Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що з відповідачкою по справі уклав шлюб 19.06.2015 року. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачкою не склався і рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.10.2024 року він розірваний. За рішенням суду сина [PERSON] залишено на проживання відповідачкою. Позивачем зазначається, що судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 21.01.2025 року ухвалено стягнення аліментів з [PERSON] , на користь відповідачки в розмірі 1/4 з усіх видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 07.02.2025 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на його заробітну плату і таким чином з часу ухвалення рішення суду з його зарплати на утримання сина стягується 1600 грн. щомісячно. В зв`язку з тим, що 05.11.2025 року його було звільнено з роботи, за згодою двох сторін подальшому стягнення аліментів буде неможливим. В даний час він не працює, не є суб`єктом підприємницької діяльності, займається домашнім господарством, отримує нерегулярний, мінливий дохід, так як час від часу підробляє (неофіційна робота). Жодного рухомого чи не рухомого майна за ним не числиться. Офіційно працевлаштуватися не має можливості. З сином [PERSON] у нього тісний емоційний зв`язок, син дуже прихильний до нього, а він дуже любить його, тому купляє дитині одяг, потурає його в інших речах, які він бажає мати. Таким чином в зв?язку з істотними змінами фінансового стану позивача, а зокрема втрата ним постійного місця роботи, з`явилася підстава для зміни розміру та способу стягнення аліментів. Жодної домовленості між ним та відповідачкою досягнути неможливо. В зв`язку з тим, що подальше стягнення аліментів з його заробітної плати є неможливим, так як він втратив офіційне місце роботи, позивач добровільно зобов`язується сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн, щомісячно, що є більшою сумою, ніж та, яку він сплачував за судовим наказом до цього часу. Переконаний, що стягнення з позивача аліментів в такому розмірі і у такий спосіб буде розумним, таким, що не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим у плані захисту прав неповнолітньої дитини. На підставі наведеного, просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з нього в користь [PERSON] , згідно судового наказу від 24.10.2024 року (справа №344/959/25) на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, ухваливши рішення про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 26.11.2025 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із Відповідачем. 21.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі №344/959/25 видано судовий наказ. Згідно зазначеного судового наказу, вирішено стягувати з позивача в користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів (боржника) щомісячно, але не менше ніж 50% встановленого Законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ свідчить про той мінімальний розмір аліментів, який гарантований законом і його зміна може докорінно вплинути на інтереси дитини. Таким чином, позов позбавлений будь-яких правових підстав, оскільки мінімальний розмір аліментів визначено законом в якості відповідної соціальної гарантії для утримання дитини тим з батьків, який не проживає з дитиною. Важливим є те, що позивач, звернувшись із даним позовом, не надав доказів суттевого погіршення свого матеріального становища або погіршення стану здоров`я після ухвалення судового наказу судом від 21.01.2025 року, також вказав, що не доведено існування інших обставин, що є підставами зміни розміру аліментів. Доводи Позивача про відсутність можливості працевлаштування не може бути обставиною, яка б звільнила його від обов`язку зі сплати заборгованості за аліментами. В той же час, сам факт не працевлаштованості не може беззаперечно свідчити про те, що наслідком такого, є значне погіршення матеріального становища Позивача. Звільнення з попереднього місця праці та відмова у прийнятті на роботу підтверджує факт відсутності працевлаштування платника аліментів та не впливає на його обов`язок утримувати дітей. Позивач є особою працездатного віку та здоровою особою і з наданих суду доказів не вбачається, що позивач втратив працездатність чи наявності у нього інвалідності. Право зміни способу стягнення аліментів належить одержувачу аліментів. Позивач обрав не вірний спосіб звернення до суду із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, оскільки такого права в нього не передбачено. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити. 24.12.2025 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, у якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього в користь [PERSON] , згідно судового наказу від 24.10.2024 року (справа №344/959/25) на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, ухваливши рішення про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 1 600 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, Серія [NUMBER] від 28.01.2025 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.10.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підставі судового наказу Івано-Франківського міського суду від 21.01.2025 року по справі №344/959/25 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів (боржника), щомісячно, але не менш ніж 50 % (п`ятдесят відсотків) встановленого Законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 20 січня 2025 року. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 302 грн 80 коп. судового збору. 07.02.2025 року головним державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стельмахом С.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №77056874 на підставі судового наказу №344/959/25 виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 21.01.2025 року, за яким боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] . З копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що 05.11.2025 року [PERSON] звільнений з роботи за угодою сторін ( п.1 ст.36 КЗпП України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України,ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст. 184 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.11.2025 року його було звільнено з роботи, а тому подальшому стягнення аліментів буде неможливим. В даний час він не працює, не є суб`єктом підприємницької діяльності, займається домашнім господарством, отримує нерегулярний, мінливий дохід, так як час від часу підробляє (неофіційна робота). Жодного рухомого чи не рухомого майна за ним не числиться. Офіційно працевлаштуватися не має можливості. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судовим наказом, виданим 21.01.2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області присуджено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу). В той же час, позивач просить зменшити розмір аліментів, шляхом зміни способу стягнення та розміру аліментів з 1/4 частки від його заробітку на 1600,00 грн., тобто стягувати з нього на користь відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі. Разом з тим, ст.192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, їх взаємозв`язок з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, суд вважає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч.3 ст.181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права позивача та виниклим між сторонами правовідносинам, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed