Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивачка у жовтні 2025 року звернулася до суду з указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що її онука [PERSON] , [INFO] проживає разом з [PERSON] та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] до 2025 року навчалась в Ліцеї № 2 Тростянецької міської ради, з 01.09.2025 у Сумському фаховому коледжі мистецтв та культури ім. Д.С. Бортнянського за фахом декоративно-прикладне мистецтво, проживає в гуртожитку, приїздить на вихідні. Матеріальну допомогу онуці надає позивачка та її чоловік. Відповідачка [PERSON] отримувала навчання у Бранцівській загальноосвітній школі Краснопільського району Сумської області, після школи навчалась у Сумському державному педагогічному університеті, але навчання не закінчила. Проживала разом зі своїми батьками у м. Тростянець, де і народилася її донька [PERSON] . У 2020 році відповідачка виїхала за кордон в Польщу, донька залишилась проживати з позивачкою та її чоловіком. У червні 2022 року відповідачка забрала доньку до себе у Польщу, туди ж виїхали і позивачка з чоловіком, у зв`язку з евакуацією та війною. У 2023 році відповідачка вчинила кримінальне правопорушення відносно свого співмешканця та була засуджена до позбавлення волі, з дитиною не контактує. У цей період [PERSON] не отримувала належної уваги від матері, негативно впливала на неї, тому районним судом у Стараховицях ІІІ відділ у справах сім`ї та неповнолітніх батьківські права відповідачки стосовно її доньки були призупинені, а сама [PERSON] передана до родини позивачки як до прийомної сім`ї. Позивачка разом із чоловіком та [PERSON] у 2024 році повернулися до м. Тростянець та звернулися до Тростянецької міської ради з метою позбавлення відповідачки батьківських прав. У висновку «Служби у справах дітей» Тростянецької міської ради зазначено, що вдалося поспілкуватися в телефонному режимі із відповідачкою [PERSON] , яка підтвердила те, що остання відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, а [PERSON] передана під опіку батькам відповідачки. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За поданням органу опіки та піклування встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] . Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.11.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 01.12.2025. Ухвалою суду від 01.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.12.2025. Відповідачка [PERSON] враховуючи її перебування у місцях несвободи поза межами країни повідомлена про призначення судового засідання шляхом оголошень на веб-сайті суду. 19.12.2025 в судовому засіданні заслухано позивачку, представника Служби у справах дітей Тростянецької міської ради, допитано свідків, у присутності психолога опитано дитину [PERSON] , протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 12.01.2026. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи позивачкою є [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10), разом із якою зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 23.10.2025 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що відповідачка [PERSON] народилася [INFO] у с. Бранцівка Краснопільського району Сумської області, її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження указано, що [INFO] народилася [PERSON] , у відомостях про матір зазначена [PERSON] . Відомості про батька зазначені на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 15). Згідно з довідкою Ліцею № 2 Тростянецької міської ради Сумської області №59/04-03 від 11.02.2025 [PERSON] навчалася у 8-А класі на екстернатній формі з серпня 2024. Рішенням педагогічної ради від 09.01.2025 переведена до 9-Б класу на екстернатну форму (а.с. 26). Також, при матеріалах справи містяться характеристика Ліцею №2 Тростянецької міської ради стосовно [PERSON] якою підтверджено, що мати дитини в період її навчання з першим учителем та класним керівником не контактувала, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 695 відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки; (а.с. 16, 17-18). Постановою районного суду у Стараховицях ІІІ відділ у справах сім`ї та неповнолітніх від 28.09.2023 батьківські права відповідачки стосовно її доньки були призупинені, а сама [PERSON] передана до родини позивачки як до прийомної сім`ї (а.с. 21-22). Наказом Відділу «Служби у справах дітей» Тростянецької міської ради від 10.02.2025 [PERSON] поставлена на облік як така, що опинилася в складних життєвих обставинах та зарахована до Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, згідно якого складено індивідуальний план соціального захисту дитини центру реабілітації та вирішення її подальшої долі (а.с. 23, 24, 25, 27, 28). Листом Служби у справах дітей Сумської обласної державної адміністрації від 16.07.2025 № 01-19/1057 погоджено прохання відділу «Служби у справах дітей» Тростянецької міської ради» про вибуття вихованки закладу [PERSON] як такої, що пройшла курс соціально-психологічної реабілітації (а.с. 29, 30). Відповідно до акту від 16.07.2025 зафіксовано факт передачі дитини [PERSON] у родину бабусі [PERSON] із висновками про стан здоров`я, свідоцтвом та додатком до нього про здобуття базової середньої освіти, паспортом. Також у матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки (а.с. 31-32). Згідно з копією пояснювальної записки [PERSON] від 31.10.2024 вона не може опікуватися своєю донькою [PERSON] , оскільки перебуває під слідством у Польщі та не має можливості виїжджати за її межі. Вважає доцільним та правильним рішенням наділити батьківськими права стосовно своєї доньки її батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34-35). Відповідно до рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради № 806 від 26.11.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). Позивачка [PERSON] свої вимоги в судовому засіданні підтримала. Зазначила, що мати [PERSON] не займається її навчанням та розвитком, не цікавиться життям доньки, проживає в Республіці Польща, зараз відбуває покарання пов`язане з позбавленням волі. Дитина проживає з нею з шестирічного віку. За цей час мати навідувала її лише кілька разів. Незначний час, коли [PERSON] знаходилась з матір`ю в Польщі був пов`язаний з необхідністю евакуюватись після окупації [PERSON] у квітні 2022 року. Цей період негативно позначився на здоров`ї [PERSON] , яка була змушена постійно змінювати місце проживання, була свідком та жертвою домашніх конфліктів на фоні вживання алкоголю. Дитину кілька разів забирали з родини матері соціальні служби. Поки рішенням районного суду у Стараховицях (Республіка Польща) 28.09.2023 було призупинено виконання [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Суд постановив влаштувати неповнолітню [PERSON] до родини її бабусі та дідуся [PERSON] (позивачка) та [PERSON] . Після повернення в Україну в серпні 2024 року виникла необхідність вчиняти законні дії від імені дитини з метою захисту її прав. Права законного представника необхідно підтвердити при зверненні до медичних та навчальних закладів. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] які були викладачами [PERSON] у молодших та середніх класах ліцею №2 пояснили, що виключно бабуся опікувалась навчанням [PERSON] . Її мати вперше та востаннє була у школі на святі 1 дзвоника у 1 класі [PERSON] , тобто 9 років тому. Навчанням доньки жодного разу не цікавилась. З усіх питань навчання вчителі контактували лише з бабусею [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Представник Служби опіки та піклування провідний спеціаліст Служби у справах дітей Тростянецької міської ради Ганна Дацько пояснила, що до служби звернулась бабуся [PERSON] з приводу того, що її донька [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] проживає за межами країни, не бере участь у її вихованні та утриманні. Дитина поставлена на облік, як така, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Представник служби у справах дітей в телефонному режимі спілкувалась з [PERSON] , яка проживала в місті Кельце в Республіці Польща. Остання пояснила, що її дитиною займається бабуся, вона нею не опікується вже тривалий час. Щодо позбавлення її батьківських прав заперечень не мала. Надала відповідну заяву, надіславши через месенджер. [PERSON] , в судовому засіданні підтвердила, що проживає з бабусею фактично все своє життя, підтвердила обставини нетривалого проживання з матір`ю в Польщі. Зазначила, що має добрі стосунки з бабусею та дідусем та бажає встановлення піклування. Опитування дитини у судовому засіданні здійснювалось у присутності психолога [PERSON] , яка є фізичною особою-підприємцем та надає послуги психолога, а саме: надання психосоціальної підтримки дітям, які перебувають під інституційним доглядом; робота з батьками дітей, які були вилучені з родини; надання індивідуальних консультацій дітям та дорослим в межах проєкту; ведення індивідуального супроводу батьків та дітей, які опинились у складних життєвих обставинах; ведення документації щодо наданих послуг та консультацій; взаємодія зі службами у справах дітей, соціальними службами, правоохоронними органами та іншими установами для забезпечення комплексних послуг соціального захисту дітей (а.с. 61-65). Психолог [PERSON] підтвердила, що здійснює супровід родини з липня 2025 року. Нарікань та скарг дитина не має. Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України). За частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з частинами 1, 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частинами 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у пункті 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, заслухавши показання свідків суд установив, що відповідачка відбуває покарання на території Польщі за кримінальне правопорушення відносно свого співмешканця, матеріально дитину не забезпечує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. На думку суду, позивачка довела обставини свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідачки ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини. Суд враховує відсутність сталого соціального зв`язку дитини з матір`ю, яка пов`язана з тривалим самоусуненням останньої від виконання батьківських обов`язків. При цьому наявність тривалого та органічного зв`язку з бабусею у сім`ї якої дитина проживає з малолітнього віку. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідачки від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і її поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дитини: [PERSON] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Статтею 243 СК України передбачено перелік дітей, над якими встановлюється опіка, піклування. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 3, 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою якщо при розгляді справи буде встановлено що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Отже, призначення піклувальника в даному випадку здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має як найкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Органом опіки та піклування Тростянецької міської ради Охтирського району Сумської області надано суду лише висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітньої доньки. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснила, що подання про призначення [PERSON] піклувальника органом опіки та піклування може бути подано після фактичного позбавлення дитини батьківського піклування. Тому, в задоволенні позову в частині встановлення опіки (піклування) необхідно відмовити. Судові витрати

Outcome: partial