Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

11 вересня 2025 року з Полтавського районного суду Полтавської області до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.07.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1096258, за умовами якого, відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 20000,00 гривень. Відповідачем належним чином не виконані кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 23.07.2024 року згідно умов договору факторингу № 2307-24 ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 1096258 від 11.07.2023 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», який набуло право вимоги до відповідача. Сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 40368,63 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 20368,63 гривень. Таким чином, представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1096258 від 11.07.2023 року в розмірі 40368,63 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2025 року передано цивільну справу на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області (а.с.13). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 вересня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.61-62). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2026 року постановлено ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. прохав проводити розгляд справи без участі позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що 11.07.2023 року на підставі анкети-заяви між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1096258 шляхом нанесення власноручного підпису (а.с.30-36). Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2 Договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 Договору). Сума кредиту (загальний розмір) складає 22000,00 гривень (п. 1.3 Договору). Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 20000,00 гривень на поточний рахунок споживача № [NUMBER] в АТ «ПУМБ», через транзитний рахунок [NUMBER] в АТ «ПУМБ»; - у розмірі 2000,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`зань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5 Договору (даний платіж споживач доручає здійснити Товариству (покладає обов`зок на Товариство в порядку, передбаченому ст. 528 ЦК України) з метою виконання зобов`язань споживача перед Товариством, передбачених п. 3.5 Договору). У пункті 3.5 Договору зазначено, що сплата процентів за перший день користування кредитом, здійснюється споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати процентів за перший день користування кредитом, споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню споживачу. Відповідно до пункту 1.4 Договору, строк кредиту становить 731 днів з кінцевим терміном повернення 11.07.2025 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього Договору (далі - Графік платежів). Згідно пункту 1.5 Договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) - 10 % в день (3650% річних); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 100 % річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає 197,74 % річних (п. 1.7 Договору). Пунктом 3.1 Договору визначено, що нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного в п. 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). На виконання умов договору № 1096258 від 11.07.2023 року ТОВ «Слон Кредит» перерахувало [PERSON] кошти в розмірі 20000,00 гривень на рахунок [NUMBER] (а.с.46). Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, заборгованість не погашає. 23.07.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» і ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу № 2307-24, відповідно до умов якого, ТОВ «Слон Кредит» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором про надання споживчого кредиту № 1096258 від 11.07.2023 року (а.с.22,39-44,51). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 2307-24 від 23.07.2024 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 40368,63 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 20368,63 гривень (а.с.24). Станом на 11.07.2025 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 40368,63 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 20368,63 гривень (а.с.25). Позивач направив на адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 40368,63 гривень (а.с.49), однак відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. За ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 1096258 від 11.07.2023 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 40368,63 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 гривень; заборгованість за відсотками - 20368,63 гривень. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом установлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь 6000,00 гривень витрат на правничу допомогу. За змістом частин 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 6000,00 гривень, які підтверджуються наданими позивачем доказами: - актом 1096258 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.05.2025 року; - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості; - додатковою угодою № 1096258 від 30 травня 2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року; - договором № 42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» в особі директора Романенка Михайла Едуардовича та адвокатом Лівак І.М. (а.с.21,26-29,45). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідач не подала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, та не довела їх неспівмірність. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Враховуючи складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 6000,00 гривень.

Outcome: approved