Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника, адвоката Батюк К.Ф., 11 грудня 2025 року звернувся до суду з цим позовом, який мотивував тим, що постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 40800,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Постановою Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року вказану постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП провадження закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП, на час розгляду справи. Проте 22 січня 2025 року головним державним виконавцем Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області було відкрито виконавче провадження за постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року про стягнення з нього штрафу в сумі 81600,00 грн, та винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 8160,00 грн., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 272, 28 грн. 25 лютого 2025 року головним державним виконавцем Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням, штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені в повному обсязі. В жовтні 2025 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів в сумі 90032,28 грн, які було стягнуто з нього в примусовому порядку, на яку 31 жовтня 2025 року отримав відповідь про звернення до суду для захисту своїх прав. Посилаючись на норми ст.ст. 1212-1214 ЦК України, вважає, що ці кошти з нього було стягнуто без достатньої правової підстави. Тому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь безпідставно збережені / утримані/ кошти в сумі 90032,28 грн. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2025 року відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи / а.с. 25/. Представник позивача, адвокат Батюк К.Ф., що діє на підставі ордера та договору про надання правової /правничої/ допомоги /а.с. 4-5/, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Москаленко М.М., що діє на підставі довіреності / а.с. 41/, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення про те, що на виконанні в Охтирському ВДВС перебувало виконавче провадження № 76895402 з примусового виконання постанови № 588/2262/24 від 10 січня 2025 року, виданою Тростянецьким районним судом Сумської області, про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 81600,00 грн. В ході примусового виконання цієї постанови з [PERSON] було стягнуто кошти в сумі 90032,28 грн, з яких 81600,00 грн штраф, 8160,00 грн виконавчий збір, 272,28 грн витрати виконавчого провадження. 25 лютого 2025 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вважає, що відповідачем не порушено прав позивача, оскільки державний виконавець діяв в межах своїх повноважень відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи С. Поляшенко в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, 30 грудня 2025 року надійшло пояснення, в якому вказала, що до повноважень Управління не належить здійснення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету. Таке повернення можливо за умови підтвердження зарахування коштів до бюджету відповідними розрахунковими документами. Позивачем до позовної заяви надано копію платіжної інструкції про зарахування коштів в сумі 90032,28 грн на депозитний рахунок Охтирського ВДВС, документів на підтвердження зарахування цих коштів до Державного бюджету позивачем не надано. Відповідно до ст. 95 Конституції України, п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного Кодексу України виключно Законом України «Про державний бюджет» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків. За правилами ст. 116 Бюджетного Кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства. Тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог /а.с. 26-29/. Суд з урахуванням думки представників сторін вважає за можливо розглянути справу без участі представника третьої особи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінюючи їх, суд дійшов такого висновку. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні установлено, що з постанови Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року слідує, що постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 40800,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Цією ж постановою Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року поновлено [PERSON] строк на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року, частково задоволено його апеляційну скаргу, скасовано постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року, прийнято нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП / а.с. 7-9/. Постановами головного державного виконавця Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ І. Гричковською від 22 січня 2025 року відкрито виконавче провадження ВП № 76895402 за постановою № 588/2262/24, виданої 10 січня 2025 року Тростянецьким районним судом Сумської області про стягнення з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , штрафу 81600,00 грн на користь держави / а.с. 11/, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , виконавчого збору 8160,00 грн / а.с. 12/, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , мінімальних витрат виконавчого провадження 272,28 грн / а.с. 12-13/. Постановою головного державного виконавця Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ І. Гричковською від 25 лютого 2025 року закінчено виконавче провадження ВП № 76895402, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення / а.с. 13-16/. Відповідно до платіжної інструкції № 152 від 28 січня 2025 року з [PERSON] стягнуто на користь Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ 90032,28 грн за ВП № 76895402 / а.с. 17/. 15 жовтня 2025 року [PERSON] подав до Охтирського відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ заяву про повернення коштів, на яку 31 жовтня 2025 року було надано відповідь про відмову в задоволенні його заяви та рекомендовано звернутися до суду / а.с. 10/. 08 січня 2026 року представником позивача до суду подано платіжні інструкції №№ 2391, 2392, 2393, 2394 від 30 січня 2025 року про перерахування Охтирським відділу ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ коштів, № № 5226, 5227 від 25 лютого 2025 року за ВП № 76895402 до Державної казначейської служби України м. Києва / а.с. 34-36/. Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилається на з норми ст. 1212 ЦК України, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем Охтирським відділом ДВС в Охтирському районі Сумської області СМУ МЮ було виконано судове рішення, а саме постанова судді Тростянецького районного суду Сумської області від 30 грудня 2024 року, яка набула чинності. Обов`язку відповідача Охтирського відділу ДВС перед позивачем не було, тому ця особа не є належним відповідачем по справі. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнення грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів. А також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02 листопада 2011 року № 30рп/2011 вказав, що поворот виконання рішення це процесуальні гарантії захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого / зміненого/ рішення, та є способом захисту цих прав. Розділом VI Цивільного Процесуального Кодексу України регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів / посадових осіб/. Оскільки норми КУпАП не регулюють порядок повернення стягнення грошових сум в зв`язку із скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення, то слід застосовувати норми, передбачені Розділом VI ЦПК України. Відповідно до частин 1-2, 5-10 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. При вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду. Відмінністю від застосування судом норм, передбачених ст. 1212 ЦК України та ст. 444 ЦПК України, є те, що скасовано саме судове рішення, за яким стягнуто на користь держави кошти в порядку його виконання, порядок повернення таких коштів прямо визначений законом за ст. 444 ЦПК України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як позивачем вибрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права. При зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] від 24 квітня 2023 року / а.с. 21/. Тому судові витрати по сплаті судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed