Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 06 жовтня 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра з Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра за підсудністю надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 листопада 2024 року між ПрAT «СК «АРКС» та ТОВ «Директ Офіс Сервіс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 37197Га4д, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Land Rover Range Rover EVOQUE д.р.н. [NUMBER] . 05 грудня 2024 року о 17:40 на вул. Січеславська Набережна у місті Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Land Rover Range Rover EVOQUE д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (власник автомобіля ТОВ «Директ Офіс Сервіс») та автомобіля Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2025 року, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано [PERSON] . Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля Land Rover Range Rover EVOQUE д.р.н. [NUMBER] . Потерпілий звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач відшкодував потерпілому завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 48 778,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 48 778,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028, 00 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 жовтня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 19 грудня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване місце проживання [PERSON] , без зазначення дати народження, тоді як відповідач у даній справі [PERSON] . Представник позивача у поданому позові просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, викликався до суду за адресою, зазначеною у позовні заяві та постанові Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2025 року, до суду повернувся конверт із викликом з позначкою «адресат відмовився». Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 січня 2025 року (справа № 201/15733/24), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 850, 00 грн, оскільки останній, 05 грудня 2024 року о 17 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Шевролет», д/н [NUMBER] , при зміні напрямку руху ліворуч в районі перехрестя вул. Січеславська Набережна та Князя Володимира Великого в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним зліва автомобілем «Ленд Ровер», д/н [NUMBER] , під керуваннями водія [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Власником транспортного засобу Land Rover Range Rover EVOQUE д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] є ТОВ «Директ Офіс Сервіс», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На момент дорожньо-транспортної пригоди між ПрAT «СК «АРКС» та ТОВ «Директ Офіс Сервіс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 37197Га4д від 07 листопада 2024 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Land Rover Range Rover EVOQUE д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до страхового акту №ARX4347445 від 13 грудня 2024 року вказана дорожньо-транспортна пригода від 05 грудня 2024 визнана страховою подією. Сума відшкодування становить 48 778,00 грн. Позивач сплатив на рахунок ТОВ «Аеліта Преміум» 48 778,00 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно акту № ARX4347445, ТОВ «Директ Офіс Сервіс», ІПН 41136522 Рахунок №2456 від 06 грудня 2024 року, що підтверджується платіжним дорученням №1104520 від 16 грудня 2024 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП не була застрахована. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Матеріали справи підтверджують завдання шкоди відповідачем та виплати страхового відшкодування позивачем постраждалій особі. Відсутні докази того, що відповідач відшкодував завдану шкоду. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 3 028, 00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved