Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] (відповідачів), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.09.2004 по 31.05.2025 року утворилась заборгованість в сумі 50659,85 грн., яку просить стягнути з відповідачів, а також стягнути судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви до суду. Ухвалою від 11.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. 28.07.2025 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали відзив, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позивної заяви КП «Водоканал» про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення з наступних підстав. Так, відповідачі вказали про невиконання позивачем вимог Указу Президента України № 64 та Постанови Кабінету Міністрів №206 від 5 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»; недотримання позивачем ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в якому передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, але укладений договір між позивачем та відповідачами є відсутній; порушення позивачем норм Закону, ст. 257 ЦК України які встановлють строки позивної давності тривалістю три роки, в той час КП «Водоканал» просить стягнути заборгованість в період з 01.09.2004 по 31.05.2025 року, що є на думку відповідачів грубим порушенням ст. 257 ЦК України щодо строків позивної давності; також відповідач [PERSON] зазначив, що має сумніви щодо дійсності наявної у КП «Водоканал» ліцензії на надання послуг і наданих розрахунків заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. На підставі викладеного відповідачі просили відмовити у задоволенні позивної заяви КП «Водоканал» у повному обсязі у зв`язку відсутності підстав для стягнення суми заборгованості та спливу строку позивної давності. 19.09.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача Панаріна А.О. надала додаткові пояснення у справі відповідно до яких зазначила про нявність договірних відносин з відповідачами як до 01.04.2022 та і після 01.04.2022. Також представник позивача зазначила, що відповідачами та не надано належних й допустимих доказів, які б підтверджували факт невиконання КП «Водоканал» вимог Указу Президента України № 64 і Постанови КабінетуМіністрів № 206 від 05.03.2022 про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану. Представник позивача наголошує, що комунальне підприємство «Водоканал» при здійсненні своєї господарської діяльності керується основними нормативно правовими актами у сфері надання житлово комунальних послуг, зокрема Законом України «Про житлово комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, в тому числі й Постановою Кабінету Міністрів № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та іншими нормативно-правовими актам в сфері надання житлово-комунальних послуг. Враховуючи наведене, КП «Водоканал» провадить свою діяльність з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з дотриманням вимог чинного законодавства та не допускає порушення прав споживачів. Крім того, щодо дійсності ліцензії представник позивача зазначила, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі, в тому числі ліцензії. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державнерегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (Закон про НКРЕКП), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (Регулятор, НКРЕКП), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1.4. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 302, НКРЕКП здійснює ліцензування господарської діяльності з централізованого водопостачання (виробництво та/або транспортування та/або постачання питної води споживачам) та/або централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічної води) у разі, якщо системи централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення суб`єктів господарювання розташовані в одному чи декількох населених пунктах у межах території однієї або більше областей (включаючи місто Київ), сукупна чисельність населення яких становить більше ніж сто тисяч осіб та обсяги реалізації послуг яких становлять відповідно: з централізованого водопостачання - більше ніж триста тисяч метрів кубічних на рік; з централізованого водовідведення - більше ніж двісті тисяч метрів кубічних на рік. Таким чином, КП «Водоканал» є ліцензіатом НКРЕКП та здійснює свою діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на підставі отриманої у встановленому законодавством порядку ліцензії. Національною комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 21.04.2017р. винесена постанова № 522 «Про переоформлення ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення, виданої КП «Водоканал», згідно якої ліцензія серії АГ № 500067 переоформлена на безстрокову. Щодо позовної давності представник позивача зазначила, що згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктами 12-14. Згідно з п. 12 «Прикінцевих положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину. Також, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, та військового стану, під час звернення до суду позивачем не було порушено строки позовної давності. На підставі вище зазначеного, представник позивача просить поновити строки позовної давності та позовні вимоги КП «Водоканал» задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів. Також 20.10.2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» надала додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що для обліку послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] в КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (Споживач). Станом на 01.09.2004 за вищезазначеною адресою було зареєстровано 4 особи. З 21.04.2015 фахівцями МКП «Основаніє» в єдиному для комунальних підприємств міста Запоріжжя програмному комплексі «HASS» була змінена кількість зареєстрованих з чотирьох на три особи. Нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення по вищевказаному особовому рахунку з 01.09.2004 по 02.05.2007 здійснювались відповідно до питомих норм споживання питної води із розрахунку на чотири особи. За вищевказаною адресою є прилад обліку холодної води КВ 1,5 № 0736662, (дата повірки: 02.2007) було прийнято на абонентський облік КП «Водоканал» 03.05.2007. У період з 03.05.2007 по 04.03.2021 на абонентському обліку КП «Водоканал» перебував прилад обліку води КВ-1.5 зав. № 073662. З 03.05.2007 по 30.09.2019 нарахування за послуги здійснювались за фактичними витратами на підставі показань приладу обліку холодної води які надавались Споживачем. У період з 01.10.2019 по 04.03.2021, у зв`язку з відсутністю показань приладу обліку холодної води, нарахування здійснено на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду). У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Таким чином, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2019 по 04.03.2021 здійснювались у відповідності до положень наведеного Закону. Крім того, остання повірка приладу обліку, встановленого за адресою Споживача була здійснена 06.04.2012, про що складено Акт технічного обстеження від 06.04.2012, в якому було зазначено наступний термін проведення повірки. Акт підписаний представником КП «Водоканал» та споживачем без зауважень. Представники КП «Водоканал» неодноразово намагалися отримати доступ для зняття контрольних показань приладу обліку води, встановленому за адресою: [ADDRESS] , та для оформлення направлення на його повірку. В результаті виходів представників КП «Водоканал» за адресою Споживача, останньому неодноразово залишалась відповідна інформація на паперовому носії. На підставі наведеного вище, збоку КП «Водоканал» споживачу було надіслало лист вих. №89434к/84 від 02.02.2021 про необхідність проведення повірки приладу обліку, встановленого в квартирі в строк до 04.03.2021, та попереджено, що у разі непроведення своєчасної повірки приладу обліку холодної води, з 05.03.2021 нарахування будуть проводитися за нормою водоспоживання, затвердженою рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради. В період з 05.03.2021 по теперішній час, звернень щодо прийняття на абонентський облік КП «Водоканал» повіреного, технічно - справного приладу обліку холодної води на адресу підприємства не надходило. У зв`язку з тим, що повірку приладу обліку холодної води не було виконано Споживачем, прилад обліку холодної води знято з абонентського обліку КП «Водоканал» з 05.03.2021. З 05.03.2021 по теперішній час нарахування за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюються відповідно до питомих норм споживання питної води із розрахунку на три особи та з 01.04.2022 нараховується плата за абонентське обслуговування. До матеріалів справи було додано розрахунок заборгованості № 40802406 за адресою: [ADDRESS] на суму 50659,85 грн. за період з 01.09.2004 по 31.05.2025. КП «Водоканал» щомісячно надсилає на адресу Споживача рахунки на оплату з відображенням усієї необхідної інформації щодо здійснених нарахувань за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Представник позивача Панаріна А.О. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та в додаткових поясненнях, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні викладені у відзиві, додатково пояснив, що послугами КП «Водоканал» він користується, прилад обліку холодної води на повірку не здавав, так як не вбачає для цього підстав. Просив відмовити у задоволенні позову з у зв`язку з недотримання норм закону ст. 257 ЦК України (пропущення строків позовної давності (3 роки) та відсутності договірних зобов`язань ст. 12 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представництво його інтересів здійснював [PERSON] за довіреністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить наступних висновків. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «споживач-фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги»; «житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках, спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів,норм, стандартів, порядків і правил»; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи забезпечені холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням,опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку , встановленому законодавством». Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є: власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач згідно з ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, та визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб проживаючих за вказаною адресою. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 та типового договору зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом( місяцем). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, тому за період з 01.09.2004 по 31.05.2025 по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] станом на 31.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 50659,85 грн.(а.с.3-5) За вищевказаною адресою встановлений прилад обліку холодної води КВ 1,5 № 0736662, (дата повірки: 02.2007) який було прийнято на абонентський облік КП «Водоканал» 03.05.2007. З 03.05.2007 по 30.09.2019 нарахування за послуги здійснювались за фактичними витратами на підставі показань приладу обліку холодної води які надавались Споживачем. У період з 01.10.2019 по 04.03.2021, у зв`язку з відсутністю показань приладу обліку холодної води, нарахування здійснено на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а саме за середньодобовими показниками споживання споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців. З 05.03.2021 по теперішній час нарахування за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюються відповідно до питомих норм споживання питної води із розрахунку на три особи та крім того з 01.04.2022 нараховується плата за абонентське обслуговування. Сам факт користування послугамиз централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. за адресою: [ADDRESS] не заперечувався відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи табудь-якого іншого розрахунку суми заборгованості, в тому числі контрозрахунку стороною відповідачів в ході розгляду справи не надано. Також відповідачем не заперечується обставина ненадання приладу обліку холодної води на повірку згідно до листа позивача вих. №89434к/84 від 02.02.2021 про необхідність проведення повірки приладу обліку, встановленого в квартирі в строк до 04.03.2021 (а.с.68). Щодо договірних видносин з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення суд зазначає наступне. Щодо правовідносин до 01.04.2022. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною 4 статті 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Статтею 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено обов`язковість актів і законних вимог органів та посадових осіб місцевого самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Рішення Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є актом органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» як виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та споживачами. Зазначене рішення міської ради не оскаржувалось та, на теперішній час є чинним та діючим на відповідній адміністравтино-територіальній одиниці. Таким чином, правовідносини між КП «Водоканал» та споживачами виникли на підставі акту органу місцевого самоврядування, який у відповідності до вимог чинного законодавства є обов`язковим до виконання на території м. Запоріжжя. Також зазначила, що відсутність письмової форми договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення між КП «Водоканал» та відповідачами до укладення індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання (тобто до 01.04.2022) не спростовує наявність фактичних правовідносин між вказаними суб`єктами. Щодо правовідносин з 01.04.2022. Відповідно до п. 5 ст.13 Закону про «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 01.03.2022 на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування https://zp.gov.ua та на офіційному веб-сайті КП «Водоканал» http://www.vodokanal.zp.ua було розміщено текст договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання. Відповідно до вимог чинного законодавства, індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з 01.04.2022 вважається укладеним зі співвласниками багатоквартирних житлових будинків. Згідно п. 14 Правил №690, фактом приєднання споживача до умов публічного які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Таким чином, позивач вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства, за адресою: [ADDRESS] з 01.04.2022 зі споживачем укладено індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання. Фактичне надання послуг за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених чинним законодавством. Отже, фактичне надання послуг за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених чинним законодавством. В ході розгляду справи строною відповідачів не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що споживачі послуги за адресою: [ADDRESS] заявляли б про свою відмову від отримання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та здійснювали заходи направлені на припинення отримання таких послуг. Також суд враховує, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 21.04.2017р. винесена постанова № 522 «Про переоформлення ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення, виданої КП «Водоканал», згідно якої ліцензія серії АГ № 500067 переоформлена на безстрокову (а.с. 44-45). Таким чином вказана обставина спростовує доводи відповідачів про недійсніть ліцензії позивача після 05.07.2017. Щодо позовної давності суд зазначає наступне. Відповідачами заявлено про застосування позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Так, з розрахунку, вбачається, що у період з вересня 2004 року по грудень 2015 року здійснювались оплати на загальну суму 5417,27 грн., що свідчить про визнання відповідачами боргу та переривання строку позовної давності. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан тривав до 04 вересня 2025 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX. Вказаний закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Підсумовуючи, суд зазначає, що враховуючи наявні правовідносини між позивачем та відповідачами, фактичне отримання відповідачами послуги, наявність оплат послуги, що були здійснені відповідачами за отриману послугу, а також беручи до уваги продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з 01.12.2015 по 28.02.2017 (включно), тому у задоволенні позовних вимог за вказаний період слід відмовити, при цьому заборгованість за період з 01.03.2017 по 31.05.2025 року підлягає стягненню із відповідачів. Так, згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , заборгованість за період з 01.03.2017 по 31.05.2025 року складає 48915,34 грн. Тому до стягнення з відповідачів слід визначити суму, що вкладається в межі позовної давності у розмірі 48915,34 грн. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2923,84 грн. (ціна позову 50659,85 грн., задоволено позовні вимоги на 48915,34 грн., що становить 96,56 % від заявленого розміру вимог, судовий збір при пред`явленні позову становив 3028,00 грн., а 96,56 % від цієї суми = 2923,84 грн.).

Outcome: partial