Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] через свого представника адвоката Куріловича С. О. звернулися до суду із заявою про встановлення в порядку окремого провадження факту припинення обтяження, скасування запису про обтяження. В обґрунтування поданої заяви зазначили, що заявники є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2024 року заявникам стало відомо, що на належний їм житловий будинок державною нотаріальною конторою накладено обтяження. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна [PERSON] та [PERSON] накладено обтяження, а саме тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5303757, зареєстровано 16.07.2007 реєстратором Перша черкаська державна нотаріальна контора. Підставою обтяження зазначено повідомлення б/н від 27.04.1982, об`єкт обтяження будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Також зазначені додаткові дані архівний запис 101262-160 від 27.04.1982 (заборона 8), заявник Чигиринська ДНК. Заявники звернулися із заявою про зняття обтяження до Чигиринської ДНК, проте їм там відмовили і дали роз`яснення від 09.08.2024, відповідно до якого скасувати наявне обтяження неможливо через відсутність документів, на підставі яких воно було накладено, оскільки документи за 1978 2007 роки передані на зберігання до Черкаського обласного державного нотаріального архіву. Крім того, нотаріус вказав на те, що наразі Будбанк СРСР, Чигиринське відділення якого стало ініціатором накладення обтяження на житловий будинок у 1982 році, в подальшому було реорганізовано, тому неможливо отримати повідомлення від кредитора про погашення заборгованості [PERSON] , який на той момент був власником житлового будинку. З наявних у заявників правовстановлюючих документів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є третіми власниками зазначеного домоволодіння після [PERSON] . Купуючи домоволодіння у 1998 році вони не були повідомлені продавцем [PERSON] про наявне обтяження. Крім того, у тексті самого договору є запис про відсутність заборон на будівлі, які є предметом договору. Після смерті [PERSON] його частку будинку успадкувала дружина [PERSON] , яка окрім того також була власницею частки цього ж будинку. У її правовстановлюючих документах також відсутні відомості про можливі обтяження. Також відсутні відомості про можливі обтяження і у правовстановлюючих документах [PERSON] . З огляду на неодноразові зміни власника домоволодіння наявні підстави для висновку, що зобов`язання [PERSON] , яке забезпечувалося обтяженням на домоволодіння, було ним виконано у повному обсязі. Проте ініціатор обтяження Чигиринське відділення будбанку, не вчинило необхідних дій для зняття обтяження після виконання заявником покладених на нього зобов`язань. За таких обставин вбачаються підстави стверджувати, що наявне у той період часу зобов`язання [PERSON] виконане, тому обтяження є припиненим. Через відсутність відомостей про обтяжувача заявники позбавлені можливості визначити відповідача у спорі, хоча за своїм характером наявні правовідносини передбачають спір про право. Відповідно [PERSON] та [PERSON] не мають можливості врегулювати спір шляхом звернення із позовом про зняття (скасування) обтяження до ініціатора такого обтяження, оскільки він наразі невідомий. У свою чергу Чигиринська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у спірних правовідносинах. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду із даною заявою у порядку окремого провадження, тому просить суд встановити факт припинення наявного обтяження нерухомого майна [PERSON] , яке зареєстровано на підставі повідомлення б/н від 27.04.1982, а також скасувати запис про заборону на нерухоме майно, власниками яких є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 15.12.2025 провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду. У визначений судом день та час судового розгляду учасники не з`явилися. Представник заявників адвокат Курілович С. О. суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заявників. Подану заяву підтримав та просив суд її задовольнити. Чигиринська державна нотаріальна контора явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, причини неявки не повідомила. Правом подання пояснень суду не скористалася. Неявка представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом установлено таке. На підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1998 [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) придбали у [PERSON] будинок із надвірними спорудами, що розташований у [ADDRESS] . Зазначений будинок належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Чигиринською держнотконторою 13.10.1998. Договір посвідчений завідуючою Чигиринською держнотконторою Кашицькою О. Г., зареєстровано в реєстрі за № 2568. У договорі наявне застереження, що заборон на будівлі немає. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на зазначене домоволодіння у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про зареєстроване обтяження у виді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження № 5303757, яке зареєстровано 16.07.2007 реєстратором Першою черкаською державною нотаріальною конторою. Підставою обтяження зазначено повідомлення б/н від 27.04.1982, Чигиринського відділення будбанку. Об`єктом обтяження є будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . У внесених до цього запису додаткових даних зазначено про наявність додаткових даних архівний запис 101262-160 від 27.04.1982 (заборона 8), заявник Чигиринська ДНК. Листом від 09.08.2024 за вих. № 384/01-16 Чигиринська державна нотаріальна контора повідомила заявникам, що Будбанк СРСР реорганізований з відділеннями банків галузевої спрямованості у 1987 році, тому отримати повідомлення кредитора про погашення заборгованості [PERSON] неможливо. У свою чергу документи, на підставі яких здійснено внесення відомостей про зазначену заборону в нотаріальній конторі не зберігаються, оскільки наразі зберігаються архівні документи починаючи з 2012 року, попередні передані до Черкаського обласного державного нотаріального архіву. З наявних у матеріалах справи правовстановлюючих документів за домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , судом установлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 10.05.1957, [PERSON] надана земельна ділянка по [ADDRESS] у безстрокове користування для будівництва. На підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1986 [PERSON] набула право власності на частку зазначеного домоволодіння як спільно набутого майна подружжя. Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] набула право власності на іншу частку цього домоволодіння. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.1998, право власності на домоволодіння по [ADDRESS] набув [PERSON] . Листом від 11.11.2025 Національний банк України повідомив, що Будбанк СРСР наразі є ліквідованим, правонаступники відсутні. Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Аналізуючи наведене судом установлені підстави стверджувати, що наявне обтяження та збережені відомості про його реєстрацію дають можливість визначити ініціатора такого обтяження, проте така юридична особа ліквідована без правонаступників, що у свою чергу позбавляє заяників можливості звернутися до суду із відповідним позовом. У частині першій статті 293 Цивільного процесуального кодексу України законодавцем надано визначення окремого провадження, відповідно до якого окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Метою встановлення факту припинення обтяження є необхідність скасування запису про заборону на нерухоме майно, яке належить [PERSON] та [PERSON] , що обмежує їх права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи наведені заявниками на обґрунтування поданої заяви доводи, наявне правове регулювання майнових правовідносин та відсутність норм, які регулюють правовідносини у аналогічних ситуаціях, суд під час розгляду справи ураховує правову позицію Верховного Суду, надану у постанові від 13.06.2024 у справі № 333/8899/21 (провадження № 61-6732св23). Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі N 2-591/11, провадження N 14-31цс21)). Зокрема під час розгляду справи Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Касаційний суд зауважив, що можуть існувати випадки, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслив, що коли "відсутня" особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявники [PERSON] та [PERSON] є власниками об`єкта нерухомого майна, на яке зареєстровано обтяження з 1982 року, тобто задовго до його придання заявника. Ініціатор обтяження Чигиринське відділення будбанку, наразі ліквідований без правонаступництва. Відповідно визначити на якій правовій підставі воно було зареєстровано власники позбавлені можливості. Відповідно ініціатор наявного обтяження не буде вчиняти юридично-значимих дій для його припинення у зв`язку із втратою ним актуальності. Інші позасудові способи припинення чи скасування обтяження законодавцем не визначені. Наявність зареєстрованого обтяження у виді заборони на нерухоме майно порушує права заявників, оскільки вони наразі обмежені у своїх правах як власники об`єкта нерухомості, зокрема позбавлені можливості відчужувати власне домоволодіння. За таких обставин та з урахуванням наявності підстав вважати таке заборону припиненою суд вважає за доцільне припинити наявне обтяження та скасувати запис про нього. Відповідно заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved