Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

У вересні 2020 року Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати незаконним та скасувати пункти 122, 122.1, 122.2, 122.3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 19.06.2009 № 35/54 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 999 кв.м. по [ADDRESS] ; визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності серії ЯК №839945 від від 26.03.2012 року на земельну ділянку, площею 0,099 га з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 25.04.2012 №977, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] повернути у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації вказану земельну ділянку. В обгрунтування позову посилався на те, що п.220 рішення Миколаївської міської ради від 18.09.2008 №27/64 року надано дозвіл [PERSON] для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м за рахунок земель міста, не наданих у власність, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Потім рішенням Миколаївської міської ради №35/54 від 19.06.2009 року п.п. 122-122.3 розділу 4 затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 999 кв.м. з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 із вищезазначеним цільовим призначенням по [ADDRESS] , а в подальшому останній 26.03.2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 839945. За інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 25.06.2020 року №389 вказана земельна ділянка станом на 01.01.2004 року та 01.01.2014 року входила до складу земель державного лісового фонду Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство» квартал 47, виділ 1, що підтверджується і даними Публічної кадастрової карти. Прокурор у позові зазначав, що розпорядження про припинення права постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» спірною земельною ділянкою або її вилучення з постійного користування підприємства облдержадміністрацією не видавалося, ДП «Миколаївське лісове господарство» від права користування цією землею не відмовлялося, згоди (погодження) на вилучення вищевказаної земельної ділянки не надавало. Отже, в супереч вимог земельного законодавства (ст.ст 149,150, 20 ЗК України) та лісового законодавства (ст.57 Лісового кодексу України) Миколаївською міською радою в односторонньому та позасудовому порядку та поза волею належного власника держави в особі Миколаївської ОДА вилучено спірну земельну ділянку з постійного землекористування ДП «Миколаївське лісове господарство» та передано у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку лісового фонду, яка перебувала у користуванні державного підприємства без її вилучення в останнього у встановленому законом порядку та фактичного змінивши цільове призначення. За інформацією Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 19.06.2020 року № 514 проект землеустрою щодо відведенню спірної земельної ділянки не погоджувався, висновок не надавався, а відтак вказане рішення прийнято за відсутності позитивного висновку Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства про погодження проекту землеустрою спірної земельної ділянки. Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення міської радою допущено і інші порушення законодавства. Так, відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про основи містобудування», в редакції чинній на час прийняття цього рішення, основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (наданні) земель є містобудівна документація. Містобудівною документацією на час прийняття оскаржуваного рішення міської ради був Генеральний план розвитку міста Миколаєва, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.11.1986 року № 403, відповідно до якого, спірна земельна ділянка розташована на території зони зелених насаджень загального користування. Згідно з Правилами використання та забудови території м. Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 15/41 від 17.10.2003 року, вказана ділянка належить до території, функціональне призначення якої є невизначеним. Отже, Миколаївська міська рада з порушенням повноважень і вимог закону передала у власність первинному набувачу спірну земельну ділянку із земель державного лісового фонду без вилучення цієї ділянки у встановленому законом порядку з постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» та за відсутності погодження Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства. Тому оскаржені пункти рішення № 35/54 слід визнати незаконними. Оскільки пункти 122-122.3 розділу 4 рішення № 35/54 від 19.06.2009 року прийняті з порушенням вимог законодавства, отже є незаконними, а тому виданий на їх підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 серія ЯК № 839945,є недійсним. 25.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки № 977, на підставі якого внесені відповідні відомості до Держгеокадастру про власника земельної ділянки. Оскільки рішення Миколаївської міської ради № 35/54 від 19.06.2009 року в частині надання спірної ділянки [PERSON] , прийнято з численними порушеннями закону без необхідного обсягу цивільної дієздатності, то відповідачка набула право власності на цю ділянку без визначених законом підстав, як того вимагає ст. 328 ЦК України, а отже не мала права відчужувати цю землю [PERSON] . Таким чином вказаний договір купівлі-продажу згідно зі ст. 21, ч.1,2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає визнанню недійсним. За змістом приписів статей 122 і 149 ЗК України, уповноваженим державою органом на розпорядження спірною земельною ділянкою є Миколаївська ОДА. Зважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, то це є підставою для усунення перешкод Миколаївській ОДА у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною ділянкою на підставі ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України , адже надання земельної ділянки лісогосподарського призначення з порушенням норм ЗК та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. В такому разі власник майна може звернутися до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку , який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (постанова ВП ВС від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14ц). Зважаючи на те, що незаконне надання земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних і лісових ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики із забезпечення охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, то у прокурора є підстави для звернення з позовом у цій справі, оскільки Миколаївська ОДА, будучи розпорядником спірної земельної ділянки, відповідний позов не заявила, хоча достовірно дізналася про порушення права розпорядження цією ділянкою та про існування оскарженого рішення № 35/54, проте обмежилася лише наданням відповіді прокуратурі на їх запит . За таких обставин, на думку прокурора, належним та ефективним способами захисту порушених інтересів держави в особі територіальної громади міста Миколаєва є визнання незаконним та скасування відповідних пунктів рішення Миколаївської міської ради № 35/54 від 19.06.2009 року, недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, недійсним договору купівлі-продажу №977 від 25.04.2012 року та зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку належному власнику державі в особі Миколаївської ОДА. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2020 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 09.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою від 09.10.2020 року задоволено заяву заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову, вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 999 кв.м, з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 по [ADDRESS] та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу чи об`єднання з іншими ділянками); заборонено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (вул. Херсонське шосе, 48/8, м. Миколаїв, 54028) та Управлінню державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056) здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єктів нерухомості на земельній ділянці площею 999 кв.м, з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 по [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , проживає в [ADDRESS] ) вчиняти із земельною ділянкою площею 999 кв.м, з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 по [ADDRESS] , дії, спрямовані на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, присвоєння нової адреси, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт. 09.11.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бортика Р.О. надійшов відзив на позов, який проти задоволення позову заперечував, вказав, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 388 ЦК України, проте прокурор такої вимоги та правової підстави позову не заявляє. Також зазначає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження віднесення спірної ділянки до земель лісогосподарського призначення. Так на підставі Державного акту земельна ділянка передана Миколаївському лісгоспу, проте жодних даних правонаступництва у праві корситування землею та передачі майна новому підприємству (третій особі по справі) за розподільчим балансом матеріали справи не містять. Наданий витяг з планшету № 5 не відповідає вимогам лісовпорядною документації, є не затвердженим та не завершеним документом, до того ж складеним в 2013 році, отже не може бути прийнятий судом як належний доказ. Отже, якщо станом на 25.10.2001 р. (набуття чинності ЗК України) ДП «Миколаївське лісове господарство не мало належним чином офомлених документів на право користування цією землею, то повноваження щодо розпорядження спірною ділянкою мала саме Миколаївська міська рада. Також, представник відповідачки заначає, що матеріали справи не містять відомостей щодо погодження та затвердження матеріалів лісовпорядкування у вище встановленому порядку. Водночас, з копії планшету № 5, фрагмент якого було надано прокурором суду вбачається, що він не був ніким погоджений, зокрема, суміжними землекористувача, а також відсутні підписи геодезиста та техніка, які складали цей планшет. Отже, планшет № 5 лісовпорядкування 2013 року, фактично, є складовою незавершених матеріалів лісовпорядкування Миколаївського лісництва, виходячи з чого зазначені на ньому поворотні точки кварталу № 47 не можуть бути прийняті судом, як належний доказ місця розташування цього кварталу на місцевості. Адвокат також зазначає, що обгрунтування позовних вимог посиланнями на належність спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду грунтується на неналежних та суперечливих доказах, отже є недоведеним, а твердження прокурора про порушення прав власника земельної ділянки внаслідок вилучення та надання спірної земельної ділянки у власність фізичних осіб такими, що не заслуговують на увагу. За відсутності доказів наявності у Миколаївської обласної державної адміністрації та ДП «Миколаївське лісове господарство» речових прав на спірну земельну ділянку, дотримання чи недотримання під час користування нею вимог містобудівної документації міста Миколаєва не стосується прав та законних інтересів зазначених вище осіб, в інтересах яких подано позов, тоді як завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Крім того, сторона [PERSON] зазначає, що відповідно до спірного рішення Миколаївської міської ради від 19.06.2009 № 35/54 відбувалась одночасна передача у власність 130 фізичних осіб земельної ділянки загальною площею 165586 м?, приблизно по 1000 м? кожному. Таким чином, якщо твердження прокурора про належність вищеназваних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення є вірним, Миколаївська міська рада спірним рішенням від 19.06.2009 № 35/54 вилучила з користування ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку площею 165586 м? (1,65586 га). Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, в редакції на момент прийняття спірного рішення Миколаївської міської ради від 19.06.2009, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, некреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї татті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Отже, інтереси власника земельної ділянки держави, у спірних правовідносинах овинен представляти Кабінет Міністрів України і саме він повинен бути позивачем у цій праві, що свідчить про відсутність порушення інтересів Миколаївської обласної державної міністрації у спірних правовідносинах, що тягне за собою відмову у позові. Також, адвокат Бортик Р.О. витребування у [PERSON] земельної ділянки як законного та добросовісного набувача є непропорційним втручанням держави у її право мирно володіти майном. Крім того, зазначено про пропуск строку позовної давності, оскільки проект землеустрою погоджено усіма державними установами в 2009 році, в тому числі управлінням з охорони навколишнього середовища Миколаївської ОДА, більш того проведена офіційна державна реєстрація права приватної власності на спірну ділянку в 2012 році, отже позов подано поза межами трирічного строку позовної давності. 12.11.2020 року від відповідача - 1 Миколаївської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних заяв з наступних підстав. Згідно листа управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 05.09.2008 № 15-3446/60 погоджено передати [PERSON] у власність земельну ділянку площею до 1000 кв.м згідно погодженим генпланом для будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа управління держкомзему у місті Миколаїв Державного комітету України із земельних ресурсів від 14.11.2008 № 892/22 вказано умови відведення земельної ділянки, яка зазначена вище. Відповідно до висновку управління культури Миколаївської обласної державної адміністрації від 13.04.2009 № 1121 про погодження проекту відведення земельних ділянок погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зокрема [PERSON] , з можливістю надати у власність земельну ділянку за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Згідно листа управління містобудування та архітектури виконкому Миколаївської міської ради від 14.04.2009 № 15-3446/60 погоджено відведення у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 999 кв.м за рахунок земель міста, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Відповідно до листа міської санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2009 № 806/5 зазначено погодити відведення земельної ділянки, зокрема [PERSON] за формою 301/о та проектні матеріали з санепідслужбою в установленому чинним законодавством порядку. Згідно висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України від 11.06.2009 № 01-04/2420-05 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджено, у власність, зокрема [PERSON] , відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд. Відповідно до висновку управління держкомзему у місті Миколаїв Державного комітету України із земельних ресурсів від 17.06.09 р. № 2605 погоджено відведення гр. [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 999 кв.м, відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі: 999 кв.м - - інші, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування з віднесенням її до земель житлової забудови для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . На земельну ділянку обмеження у використанні згідно КООВЗД відсутні. Згідно листа управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 14.07.2009 №01-2215/081 погоджено передати громадянці [PERSON] у власність земельну ділянку площею 999 кв.м. Відповідно до плану відведення земельної ділянки, згідно якого вказано суміжні землекористувачі від А до Б землі загального користування Аеродромна та від Б до А - землі міста не надані у власність чи користування. Про права та інтереси інших осіб не зазначено. Пунктами 122-122.3 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 19.06.2009 № 35/54 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну власність та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м. Миколаєва» затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 999 кв.м. з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 по [ADDRESS] . (відповідно до зазначеного рішення міської ради). На підставі зазначеного рішення міської ради [PERSON] отримано державний акт серії ЯК №839945 від 26.03.2012, котрим посвідчено право власності останньої на вищезазначену земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Враховуючи викладене вище, проект землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельною ділянки мав всі погодження, які передбачені вимогами статті ст.186 ЗК України. Крім того, відповідач-1 вказує, що в матеріалах вищезазначеної справи містяться документи про погодження проекту землеустрою в порядку, передбаченому ст. 186-1 ЗК України територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Зазначає, що Верховний Суд (справа №820/4852/17 від 30.10.2018 року) підкреслив, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на стані погодження такого проекту. Таким чином, Миколаївська міська рада мала тільки один варіант правомірної поведінки затвердити проект землеустрою та прийняти рішення про відведення у власність [PERSON] , земельної ділянки. Таким чином, держава в особі міської санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я, управління культури Миколаївської обласної державної адміністрації, Державного управління охорони навколишнього природнього середовища в Миколаївській області. Управління Держкомзему у місті Миколаєві Державного комітету України із земельних ресурсів погодила відведення у власність [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 4810137200:01:052:0047) для будівництва і обслуговування жилих будників, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , а потім через органи прокуратури подає позовну заяву до суду про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Держава на момент розроблення проекту землеустрою та його затвердження Миколаївською міською радою погодила можливість відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та не вказувала про заперечення щодо цього, а також порушення прав та інтересів держави. При цьому, наразі, через 11 років (з моменту відведення земельної ділянки) держава в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звертається до суду з відповідною позовною заявою та обґрунтовує її протилежною позицією, в якій зазначає про наявність порушень прав та інтересів держави. На думку відповідача, це свідчить про порушення принципу «належного урядування». 19.11.2020 року прокурором надано відповідь на відзив, в якому вказав наступне. Відповідно до ст.152 ЗК України та ст. 391 ЦК України власник землі має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном протягом усього часу існування порушення. Зазначає, що даний позов направлено на захист права власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, отже належним способом захисту є саме пред`явлення негаторного позову про поверненя спірного майна його титульному власнику державі в особі Миколаївської ОДА. Також прокурор вказує, що прокуратура надала суду достатні та належні докази на підтвердження приналежності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, і що звернулася до суду в інтерсах належного позивача. Також окремо прокурор вказав про наявність повноважень прокурора звертатися до суду з таким позовом на захист інтересів держави. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то прокурор звернув увагу, що позивач звернувся до суду з негаторним позовом, , який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки. 25.11.2020 року прокурором надано відповідь на відзив Миколаївської міської ради, в якому з викладеними у відзиві доводами не погодовся, з підстав, викладених у відзиві та вказав, що незаконне надання земель державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. За таких обставин, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою про повернення спірної земельної ділянки із власності [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та передачі в приватну власність громадянці земель лісового фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в Державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. 27.11.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Бортиком Р.О. надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що оскільки на даний час спірна земельна ділянка не перебуває у власності ДП «Миколаївське лісове госпродарство», то належним способом захисту порушеного права є саме віндикаційний позов. Також висловив свою думку з посиланням на положення Порядку ведення державного лісового кадастру, щодо відсутності достеменних доказів передання спірної ділянки саме до земель лісогосподарського призначення і у користування третій особі у справі. 21.12.2020 року представником Миколаївської ОДА надано письмові пояснення у справі, в яких повністю підтримали позицію прокурора щодо незаконності вилучення спірної земельної ділянки з одночасною незаконною зміною цільового призначення у приватну власність, просили про задоволення позову. Крім того, вказав, що вилучення Миколаївською міською радою спірної ділянки з постійного землекористування ДП «Миколаївське лісове господарство» та передання її у власність [PERSON] , є порушенням волі належного власника держави в особі Миколаївської ОДА. Зазначили, що про наявність оскаржуваного рішення ММР дізналися лише в 2020 році з листа прокуратури, до цього і не могли довідатися про порушення прав держави. 22.02.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Бортиком Р.О, подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до виготовлення повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 359/3373/16 щодо подібних правовідносин. Ухвалою від 15.06.2021 року зупинено провадження у справі № 490/60376/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 359/3373/16. 11.10.2022 року представником Миколаївської обласної прокуратури Чобану Д.Г. подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з тим, що 23.11.2021 року Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу №359/3373/16-ц, винесено постанову. Ухвалою суду від 17.10.2022 року поновлено провадження у справі. 18.10.2022 року від заступника керівника Окружної прокуратури Чобану Д. надійшли письмові пояснення, в яких вказав , що ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16 слід зазначити наступне. Згідно з положеннями ст.ст.1, 5, 7, 8 ЛК України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі. До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Відповідно до п. «ґ» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Випадки, за яких землі лісогосподарського призначення можуть передаватись у приватну власність, визначені у ст. 56 ЗК України (зокрема, лише замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств, а також земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення). В інших випадках земельні ділянки лісогосподарського призначення використовуються спеціалізованими державними або комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами, установами та організаціями, у яких створеноспеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 ЗК України). Такі земельні ділянки відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України можуть вилучатися у землекористувача чи власника виключно для суспільних потреб. Наведені норми свідчать про те, що право приватної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства, не може виникнути за жодних умов, а тому належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову. З матеріалів, наданих ДП «Миколаївське лісове господарство», Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ВО «Укрдержліспроект», вбачається, що земельна ділянка площею 0,099 га з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 розміщена в межах земель лісогосподарського призначення, а саме на території кварталу 47 виділу 1 Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство». Земельна ділянка площею 0,099 га з кадастровим номером 4810137200:01:052:0047 не є замкнутою, оскільки вона розташована майже в середині території кварталу 47 виділу 1 Миколаївського лісництва ДП «Миколаївське лісове господарство та не перебувала у складі угідь будь-яких селянських, фермерських та інших господарств. Тобто, визначений ст. 12 ЛК України та ст. 56 ЗК України виняток щодо можливості передачі ділянки у приватну власність не поширює свою дію на спірні правовідносини. Крім того, позивач зазначає, що рішення про добровільну відмову, вилучення або припинення права постійного користування земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ДП «Миколаївське лісове господарство», та зміну її цільового призначення не приймались. Тобто, юридично на теперішній час власником (володільцем) вказаної земельної ділянки є держава, а постійним користувачем державне підприємство. Дане твердження підтверджується наявними планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, які є правовстановлюючими документами відповідно до п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття спірного рішення). Миколаївською міською радою прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність приватній особі з перевищенням повноважень, всупереч закону та поза волею власника, оскільки право користування державного лісогосподарського підприємства не припинено, власником земель державного лісового фонду є держава, та фактично змінено цільове призначення земельної ділянки у незаконний спосіб. Відповідно, спірна ділянка лісогосподарського призначення за жодних умов не могла бути передана ні у комунальну, ні у приватну власність згідно з обмеженнями, встановленими пунктом «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України. У справі № 359/3373/16-ц спір виник у результаті вилучення сільською радою з постійного користування державного лісогосподарського підприємства земельної ділянки лісогосподарського призначення за його згодою, прийняття її до земель запасу комунальної власності, подальшої передачі її у власність фізичним особам та подальшого відчуження цієї ділянки іншим суб`єктам господарювання. Відповідно до обставин цієї справи листом № 174 від 05.11.2003 ДП «Бориспільський лісгосп» надав згоду на передачу земельної ділянки до запасу сільради. Таким чином, в даній ситуації наявна добровільна відмова від земельної ділянки та згода на її передачу до земель запасу органу місцевого самоврядування. Проте, у справі № 490/6037/20 Миколаївською обласною державною адміністрацією та ДП «Миколаївське лісове господарство» рішення про добровільну відмову, вилучення або припинення права постійного користування земельною ділянкою та зміну її цільового призначення не приймались. На теперішній час ДП «Миколаївське лісове господарство» залишається постійним користувачем спірної ділянки лісогосподарського призначення. Відповідно, ці землі дотепер перебувають у державній власності в силу закону та у приватну власність за жодних умов вилучатись не можуть. Отже, рішення про передачу спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення у власність [PERSON] прийнято не уповноваженою особою без вилучення у законного користувача - ДП «Миколаївське лісове господарство». Відтак, підстави позовів та обставини справ № 490/6036/20 та № 359/3373/16-ц не є подібними. Натомість, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17, від 12 травня 2022 року у справі № 372/4154/18, від 07 вересня 2022 року у справі № 697/2434/16-ц, які прийняті у зв`язку з обов`язковим врахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, а також правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, а також, з урахуванням висновків Великої Палати у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, однозначно сформульовано чітку позицію щодо саме задоволення порушеного права має бути захищено шляхом пред`явлення позову про повернення ділянки (негаторний позов) у цій категорії справ. При цьому, обставини у вказаних справах є подібними із даною справою за позовом прокурора, оскільки стосуються незаконного розпорядження землями лісогосподарського призначення поза волею належного власника (держави) та без вилучення у постійного землекористувача спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств. Ураховуючи наведене, Окружна прокуратура міста Миколаєва наполягає на викладеній у позові правовій позиції щодо того, що заволодіння відповідачами [PERSON] та [PERSON] землями лісового фонду, неможливе в принципі ні за яких умов, тому права держави щодо користування і розпорядження цією територією підлягають захисту шляхом подання негаторного позову, оскільки право держави на спірні землі підтверджено не тільки законною преюдицією, а й оформлено відповідно до чинного на час виникнення спірних відносин й на теперішній час законодавства та порядку і засвідчується ніким не оспорюваними документами (матеріалами лісовпорядування). Такі твердження повністю узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16. Отже, у даній справі № 490/6036/20 прокурором вірно обрано спосіб захисту на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про повернення земельної ділянки. Ухвалою суду від 06.03.2023 року замінено третю особу - ДП «Миколаївське лісове господарство» на його правонаступника - державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», підготовче судове засідання відкладено. Ухвалою суду від 17.05.2023 року клопотання прокурора про витребування доказів задоволено, витребувано у Державного нотаріального архіву у Миколаївській області копії договору купівлі-продажу земельної ділянки 4810137200:01:052:0047 від 25.04.2012 року № 977, по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та інших правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку. У задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Бортика Р.О. про призначення експертизи - відмовлено за передчасністю. Закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.10.2023 року, на підставі ч. 2 ст. 244 ЦПК України, поновлено судовий розгляд цивільної справи за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Миколаївської ОДА до Миколаївської міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення міської ради визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу, повернення земельної ділянки, третя особа - ДСГП «Ліси України»; витребувано у Державного нотаріального архіву у Миколаївській області копії документів на підставі яких між договору купівлі-продажу земельної ділянки 4810137200:01:052:0047 від 25.04.2012 №977, по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] , судове засідання відкладено на 11.12.2023 року. 08.11.2023 року від Державного нотаріального архіву у Миколаївській області надійшла відповідь на ухвалу суду від 25.10.2023 року. Ухвалою суду від 11.12.2023 року судове засідання відкладено, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурії Світлани Анатоліївни копію договору купівлі-продажу земельної ділянки 4810137200:01:052:0047 від 25.04.2012 №977, по [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] та копії інших правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. 02.01.2024 року від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурії Світлани Анатоліївни, на виконання вимог ухвали суду від 11.12.2023 року надійшли витребувані судом копії правовстановлюючих документів. 16.02.2024 року заступником керівника окружної прокуратури Д.Чобану подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справи №490/6040/20 щодо подібних правовідносин. Ухвалою суду від 20.02.2024 року зупинено провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справи №490/6040/20. Ухвалою суду від 15.08.2024 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. 14.10.2024 року від заступника керівника окружної прокуратури Д.Чобану подано до суду заяву про повернення до розгляду справи в підготовче провадження, мотивуючи це наступним. У даній справі прокурором заявлено негаторний позов,

Outcome: dismissed