Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

08.10.2025 року позивач [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позові зазначає, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2001 року по 10 січня 2024 року. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. У період перебування шлюбу ними було придбано житловий будинок, що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку від 16 грудня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Вінічук Т.В. зареєстрований в реєстрі за № 2426. Вказаний житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок було придбано за спільні кошти, що підтверджується заявою позивача посвідченою нотаріусом та зареєстрованою в реєстрі за № 2338 від 13.12.2013 року. Після розлучення між нею та відповідачем не досягнуто згоди про поділ вказаного житлового будинку. Просить здійснити поділ житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на частину вказаного будинку. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2025 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області договір купівлі-продажу № 2426 від 16.2.2013 року. 18.12.2025 року від приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області надійшов договір купівлі-продажу (копія) № 2426 від 16.12.2013 року. 24 грудня 2025 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву де зазначив що позовні вимоги позивача підтримує та просить їх задовольнити, просить справу слухати у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, в тому числі шляхом публікування оголошення про його виклик на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При розгляді справи судом встановлено, що між [PERSON] позивачем по справі та [PERSON] відповідачем по справі було зареєстровано шлюб 17 квітня 2001 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області ухваленому в заочному порядку, було розірвано. Згідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 440080263 від 19.08.2025 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, 2426 від 16.12.2013, посвідчено Вінічук Т.В., приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області. Згідно Заяви [PERSON] поданої до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області, вона дає згоду своєму чоловіку [PERSON] придбати у гр. [PERSON] , житловий будинок під номером [ADDRESS] . Жодних заперечень проти укладення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку з оплатою його вартості за рахунок коштів, які є об`єктом спільної-сумісної власності подружжя, як дружина не має. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову. При розгляді справи судом встановлено, що за Договором Купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2013 року [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] . Вказане майно було придбане у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Інших належних доказів яки б заперечували даний факт сторонами надано не було. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно з частиною першою цієї статті кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України). За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Звертаючись до суду з даним позовом позивачем зазначено, що ефективним способом захисту її прав, буде саме поділ спільного майна подружжя: визнати за нею частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням частин першої статті 280 ЦПК України. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов є обгрунтованим, грунтується на чинному законодавстві і підлягає задоволенню.

Outcome: approved