Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, у якому просить стягнути на її користь з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (далі Завод) заборгованість з заробітної плати у розмірі 87 766,00 грн. та грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] працювала на Заводі та була звільнена за підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням наказом № 2-к від 18.02.2025 р., за період з січня 2023 р. по лютий 2025 р. їй було нараховано заробітну плату у розмірі 87 766,00 грн., однак у строки, визначені статтею 115 Кодексу законів про працю України, заробітну плату виплачено не було. Такою бездіяльністю Заводу їй було завдано моральної шкоди, Завод своєї позиції щодо позову (чи визнає, чи заперечує) в частині вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 87 766,00 грн. не повідомив, проте зазначає, що заборгованість з заробітної плати виникла з поважних причин: через скорочення замовлень на продукцію, яка виготовлялася, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, так як значна частина основних замовників продукції знаходиться на тимчасово окупованих територіях або постраждала від військової агресії і не може виконати свої договірні зобов`язання, що призвело до відсутності стабільних надходжень грошових коштів у 2022 2024 рр. за реалізовану продукцію, через що він опинився у скрутному фінансовому становищі. У зв`язку з наявністю виконавчих проваджень на рахунки Заводу накладено арешти, що унеможливлює виплату грошових сум працівникам. Просить відмовити у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що [PERSON] не подала жодних доказів, які б підтверджували заподіяння їх моральних страждань та їх причинний зв`язок з його діями, визначений розмір моральної шкоди є суттєво завищеним та не відповідає вимогам розумності і справедливості. Судом з`ясовано, що [PERSON] на підставі наказу № 27-к (а не № 2-к, як вона зазначає у позовній заяві) від 18.02.2025 р. було звільнено з посади інженера з метрології Заводу 20.02.2025 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України, що підтверджується записом № 22 у її трудовій книжці та довідкою від 20.08.2025 р. про нараховану та не виплачену заробітну плату (а. с. 10, 11). Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Завод не заперечив, що у день звільнення 20.02.2025 р., [PERSON] працювала. Зважаючи на наведене, Завод мав провести у день звільнення [PERSON] 20.02.2025 р., виплату всіх сум, що їй належать. З довідки від 20.08.2025 р. про нараховану та невиплачену заробітну плату Заводу вбачається, що заборгованість Заводу з заробітної плати перед [PERSON] на кінець лютого 2025 р. та станом на 20.08.2025 р. становила та становить 87 766,00 грн. (а. с. 11). Таким чином Завод, в порушення частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, не виплатив [PERSON] у день звільнення 20.02.2025 р., всіх сум, що той належать, та має перед нею відповідну заборгованість у розмірі 87 766,00 грн. Суд не надає оцінки позиції Заводу щодо підстав, з яких він не виплатив [PERSON] у день звільнення 20.02.2025 р., всіх сум, що той належать, так як наведені вище положення статті 116 Кодексу законів про працю України не звільняють Завод від здійснення таких виплат, незалежно від причин, з яких такі виплати не можуть бути здійснені. Зважаючи на наведене, Суд задовольняє позов в частині вимоги про стягнення з Заводу на користь [PERSON] заборгованості з заробітної плати у розмірі 87 766,00 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто у разі, якщо порушення Заводом права [PERSON] на отримання у день звільнення всіх сум, що їй належать, призвело до її моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, то Завод має відшкодувати [PERSON] моральну шкоду. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що незаконними діями Заводу їй завдано моральну шкоду, яка полягає тому, що порушення її прав понад півроку завдали їй моральних страждань, призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і потребують від неї додаткових зусиль для організації свого життя, в результаті такого відношення до неї з боку адміністрації Заводу, якому вона віддала практично все своє свідоме життя, виникають неприємності в сім`ї, з`явилась заборгованість по комунальним послугам, вона змушена економити на предметах гігієни, одязі, не в змозі створити для своєї сім`ї нормальні умови для проживання, що негативно впливає на відносини в середині її родини. Завдана їй моральна шкода обумовлюється також моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Частиною першою та п`ятою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення наведених норм Цивільного процесуального кодексу України [PERSON] не подала доказів, які б підтверджували, що порушення Заводом її права на отримання у день звільнення всіх сум, що їй належать, призвело до втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, що через це порушення в неї виникають неприємності в сім`ї, з`явилась заборгованість по комунальним послугам, вона змушена економити на предметах гігієни, одязі, не в змозі створити для своєї сім`ї нормальні умови для проживання, вона зазнала моральних та фізичних страждань внаслідок порушення її законного права на заробітну плату (при цьому Суд наголошує, що є незрозумілим, які саме фізичні страждання відчувала [PERSON] через неотримання від Заводу у день звільнення всіх сум, що їх належать, у чому ці страждання проявлялися), приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Разом з тим, на думку Суду, очевидним є те, що порушення Заводом права [PERSON] на отримання у день звільнення всіх сум, що їй належать, призвело до її моральних страждань, оскільки, поза розумним сумнівом, ці суми є одним з джерел доходів [PERSON] , вона розраховувала на їх отримання від Заводу у визначений законодавством України строк, а саме у день звільнення. Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку має відшкодувати Завод, Суд, зважаючи на абзац другий частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України (Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості), приймає до уваги те, що розмір заборгованості Заводу перед [PERSON] становить 87 766,00 грн., загальновідомими обставинами у м. Бердичеві Житомирської області є те, що фінансовий стан Заводу значно погіршився після початку повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації та Завод має заборгованість по заробітній платі перед своїми діючими працівниками та працівниками, що звільнилися (така інформація неодноразово оприлюднювалася у засобах масової інформації та є загальнодоступною, зокрема, на сайтах у мережі Інтернет), а тому вважає, що розумним та справедливим буде розмір 4 388,30 грн., що становить 5% від розміру заборгованості Заводу перед [PERSON] . Таким чином Суд задовольняє позов в частині вимоги про стягнення з Заводу на користь [PERSON] грошових коштів у якості відшкодування моральної шкоди частково, а саме стягує грошові кошти у розмірі 4 388,30 грн. Судові витрати розподіляються за правилами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial