Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.03.2022 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05.03.2025 розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що малолітні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Зазначила, що вона непрацевлаштована, оскільки здійснює догляд за сином [PERSON] , а тому достатніх доходів для належного утримання малолітніх дітей не має. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку та не допомагає в утриманні дітей, в добровільному порядку коштів для забезпечення їх потреб не надає. Разом з тим відповідач має можливість брати участь в утриманні дітей, оскільки є особою працездатного віку, має змогу працювати та отримувати дохід. Зазначила, що інших дітей чи осіб на утриманні у відповідача немає. З огляду на викладене, враховуючи вік та потреби дітей, відсутність можливості для самостійного утримання малолітніх дітей, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 13.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 10.12.2025. Ухвалою суду від 10.12.2025, постановленою у судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача відкладено судовий розгляд цивільної справи на 29.12.2025. Ухвалою суду від 29.12.2025 розгляд справи відкладено на 12.01.2026 за клопотанням представника відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Представник відповідача адвокат Терлюк О.Я. подав клопотання від 12.01.2026, у якому розгляд справи просив проводити без його участі та без участі відповідача, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01.03.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 05.03.2025 у справі №951/110/25, що набрало законної сили 04.04.2025 (а.с. 10-11). У зв`язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] [INFO] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.04.2025 (а.с. 19). За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01.03.2022 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.07.2024 (а.с. 12, 14). За змістом довідки від 26.11.2025 №39, виданої Козівською селищною радою, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до характеристики, наданої старостою Теофіпільського старостинського округу від 14.10.2025 №09-11-03/66, [PERSON] зареєстрована та проживає в с. Теофіпілка Тернопільського району, не працює. Одружена вдруге. Від першого шлюбу виховує двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час проживання в с. Теофіпілка [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 17). Згідно з довідкою сімейного лікаря від 26.11.2025 діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносяться до групи дітей, що часто хворіють, їх доглядом і лікуванням займається матір [PERSON] (а.с. 29). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (частина перша статті 191 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей позивач зазначила, що домовленість щодо утримання дітей між сторонами недосягнута, а відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей не надає. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дітей, їхнього фізичного та духовного розвитку. Судом враховано, що діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01.01.2026 становить 2817 грн. Ураховуючи вищезазначені норми закону, суд виходить із того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії для забезпеченння повноцінного розвитку дитини та збереження її здоров`я. Оскільки встановлений частиною другою статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із аналізу цієї норми Закону, висновується, що іншу рівну частину аліментів на виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини повинен забезпечити той з батьків, із ким проживає дитина. Проте у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів виходячи із віку та потреб дітей, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо їх утримання. При цьому суд враховує, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Судом взято до уваги, що відповідач [PERSON] та його представник адвокат Терлюк О.Я. будь-яких доказів на спростування доводів позивача, викладених у позовній заяві, суду не подали. Водночас суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами. Відтак з огляду на обставини, які згідно зі статтею182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її матеріального стану та матеріального стану відповідача, в тому числі числі доказів того, що відповідач працевлаштований та отримує будь-який дохід, наявності у нього права власності на рухоме чи нерухоме майно, тобто доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання кожної дитини у розмірі 5000,00 грн щомісячно. Таким чином, оцінюючи надані суду докази, виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 11.11.2025 і до досягнення дітьми повноліття. Ураховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, у матеріалах справи відсутня інформація про незадовільний стан здоров`я відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі по 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання малолітніх дітей, а також забезпечення їм належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Також суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 192 СК України позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовною заявою про збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Беручи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволеної частини вимог, а саме у сумі 726,72 грн.

Outcome: partial