Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 24.12.2010 року вона з відповідачем перебувають у шлюбі, під час якого у них народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що сторони виявились людьми різних характерів та поглядів на життя, втратили почуття любові один до одного та припинили шлюбні відносини. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю, вони не можуть підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї та піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї та не ведуть спільний побут, з лютого 2025 року проживають окремо. Тому їх шлюб носить формальний характер. У зв`язку із цим позивачка просить розірвати вказаний шлюб, залишити проживати малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] разом з нею, та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивачка в судове засідання не з`явилася, 11.11.2025 року її представник, адвокат Гринів Яна Василівна подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 25). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок він суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не вказала, що заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії « [NUMBER] , виданого повторно 28.10.2021 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), сторони зареєстрували шлюб 24.12.2010 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Королівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (актовий запис № 7 від 24.12.2010 року). У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 6). Згідно з даними свідоцтв про народження серії « [NUMBER] (актовий запис № 7 від 02.08.2011 року), серії « [NUMBER] (актовий запис № 17 від 23.09.2014 року), серії « [NUMBER] (актовий запис № 6 від 17.11.2016 року), виданих повторно 28.10.2021 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у стоірн під час шлюбу народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 12-14). Згідно з ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини та позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Тому вказаний шлюб слід розірвати. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на вказані положення та висловлену позивачкою в даному позові позицію, їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Питання про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін підлягає вирішенню шляхом подання відповідного позову в порядку та на підставах, визначених законом. Тому зазначення позивачкою про залишення на проживанні з нею малолітніх дітей сторін після розірвання вказаного шлюбу суд не вважає позовною вимогою та не вирішує її. На підставі статтей 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved