Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстрованого 02.06.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №785. В обґрунтування позову позивач зазначає, що від шлюбу у подружжя немає неповнолітніх дітей, що не перешкоджає розлученню через органи ДРАЦС, але через те, що Відповідач відмовляється подати спільну заяву до відповідних органів про розірвання шлюбу, вказаний спір можливо вирішити лише в судовому порядку. Позивач разом з Відповідачем не живуть як подружжя, не ведуть спільне господарство, оскільки стосунки та подальше подружнє життя з Відповідачем стало неможливим через взаємну втрату порозуміння та любові один до одного. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду надав заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02 червня 2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 02.06.2023 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №785. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати її прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved