Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (надалі ТзОВ «Свеа Фінанс») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (надалі [PERSON] ), у якому просять стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором №76664528 від 09.11.2023 року у розмірі 24 450,65 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 09.11.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №76664528 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як 06.06.2023 відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, 07.11.2023 року заповнено електронну заявку на отримання позики на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 76664528 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту Договору позики (за обраними позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми позики). В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому чинним законодавством. 09.11.2023 року позичальник після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору позики, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор p59Wt5wkkj, який боржником було 09.11.2023 року введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору, на умовах визначених офертою. Відповідно до вказаного договору позичальник надав відповідачу у користування кошти в сумі 11 500,00 грн. на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало та надало позичальнику обумовлені грошові кошти, проте, відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, чим допустив істотні порушення умов Договору, не повернувши кошти, які були йому надані у вигляді позики відповідно Договору, та не сплативши відсотки за користування позикою, що спричинило виникнення простроченої заборгованості, яка становить 24 450,65 грн., з яких: 5 652,33 грн. - заборгованість за основним боргом та 18 798,32 грн. - заборгованість по відсотках. 22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТзОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-14/24, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за Договорами та сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-14/24 заборгованість [PERSON] за Договором позики № 76664528 станом на дату відступлення склала 24 450,65 грн. На дату складання позовної заяви заборгованість за Договором № 76664528 від 09.11.2023 року становить 24 450,65 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суддіТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Павлюк О.М. надала суду додаткові пояснення у справі, у яких вказує на те, що сторона відповідача не погоджується з сумою нарахованого позивачем боргу в розмірі 24 450,65 грн. Зазначає, що відповідач вносив частково платежі для погашення заборгованості тіла кредиту, зокрема: 08.12.2023 в сумі 503,15 грн., 13.12.2023 в сумі 2 012,60 грн.; 26.12.2023 в сумі 1 106,93 грн.; 17.01.2024 в сумі 313,37 грн.; 19.01.2024 в сумі 1 911,62 грн. Всього [PERSON] було сплачено 5 847,67 грн. на виконання вказаних кредитних зобов`язань. Позивач, у розрахунку заборгованості зазначає відсоткові ставки: знижену (акційну) процентну ставку 0,88% та базову процентну ставку 2,5%. Із даних, які містяться у Витязі з реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-93/24 від 22.05.2024, вбачається нарахування [PERSON] заборгованості по процентах за користування кредитними коштами в сумі 18 798,32 грн.Разом з тим, у наведених документах відсутня інформація про те, з якого дня рахується [PERSON] кількість днів прострочення договірних зобов`язань. Окрім того, відповідач в телефонному режимі неодноразово повідомляв представників TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа Фінанс» про те, що він є військовослужбовцем, просив роз`яснення про можливість закриття кредиту шляхом списання відсотків. [PERSON] 10 березня 2023 року був призваний до Збройних Сил України по загальній мобілізації, що підтверджується даними, які містяться у військовому квитку серії [NUMBER] від 10 березня 2023 року. Також, із витягу з наказу [INFO] (по стройовій частині) від 10 березня 2023 року №81 вбачається, що рядовий [PERSON] призваний на військову службу із запасу з 10 березня 2023 року та призначений в команду [NUMBER] . В довідці виданій військовою частиною [NUMBER] Збройних Сил України від 13 листопада 2024 року (форма 5) вказано про те, що відповідач перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 10 березня 2023 року по 24 листопада 2023 року.Також, у довідці виданій військовою частиною [NUMBER] зазначено про те, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . 23 липня 2024 року [PERSON] звільнений у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з виключенням із списків особового складу військової частини [NUMBER] . Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи. Крім того, [PERSON] під час реабілітаційного обстеження призначено допоміжний засіб реабілітації - ортез, зокрема: протезно - ортопедичний виріб підклас 1-грудний; ортези попереково-крижового відділу хребта. Отже, з огляду вище зазначених доказів слідує, що [PERSON] перебував на військовій службі у Збройних Силах України з 10 березня 2023 року по 23 липня 2024 року. На даний час, він є військовозобов`язаним, який перебуває у запасі та постановлений на облік [INFO] . Таким чином, сторона відповідача вважає, що сума заборгованості по процентах за користування 18 798,32 грн нарахована за період проходження військової служби [PERSON] та не підлягає стягненню. Разом з тим, відповідач визнає суму заборгованості за тілом кредиту 5652 гривні 33 копійки та бажає її сплатити. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» відповіді на відзив не надав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Павлюк О.М. в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача в суд надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають частково, із мотивів, викладених у поясненнях. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 09.11.2023 міжТовариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики № 76664528, відповідно до якого відповідач отримав у позику кошти в розмірі 11 500 грн. строком на 30 днів, кінцева дата повернення позики 08.12.2023. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: процентна ставка 2,5 % (базова), знижена процентна ставка становить - 0,875 %. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %. Орієнтована загальна вартість позики 14 518,75 грн. Договір позики №76664528 від 09.11.2023 було підписано відповідачем 09.11.2023, шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором p59Wt5wkkj. 22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-14/24, відповідно до якого кредитор (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») передав у повному обсязі, а новий кредитор (ТОВ «Свеа Фінанс») прийняв у повному обсязі право грошової вимоги, що належить кредитору до боржників, перелік яких міститься у реєстрі боржників, в тому числі й до [PERSON] за Договором позики № 76664528 від 09.11.2023, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до цього договору. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-14/24 від 22.05.2024 року та розрахунку заборгованості по договору позики №76664528 від 09.11.2023 [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 24 450,65 грн., з яких: 5 652,33 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 18 798,32 грн. - сума заборгованості за процентами. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України). Згідно змісту ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Оскільки, договір про надання позики підписаний [PERSON] , шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав у ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику, яку вчасно не повернув, а тому з нього на користь правонаступника кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» - ТОВ «Свеа Фінанс» належить стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5 652,33 грн., задовольнивши вимоги позивача у цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача 18798,32 грн. нарахованих відсотків, суд приходить до наступних висновків. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Частина 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Окрім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. За приписами ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до ст. 1 якого: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду у справі № 813/402/17 (постанова від 26.08.2020 року) виснувала, що за змістом наведених визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Пунктом 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» врегульовано питання простроченої заборгованості на період дії воєнного стану в Україні. Так, на період дії воєнного стану та упродовж трьох місяців після його припинення або скасування банки, небанківські фінансові установи та колекторські компанії під час врегулювання простроченої заборгованості зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою зі споживачем, що належить до захищеної категорії, та з його близькими особами. Відповідачем, на підтвердження свого статусу військовослужбовця наданокопію Військового квитка серії [NUMBER] від 09 березня 2023 року; Витяг з наказу [INFO] (по стройовій частині) від 10 березня 2023 року №81, згідно якого [PERSON] , 1980 року народження призваний на військову службу із запасу з 10 березня 2023 року, у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації у відповідності до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 від 06 лютого №59/2023 та призначений в команду [NUMBER] ; Довідку від 13 листопада 2024 року (форма 5), згідно якої [PERSON] перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 10 березня 2023 року по 24 листопада 2023 року; довідку (форма 5) №1303 від 04.04.2024, згідно якої солдат [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] ; Витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] від 23 листопада 2024 №210, згідно якого 23 липня 2024 року [PERSON] звільнений у запас за підпунктом «б» за станом здоров`я. З огляду на вказані обставини, [PERSON] користується пільгами, передбаченими ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», та має право на звільнення від сплати заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки в період її нарахування він перебував на військовій службі і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем здійснено нарахування відповідачу відсотків за вказаним правочином, як особі, яка має право на звільнення від їх сплати, як особа, яка в період їх нарахування перебувала на військовій службі за мобілізацією. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 24 450,65 грн., а задоволено на суму 5 652,33 грн., тобто на 23,12 % (5 652,33х100/24 450,65). За таких обставин, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 560,06 грн. судового збору (2422,40 х 23,12% /100%).

Outcome: partial