк на який надається кредит: 24 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом становить в день 0,86166856 фіксована. Комісія за надання кредиту:1050,00 грн. Строк дії договору до: 18.05.2022. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 15360,00 грн. Договір про надання кредиту №291682-КС-003 від 01.12.2021 відповідачем підписано електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) G-8847. Так, позивачем 01.12.2021 року було направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 291682-КС-003 про надання кредиту (а.с.19-20). 01.12.2021 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 291682-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом надсилання позивачем одноразового ідентифікатору G-8847, який попередньо направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті, а саме [NUMBER] (а.с.21-22). Також відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, та підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Крім того, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором (а.с.15-16). Так, із дослідженої судом довідки послідовності дій клієнта встановлено, що клієнт [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), 01.12.2021 року о 09:17 зайшов в особистий кабінет та 01.12.2021 о 09:20 підписав договір одноразовим ідентифікатором: G-8847 ; час відправки ідентифікатора позичальнику: 01.12.2021 року 09:19:21 (а.с.23 та на зв.). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» в повному обсязі виконано умови укладеного договору, шляхом перерахування грошових коштів (кредиту) у розмірі 7 000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» платіжного сервісу «ТАС Pay» №466907960 від 01.12.2021 року (а.с.25). З розрахунку заборгованості за наданим кредитом вбачається, що станом на 30.10.2025 заборгованість за договором № 291682-КС-003 про надання кредиту становить15393,64 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 6760,80 грн, суми прострочених платежів по процентах 8272,92 грн, заборгованість по комісії 359,92 грн (а.с.36-46). Відповідач [PERSON] свої кредитні зобов`язання перед позивачем за кредитним договором належним чином не виконував, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 2543,36 грн про що також свідчить довідка ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стан заборгованості [PERSON] на 30.10.2025 року (а.с.47). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наданими суду і дослідженими в судовому засіданні доказами, що наявні в матеріалах справи, підтверджується те, що кредитором ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» виконано зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 291682-КС-003 від 01.12.2021 і перераховано на користь відповідача - позичальника обумовлену договором суму. Це вбачається, зокрема, зі змісту підписаної відповідачем [PERSON] анкети указаного договору, а також підтверджується квитанцією про видачу коштів із сумою транзакцій по договору. Доказів ненадходження на банківський рахунок коштів за вказаним договором відповідач суду не надав. Так, з листа АТ «Райффайзен Банк» від 10.12.2025 вбачається, що [PERSON] РНОКПП [NUMBER] є клієнтом банку. На його ім`я було відкрито картку № [NUMBER] , рахунок до картки [NUMBER] (а.с. 85). З виписки по особовим рахункам [PERSON] вбачається, що на його рахунок [NUMBER] (банківська картка [NUMBER] ) надійшли 7000,00 грн, дата трансакції 01.12.2021 TOV BP (а.с. 86). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №291682-КС-003 від 01.12.2021 про надання кредиту в розмірі 15033,72 грн, що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 6760,80 грн, суми прострочених платежів по процентах 8272,92 грн. Щодо стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 359,92 грн, суд зазначає наступне. За умовами кредитного договору №291682-КС-003 від 01.12.2021, укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] , комісія за надання кредиту становить 1050,00 грн (п.1 договору). Відповідно до п. 3 договору передбачений графік платежів, відповідно до якого комісія сплачується у три платежі: 15.12.2021 у розмірі 375,20 грн, 29.12.2021 у розмірі 435,52 грн, 12.01.2022 у розмірі 239,28 грн. Згідно з деталізованим розрахунком комісія у розмірі 375,20 грн сплачена 13.12.2021, у розмірі 314,88 грн - 27.12.2021. Залишок несплаченого розміру комісії, визначеної пунктом 1 договору становить 359,92 грн. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року у справі №6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Як вбачається з договору про споживчий кредит (п.1.) ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1050 грн, тобто встановлено плату за послугу, яка є обов`язком саме кредитодавця, відповідно до умов договору. Отже, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Частинами 1, 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу ст.228 ЦК України нікчемними. В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Водночас у договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Відтак умови кредитного договору про сплату [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» комісії є нікчемними. Отже, суд дійшов висновку, що положення п.1. кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України, а тому в задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту в сумі 359,92 грн необхідно відмовити. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2365,76 грн. х (15033,72 грн х 2422,40 грн : 15393,64 грн).

Outcome: partial