Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] про захист прав споживача. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 14.08.2025 він уклав усний договір підряду з ФОП [PERSON] щодо придбання меблів, в тому числі шафи-купе на загальну суму 120 000 грн. 00 коп, за умовами якого ФОП [PERSON] мав протягом одного місяця виготовити, доставити та змонтувати вказану шафу за адресою: [ADDRESS] . Оскільки він сплатив ФОП [PERSON] попередню оплату у розмірі 60 000 грн. 00 коп., однак шафа-купе не виготовлена та не встановлена, договірні зобов`язання не виконано, повернення коштів не здійснено, [PERSON] , просить суд стягнути з ФОП [PERSON] 60 000 грн. 00 коп. сплачених на виконання умов договору коштів та 10 000 грн. компенсації моральної шкоди. У відзиві на позовну заяву ФОП [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, зокрема зазначає про виконання договору у повному обсязі, що підтверджується повною оплатою позивачем послуг та відеозаписами встановлення меблів, зокрема шафи купе. У відповіді на відзив [PERSON] заперечує викладені у відзиві доводи відповідача, вказуючи на те, що оплата проводилась за виготовлені на поставлені інші меблі, а шафа купе, за яку було сплачено передоплату у розмірі 60 000 грн. 00 коп. не виготовлена та не поставлена, вказуючи, що наданий відповідачем відеозапис не стосується його замовлення. У запереченнях на відповідь на відзив ФОП [PERSON] заперечуючи вказані у відповіді на відзив твердження, просить відмовити у задоволенні позову. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі. ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Зважаючи на наявність відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та достатність доказів для ухвалення рішення, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено правовий висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Судом установлено, що 14.08.2025 сторонами досягнуто домовленість, за якою ФОП [PERSON] мав виготовити меблі, в тому числі шафу купе, поставити та встановити їх за адресою позивача, що вказує на наявність між ними договірних відносин. Згідно платіжної інструкції № 3РКО-ОТ17-1М65-РО75 від 14.08.2025 та виписки про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] . 14.08.2025 [PERSON] сплатив на рахунок ФОП [PERSON] 60 000 грн. 00 коп. передоплати відповідно до договору підряду від 14.08.2025 на виконання послуг по виготовленню меблів, стільниці, барної стійки та шафи купе. Згідно скріншотів з мобільного застосунку «Монобанк» та виписки про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] . 16.08.2025 [PERSON] здійснив на користь [PERSON] платіж у сумі 27 000 грн. 00 коп. як другу передоплату відповідно до договору підряду від 14.08.2025 на виконання послуг по виготовленню меблів, стільниця, барна стійка та шафа купе, а також 22.09.2025 у сумі 31 000 грн. 00 коп. як кінцева оплата відповідно до договору підряду від 14.08.2025 на виконання послуг по виготовленню меблів, стільниця, барна стійка та шафа купе. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу ; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; - сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 2 ст. 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно ч.ч. 1 та 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що ФОП [PERSON] умов укладеного з позивачем договору щодо виготовлення та встановлення за адресою позивача шафи купе не виконав, належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань не надав, суд дійшов висновку про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 60 000 грн. 00 коп. сплачених в якості передоплати за виготовлення та встановлення шафи купе. При цьому, суд не бере до уваги наданий відповідачем відеозапис із шафою купе, оскільки з вказаного відеозапису неможливо встановити, що зображена шафа виготовлена саме на замовлення позивача та встановлена у його квартирі. Крім того, посилання відповідача на те, що здійснена кінцева оплата суперечить встановленим обставинам справи. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна За змістом пунктів 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами й доповненнями) - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, перенесених позивачем внаслідок порушення його прав відповідачем, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності та справедливості. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від оплати судових витрат, то згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial