Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.04.2019 року ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] уклали договір про встановлення кредитного ліміту № С-408-011432-19-980, відповідно до якого відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 10000 грн. 16.11.2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» було укладено договір факторингу №16/11-23, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Сонаті» перейшло право грошової вимоги за зазначеним кредитним договором № С-408-011432-19-980, який було укладено з [PERSON] 29.12.2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23. Відповідно до умов зазначеного договору право грошової вимоги за кредитним договором № С-408-011432-19-980, який було укладено з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Санфорд капітал». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на час звернення з позовом до суду становить 36972,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. На підставі ухвали від 05 червня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07 липня 2025 року. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач до суду не з`явилась, причину неявки не повідомила, відзивів, заяв та клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з огляду на особливості встановлені для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, крім того, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Оскільки сторони не з`явились у судове засідання, то відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Суд встановив, що ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] 05.04.2019 рок уклали договір про встановлення кредитного ліміту №С-408-011432-19-980, який складається із публічної частини договору та індивідуальної частини. Підписанням кредитного договору у формі заяви відповідно до ст. 642 ЦК України, клієнт акцептує публічну пропозицію ПАТ «Ідея банк» на укладання УДБО і беззастережно приєднується до умов УДБО та в повному обсязі погоджується з тим, що може обирати будь-які послуги передбачені УДБО. Кредитний договір разом з УДБО та заявою-згодою складають єдиний договір. Клієнт зазначеною заявою підтвердив, що перед поданням цієї заяви ознайомився та згодний з тарифами банку та умовами УДБО, що знаходиться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.sdeabank.com.uaта/або в установі банку. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредитний ліміт в розмірі 10000 грн., строк кредитування 50 місяців, зі сплатою 24% річних . Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Згідно із частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У частині першої статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 16.11.2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16/11-23, у відповідності до умов якого АТ «Ідея банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Сонаті» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Сонаті» приймає належні АТ «Ідея банк» права вимоги до Боржників, зазначених в реєстрі боржників. 29.12.2023 року ТОВ «ФК «Сонаті» уклало з ТОВ «Санфорд капітал» договір факторингу №29/12-23 у відповідності до умов якого АТ «ФК «Сонаті» передає (відступає) ТОВ «Санфорд капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Санфорд капітал» приймає належні АТ «ФК «Сонаті» права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованість [PERSON] за угодою №С-408-011432-19-980 від 05.04.2019 року становить 36972,20 гривні, а саме, 9875,59 гривень-заборгованість за основним боргом; 19629,14 гривень заборгованість за відсотками ; інфляційні витрати у сумі 5500,76 гривень; три процента річних у сумі 1966,71 гривня. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язвеньаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Суд встановив факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість у розмірі 36972,20 гривень. Завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. підтверджує договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року; вартість послуг (прейскурантом) від 01.04.2024; акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 16.12.2024; ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Маслюженка М.П. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач заявив вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved