Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування м.Черкаси звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Зазначено, що 31.08.2025 інспекторами підрозділу патрульної поліції тактично-оперативного реагування ГУНП в Черкаській області під час відпрацювання адреси було виявлено малолітню дитину, яка потрапила в складні життєві обставини. На адресу були викликані працівники сектору ювенальної превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області та працівники Служби. На момент виїзду на адресу батько [PERSON] візуально перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, проявляв агресію, категорично відмовився від спілкування. Мати дитини [PERSON] була відсутня в квартирі, оскільки ймовірно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вказати місце свого перебування не могла. Житлово-побутові умови в помешканні були не задовільні, безлад, антисанітарія, таргани, відсутні продукти харчування та засоби гігієни. За адресою проживання було складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини від 31.08.2025 № 62. Відповідно до складеного висновку, подальше перебування дитини в родині визначено, як дуже небезпечне. У зв`язку з чим, малолітню дитину було негайно відібрано від батька та влаштовано до КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради». На виконання вимог чинного законодавства, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.09.2025 № 1078 малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , негайно відібрано від батьків у зв`язку з реальною загрозою життю та здоров`ю дитини. 03.09.2025 малолітнього [PERSON] , згідно із рішенням Комісії від 03.09.2025 № 3/33, взято на облік Служби як такого, що перебуває в складних життєвих обставинах, а саме проживає в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Також позивачем у позові зазначено, що наявними документами підтверджено обставини про те, що батьки усунулися від виконання покладених на них обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню сина, що виражається в їх бездіяльності та свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, чим вони позбавили дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання громадянами обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав відповідачі повністю відповідає інтересам малолітнього, який не повинен страждати через те, що батьки не піклуються про нього, не дбають про його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Таким чином, позивач просить суд, - позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] ; малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Після виконання позивачем ухвали суду від 20.10.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору при подачі позову та ухвали суду від 20.10.2025, якою позовну заяву було залишено без руху, - ухвалою суду від 27.10.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачами відзив на позов подано не було. Ухвалою суду від 05.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Крім того, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Також пояснила, що після відібрання дитину було поміщено до медичного закладу, де їй проведено обстеження, надане необхідне лікування та убезпечено від негативу. Згодом, дитина за рішенням голови міської ради була негайно відібрана від батьків і влаштована до патронатної родини 03.09.2025. З цього часу батьки не цікавилися життям дитини. Згодом до органу опіки прийшла матір дитини та повідомила, що вона пройшла лікування у наркодиспансері і не має намірів забирати до себе дитину. Також, через певний час прийшли батьки дитини на зустріч із нею, між тим, навіть не взяли на руки свого сина, 2023 року народження, не поцікавилися його здоров`ям. На цей час дитина влаштована в будинок-інтернат, вона має захворювання, яке вказує на те, що під час вагітності його матір вживала спиртні напої. Патронатні вихователі бажають дитину усиновити. Крім того, представник пояснила, що з 03.08.2025 батьки взагалі не цікавилися дитиною. У свідоцтві про народження дитини, відповідачі вказані батьками, але в шлюбі вони між собою не перебували. Маючи номер мобільного телефону патронатних вихователів, відповідачі батьки, не цікавилися життям, здоров`ям та потребами сина. Родичі відповідачів також не зверталися до органу опіки щодо спілкування із дитиною. Просила судовий збір залишити за позивачем. Зазначила, що не є доцільним з`ясовувати думку дитини щодо позбавлення батьківських прав її батьків, оскільки вона є малолітньою, 2023 року народження. На цей час дитина перебуває у патронатних вихователів, які вважають її як свою, повністю виконують щодо дитини батьківські права та обов`язки. Відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи неодноразово повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідачів належним чином. Про поважність причин неявки не повідомили. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів, які повідомлялися судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Врахувавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02.09.2025, актовий запис № 1072 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України від 02.09.2025. 31.08.2025 інспекторами підрозділу патрульної поліції тактично-оперативного реагування ГУНП в Черкаській області під час відпрацювання адреси було виявлено малолітню дитину, яка потрапила в складні життєві обставини. На адресу: [ADDRESS] були викликані працівники сектору ювенальної превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області та працівники Служби у справах дітей Черкаської міської ради. У акті проведення оцінки рівня безпеки дитини № 62 від 31.08.2025 зазначено, що на момент виїзду на адресу батько [PERSON] візуально перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, проявляв агресію, категорично відмовився від спілкування. Мати дитини [PERSON] була відсутня в квартирі, оскільки ймовірно перебувала в стані алкогольного сп`яніння, вказати місце свого перебування не могла. Житлово-побутові умови в помешканні були не задовільні, безлад, антисанітарія, таргани, відсутні продукти харчування та засоби гігієни. Відповідно до складеного висновку, подальше перебування дитини в родині визначено, як дуже небезпечне. У зв`язку з чим, малолітню дитину було негайно відібрано від батька та влаштовано до КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради», про що свідчить рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1078 від 01.09.2025. На виконання вимог чинного законодавства, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.09.2025 № 1078 малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , негайно відібрано від батьків у зв`язку з реальною загрозою життю та здоров`ю дитини. 03.09.2025 малолітнього [PERSON] , згідно із рішенням Комісії від 03.09.2025 № 3/33, взято на облік Служби як такого, що перебуває в складних життєвих обставинах, а саме проживає в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05.09.2025 № 18181/01-21 виконком як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи цей висновок є чинним. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1154 від 16.09.2025 малолітнього [PERSON] влаштовано до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на три місяці у зв`язку із перебуванням дитини у складних життєвих обставинах, що негативно впливають чи можуть вплинути на його життя, здоров`я та розвиток. Наказом начальника служби у справах дітей Черкаської міської ради віл 08.09.2025 № 387 малолітній [PERSON] тимчасово влаштований до сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та [PERSON] 10.09.2025 укладено договір № 168 про патронат над дитиною [PERSON] , [INFO] , який продовжений відповідно до додаткової угоди № 168/1 від 09.12.2025. Крім того, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1526 від 01.12.2025 продовжено з 09.12.2025 строк перебування малолітнього [PERSON] в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] на період розгляду Придніпровським районним судом м. Черкаси цивільної справи про позбавлення батьківських прав батьків дитини, але не довше, ніж на один місяць після набрання законної сили рішенням суду. Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавствапри розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ч.ч. 1-4, 6 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Під час розгляду справи встановлено факт системного, протягом тривалого часу, невиконання матір`ю та батьком (відповідачами по справі) обов`язку по вихованню малолітньої дитини та відсутності їхніх намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання сина; батьки дитини взагалі не вчиняли жодних дій та заходів, направлених на виконання ними батьківських обов`язків щодо своєї дитини і таких намірів не мають на час розгляду справи, враховуючи, що відповідачі обізнані про судове провадження по справі. Крім того, не скористалися правом на отримання ними правничої допомоги під час розгляду справи. При цьому, не скористалися й правом подати відзив на позов, докази на спростування доводів позивача. На думку суду, відповідачі, як батьки дитини, не виконують батьківські обов`язки щодо своєї дитини, не цікавляться її життям, здоров`ям, проблемами, не приймають участі у вихованні, не дбають про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не відвідують і взагалі не спілкуються із сином без поважних причин, не забезпечують їй необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що вони свідомо ухиляються та фактично самоусуваються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від них причин. Крім того, відсутні відомості, які б свідчили про те, що патронатний вихователь дитини чи інші особи, чинять будь-які перешкоди у спілкуванні матері і батькові з дитиною, з огляду на те, що вони мають номер контактного мобільного телефону із цим вихователем. Таким чином, суд вважає, що мати і батько мали всі достатні та реальні можливості спілкуватися із сином та виховувати його. Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування від 05.09.2025 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Також суд погодився із позицією сторони позивача про неможливість заслуховувати думку дитини, яка є малолітньою, 2023 року народження, з питань, що стосуються її життя та батьків, щодо вирішення спору про позбавлення його батьків батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідачів [PERSON] та [PERSON] , а тому є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки, буде повністю відповідати її найкращим інтересам. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах дитини, яка не повинна страждати через те, що батьки не піклуються про неї, не дбають про її фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved