Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

21.11.2025 позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 28.02.2018 року у справі № 161/1371/18. У даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . З 2018 року відповідач проживаючи окремо від дитини не бажав добровільно утримувати дочку, а тому позивачка стверджує, що самостійно її забезпечувала, займалася її вихованням та розвитком. З серпня 2021 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що утриманням дітей, в тому числі і дочки [PERSON] займається вона та її чоловік [PERSON] , але це не звільняє біологічного батька від свого батьківського обов?язку не утримувати дитину, однак у відповідача відсутнє таке бажання. Натомість [PERSON] вважає за необхідне усиновити [PERSON] , оскільки [PERSON] називає його батьком, а він її дочкою. За час спільного проживання у них встановився тісний контакт та прив?язаність, а з біологічним батьком такий контакт відсутній, оскільки відповідач не цікавився і не цікавиться навчанням та вихованням дитини, натомість [PERSON] бере активну участь у шкільному житті [PERSON] . Вказує, що відповідач не лише не цікавиться шкільним життям дочки, її вихованням, утриманням та спілкуванням з нею, а йому байдуже і на стан здоров?я дитини, відповідач жодного разу не приводив на медичний огляд [PERSON] , починаючи з 2020 року. Таким чином, відповідач самоусунувся від виховання, утримання дочки і не цікавиться її життям та здоров?ям взагалі. На підставі вищевикладеного, просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 26.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 09.01.2026 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій зазначив, що він повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків відносно дочки [PERSON] , [INFO] , не займається її вихованням, розвитком та утриманням, жодної участі в її житті не бере. В нотаріуса написав добровільно заяву про відмову від дочки та не заперечує, щоб її усиновив [PERSON] , чоловік колишньої дружини, оскільки це буде в найкращих інтересах дочки [PERSON] . Вказує, що давно втратив з нею будь який контакт, в тому числі психологічний та батьківську прив`язаність до неї. Просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , зазначає, що процесуальні наслідки визнання позову у справі йому відомі. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. 16.01.2026 на адресу суду надійшов висновок служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради від 08.01.2026 та рішення виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради від 08.01.2026 №8. Позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Спас Ю.О. подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують, просять задовольнити, судові витрати залишити за позивачкою. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради Овсіюк Н.Ю. подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе винести рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В оцінці обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 19). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.02.2018, що підтверджується копією рішення Луцького міськрайонного суду у справі №161/1371/18 (а.с.20). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №161/20071/19 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 02 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21-24). 28.08.2021 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.26). [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] по мобілізації з 26.09.2025, згідно довідки військової частини [NUMBER] №685/301/1315/пс від 10.10.2025 (а.с.28). [PERSON] , згідно службової характеристики з військової частини [NUMBER] , зарекомендував себе з позитивної сторони, як відповідальний ініціативний та наполегливий (а.с.35). Згідно характеристики Підгайцівської сільської ради, сім`я [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 2020 року. За час проживання зарекомендувала себе виключно з позитивного боку. Склад сім?ї: [PERSON] (батько) [PERSON] (мати) [PERSON] (дочка) [PERSON] (син). У родині панує взаєморозуміння, турбота, підтримка та любов. Батьки створюють для дітей усі необхідні умови для гармонійного розвитку, навчання та відпочинку. Донька [PERSON] навчається у [PERSON] ліцеї з першого класу, є вихованою, відповідальною та старанною ученицею. Поважає старших і є прикладом для ровесників. Сім?я [PERSON] характеризується високим рівнем культури, відповідальним ставленням до вихованню дітей. Сім?я бере активну участь у житті громади, сприяє благоустрою села та долучається до громадських ініціатив (а.с.31). [PERSON] з 2020 року жодного разу не приводив на медичний огляд [PERSON] , що підтверджується довідкою від лікаря-педіатра (а.с.32). Згідно висновку служби у справах дітей Підгайцівської сільської ради від 08.01.2026 про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради від 08.01.2026 №8, малолітня донька [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу проживає з матір`ю. Причиною розпаду сім`ї стало зловживання відповідачем алкоголем та неналежна поведінка в сім`ї. З 2018 року відповідач проживає окремо, добровільно доньку не утримує та участі у вихованні дитини не бере. Органами опіки неодноразово вживались заходи для з`ясування позиції батька, однак він на контакт не виходив, за місцем реєстрації не з`являвся. Натомість умови проживання дитини з матір`ю є належними, сімейна атмосфера позитивна, дитина забезпечена всім необхідним та успішно навчається. 08.01.2026 р. комісією з питань захисту прав дитини одноголосно прийнято рішення про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків. З доданих до матеріалів справи письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки, вбачається, що з 2020 року по теперішній час [PERSON] жодного разу не бачив свою доньку, не приїздив до дитини, не цікавився життям дитини. Виховання, піклування та утримання дитини [PERSON] здійснює виключно її мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Підтверджують, що мати - [PERSON] разом із чоловіком здійснює належний догляд за дітьми (а.с.40-43). З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] не вживає заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач самоусунувся від виховання своєї дитини та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин. В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява [PERSON] від 06.11.2025 року, про те, що він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Зі слів батька [PERSON] , у заяві від 09.01.2026, він остаточно самоусунувся від процесу виховання [PERSON] , не бере участі в її розвитку, не надає фінансової підтримки та не підтримує з нею жодних стосунків. Чоловік підтверджує відсутність будь-якої батьківської прив`язаності та повне розірвання соціально-психологічного контакту з дитиною. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що батько дитини фактично не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкувався з донькою в обсязі та шляхом, необхідним для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання нею освіти, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо, вбачається його вина у невиконанні своїх обов`язків по відношенню до дитини, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських [PERSON] є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 164-166 СК України,

Outcome: approved