Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить встановити юридичний факт, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , яка народилась в селищі Дзержинськ, Іркутського району, Іркутської області, Російської Соціалістичної Федеративної Радянської Республіки та батьком якої є [PERSON] , німець за національністю, має німецьке походження та за національністю є німкенею. В обґрунтування вимог заяви заявник вказала, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] , змінено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу від 08 лютого 1975 року) [PERSON] , [INFO] народилася в м. Дзержинськ, Іркутської області, РСФСР та її батьками відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] [INFO] . В свідоцтві про народження зазначено національність батька - німець. При цьому зазначаю, що за політичної ситуації в період радянської влади, після Другої світової війни, з метою недопущення у заявниці в подальшому в житті будь яких дискримінаційних дій, батьками було вирішено надати їй прізвище « [PERSON] », а не прізвище батька « [PERSON] », так як належність до німецької національності в роки перебування радянської влади могла викликати проблеми при навчанні, працевлаштуванні та інших життєвих обставинах. Окремо звертаємо увагу, що відповідно до довідки №556 дід заявниці був репресований радянською владою за національною ознакою та був реабілітований в подальшому, як і її батько [PERSON] , який народився в АССР «Немцев Поволжья`в м. Нитермуншу. 26 червня 1992 року Верховною Радою України було затверджено Постанову «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» № 2503- XII, де не передбачено визначення національності фізичної особи громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. За викладених обставин, на даний час нормативно-правовими актами України не передбачена можливість визначення національності громадян України у документі, який посвідчує таку особу. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заявниця за національністю є німкенею На судове засідання заявниця не з`явилася, просила заяву розглянути без її участі, підтримала вимоги заяви просила їх задовольнити. На судове засідання заінтересована особа не з`явилася, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована, а отже підлягає задоволенню. Згідно із положеннями статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Наведений у статті 315 Цивільно-процесуального кодексу України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до положень частини 2 статті 315 Цивільно-процесуального кодексу України, у судовому поряду можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, шо мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити з загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, шо має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Також пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] , змінено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу від 08 лютого 1975 року) [PERSON] , [INFO] народилася в м. Дзержинськ, Іркутської області, РСФСР та її батьками відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] [INFO] . В свідоцтві про народження зазначено національність батька - німець. При цьому зазначаю, що за політичної ситуації в період радянської влади, після Другої світової війни, з метою недопущення у заявниці в подальшому в житті будь яких дискримінаційних дій, батьками було вирішено надати їй прізвище « [PERSON] », а не прізвище батька « [PERSON] », так як належність до німецької національності в роки перебування радянської влади могла викликати проблеми при навчанні, працевлаштуванні та інших життєвих обставинах. Окремо звертаємо увагу, що відповідно до довідки №556 дід заявниці був репресований радянською владою за національною ознакою та був реабілітований в подальшому, як і її батько [PERSON] , який народився в АССР «Немцев Поволжья`в м. Нитермуншу. 26 червня 1992 року Верховною Радою України було затверджено Постанову «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» № 2503- XII, де не передбачено визначення національності фізичної особи громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. За викладених обставин, на даний час нормативно-правовими актами України не передбачена можливість визначення національності громадян України у документі, який посвідчує таку особу. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій' і культури, а також розвиткові етнічної. Згідно пункту 3 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються краї корінних народів і національних меншин. Відповідно до статті 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов`язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Окрім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно із положеннями статей 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом. Відповідно до статті 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на індивідуальність; фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Суд вважає, що зазначені фактичні обставини встановлені судом у своїй сукупності і взаємозв`язку підтверджують заявлений заявнице факт. Із встановлених судом обставин видно, що заявницю та батьком якої є [PERSON] , німець за національністю, має німецьке походження та за національністю є німкенею. Відповідно наданих документів зазначені особи мають родинні відносини як дочка та батько, і в суду немає підстав піддавати такі пояснення сумніву. Заявник позбавлений можливості отримати документи на підтвердження заявлених вимог, а вирішення вказаного питання можливе лише в судовому порядку. Таким чином, зважаючи на вікову різницю дочки та батька, приймаючи до уваги відсутність у суду підстав піддавати сумніву встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, яка підлягає задоволенню.

Outcome: approved