Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований 20 листопада 2003 року Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області, актовий запис №20, залишивши позивачу після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 20 листопада 2003 року Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області, про що зроблено актовий запис №20. Під час шлюбу у подружжя народилось троє дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту позовної заяви позивач визначилась із необхідністю розірвання шлюбу, укладеного між сторонами по справі. У відповідності до вимог п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не заперечував щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у строк, визначений ст.278 ЦПК України відзив у справі не подав. Клопотань сторонами заявлено не було. Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин, пов`язаних із розірванням шлюбу. Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20 листопада 2003 року, згідно із яким цього ж числа Вичівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №20. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що позивач не бажає перебувати у шлюбі із відповідачем, зазначає про виключну добровільність шлюбу. Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Подружжя має троє дітей, двоє із яких на даний час є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що встановлено із позовної заяви та підтверджується наданими суду копіями свідоцтв про народження дітей (серії [NUMBER] від 25 листопада 2004 року, серії [NUMBER] від 12 травня 2010 року та серії [NUMBER] від 01 березня 2016 року). Однак, жодна із сторін не виявила бажання до примирення. Таким чином, враховуючи наведене вище, відсутність на момент винесення рішення бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача (оскільки жодних клопотань від сторін з цього приводу до суду не надходило), обставини, вказані позивачем в позовній заяві суд вважає, що позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Крім цього, позивач просить залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Вказані правовідносини регулюються ст.113 СК України, якою встановлено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити прізвище, отримане внаслідок реєстрації шлюбу. Із дослідженого судом свідоцтва про шлюб від 20 листопада 2003 року судом встановлено, що позивач після одруження змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а тому ця вимога також підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved