Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник ТОВ «Бізнес Позика» Памірський М.А. у листопаді 2025 року вернувся до Богуславського районного суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №381843-КС-001 від 24.08.2021 у розмірі 16904,83 грн., яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 9566,03 грн., суми прострочених платежів по процентам 7338,80 грн., та стягнути судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 24.08.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір №381843-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Строк кредитування - 24 тижні, стандартна процентна ставка фіксована - 1,09% в день, комісія за надання кредиту 1500,00 грн., дата видачі кредиту 24.08.2021, дата повернення кредиту 08.02.2022. Видача кредиту здійснювалася шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № [NUMBER] , вказану ним при заповненні анкетних даних. Також 07.11.2021 між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Договору №381843-КС-001 від 24.08.2021, відповідно до умов якої відповідачу додатково було надано 6000,00 грн. кредитних коштів. До теперішнього часу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, лише частково сплатив кошти на загальну суму 31049,33 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, заборгованість не погашає, просить стягнути її на користь позивача у судовому порядку. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 26 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Сторонам було надано строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, позивач та відповідач своїм правом на подання письмових пояснень не скористалися. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.08.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] було укладено кредитний договір №381843-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 24 тижні, термін дії договору до 08.02.2022, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,09% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1500,00 грн.(нараховується одноразово при видачі кредиту). Орієнтовна загальна вартість кредиту 24960,00 грн. Ціль кредиту для придбання товарів для задоволення потреб, не поваязаних з підприємницькою діяльністю (а.с. 26-27). Пунктом 3 Договору погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів із врахуванням того, що позичальник буде його дотримуватися, і при цьому застосовуватиметься знижена процентна ставка. Також в матеріалах справи міститься анкета клієнта, пропозиція (оферта) укласти договір про надання кредиту, прийняття (акцепт) пропозиції укласти договір та паспорт споживчого кредиту, які підписані [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови, що свідчать про свідоме та особисте рішення позивальника укласти вказаний вище договір (а.с. 28-33, 42). Крім того, 07.11.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №381843-КС-001, за яким відповідачу було надано 6000,00 грн. кредитних коштів (а.с. 34-35). Згідно умов додаткової угоди, після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого позичальником кредиту складатиме 14 540,89 грн. Строк кредитування продовжено на 75 днів. Термін дії кредиту продовжено до 24.04.2022, комісія за зміну умов договору 900,00 грн. Також п. 7 встановлено графік платежів. До угоди додано пропозицію укласти додаткову угоду (оферту) від 07.11.2021, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення додаткової угоди від 07.11.2021 (а.с. 36-39). Також у матеріалах справи міститься візуальна форма послідовності дій клієнта, із якої вбачається, що [PERSON] 24.08.2021 та 07.11.2021 заходив до особистого кабінету, надавав всю необхідну інформацію для формування належної пропозиції, ознайомився та підписав одноразовим електронним ідентифікатором паспорт споживчого кредиту та договір і додаткову угоду (а.с. 40-41). ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою TACPay (а.с.43-44). Належність банківської картки [NUMBER] [PERSON] , зарахування коштів на дану карту 24.08.2021 та 07.11.2021 у розмірі 10 000,00 грн. та 6000,00 грн. відповідно, активне користування карткою і коштами підтверджується інформацією та випискою по рахунку за період 24.08.2021-24.04.2022, наданою АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до наданих позивачем довідки про стан заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитом, у [PERSON] наявна заборгованість за договором №381843-КС-001 про надання кредиту від 24.08.2021, яка станом на 29.10.2025 становить 16904,83 грн., з них заборгованість за кредитом 9566,03 грн., заборгованість по відсотках 7338,8 грн. (а.с. 12-23). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд робить висновок, що 24.08.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням договору про надання кредиту. [PERSON] , будучи вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписав електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак він не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав у судовому порядку. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині стягнення тіла кредиту, нарахованих відсотків повністю відповідає умовам договору про надання кредиту та його строку дії, і за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача приймається судом як достовірний, тому позовні вимоги суд задовольняє. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції від 24.11.2025 №18936, позовні вимоги судом повністю задоволено, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved