Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та зазначив, що він мав стосунки та проживав з [PERSON] (відповідачем), яка до 22.04.2025 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] . Батьком дитини записано [PERSON] , оскільки дитина народилася до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу (шлюб розірвано згідно з рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.04.2025 року). 31.05.2025 року він (позивач) офіційно зареєстрував шлюб з відповідачем. Вказує, що [PERSON] є його рідною дочкою. Вона має право на сім`ю для повного та гармонійного розвитку. Колишній чоловік дружини обізнаний, що він не є біологічним батьком та не виявляє відносно дитини батьківським піклуванням. Проте, він не вчиняє необхідних дій для внесення змін до актового запису про народження дитини, виключивши відомості про нього як батька дитини. З огляду на зазначене, позивач просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису № 18 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 04 червня 2025 року Виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини; внести зміни до актового запису № 18 від 04 червня 2025 року, складеного Виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, про народження дитини [PERSON] , [INFO] , записавши батьком [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , а прізвище та по-батькові дитини у відповідній графі змінити з « [PERSON] » на « [INFO] » та з « [PERSON] » на « [INFO] ». У судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позову, в якій вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутності. У судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, відзиву не подавав. Відповідач викликався в судові засідання шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Лубенського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю, з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.06.2025 року Виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, [INFO] народилася [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04.06.2025 року зроблено запис за № 18, батьком дитини записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 06). З повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження № 00052233239 від 07.07.2025 року вбачається, що у зв`язку з відсутністю паспорта відомості про батька вказані на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) 29.10.2021 року, відомості про громадянство та місце проживання батька документами не підтверджено (а.с. 07-08). Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.04.2025 року (справа № 528/1554/24), шлюб, зареєстрований 29 жовтня 2021 року у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1559, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - розірвано. Позивачем вказано у позовній заяві, що неповнолітніх дітей у сторін немає (а.с. 05). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 31.05.2025 року Лубенським відділом ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Східного МУ МЮ, 31.05.2025 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 09). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Частиною першої статті 2 СК України встановлено, що СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Змістом частин першої, дев`ятої, десятої статті 7 СК України закріплено загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (стаття 121 СК України). Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (частина третя статті 128 СК України). [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом стверджував, що саме він є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, постанова Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 694/2322/22). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). У справі «Йевремович проти Сербії» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив на необхідності вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС. Верховний Суд роз`яснив, що для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц). На підставі викладеного, враховуючи найкращі інтереси дитини та те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, позов належить задовольнити. З огляду на вищевикладене, на підставі частини 2 статті 125, статті 128 СК України,

Outcome: approved