Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

07.08.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Галкін В.Л. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просить стягнути з ТОВ «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14.02.2025 р. по 11.06.2025 р. у розмірі 40127,52 грн. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 09.08.2019 р. по 14.02.2025 р. [PERSON] працював у ТОВ «Шляхбуд Тростянець». Станом на дату звільнення [PERSON] заборгованість ТОВ «Шляхбуд Тростянець» по виплаті заробітної плати склала 83676,86 грн, яка не була погашена своєчасно. Добровільно вказану заборгованість роботодавець не виплачував, у день звільнення не здійснив повний розрахунок. Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.03.2025 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 83676,86 грн. 11.06.2025 на виконання вказаного судового наказу відповідач здійснив виплату заборгованості з заробітної плати. Загальний час затримки розрахунку при звільненні склав 82 робочі дні. За вказаний час затримки розрахунку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток у сумі 40127,52 грн. Ухвалою судді від 13.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 30.11.2025 від представника позивача [PERSON] адвоката Галкінка В.Л. надійшло клопотання про витребування доказів, згідно з яким просить витребувати у відповідача інформацію про середньоденну заробітну плату позивача, виходячи з його середньої заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням (за виключенням періодів перебування у відпутці без збереження заробітної плати). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , представник позивача адвокат Галкін Вячеслав Леонідович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено справу до судового розгляду по суті; витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» інформацію про середньоденну заробітну плату [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), виходячи з його середньої заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням (за виключенням періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. У судове засідання сторони не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. У зв`язку з цим справа розглядається відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відсутність учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 09.08.2019 р. по 14.02.2025 р. [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів 1 класу в ТОВ «Шляхбуд Тростянець», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 8-11). Згідно з наказом директора ТОВ «Шляхбуд Тростянець» № 4-к від 14.02.2025 р. [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки ТОВ «Шляхбуд Тростянець» № 7 від 20.02.2025 р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] на дату звільнення 14.02.2025 р. складала 83676,86 грн (а.с. 12). Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.03.2025 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд Тростянець» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 83676,86 грн (а.с. 13). Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці [PERSON] за 11.06.2025 року ТОВ «Шляхбуд Тростянець» 11.06.2025 р. перераховано заробітну плату десятьма платежами на загальну суму 83676,86 грн (а.с. 14). Таким чином, заборгованість відповідача ТОВ «Шляхбуд Тростянець» по виплаті заробітної плати позивачу [PERSON] була погашена 11.06.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина роботодавця у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар доведення відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Встановлено, що у день звільнення повного розрахунку із позивачем відповідач не здійснив. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] на час звільнення 14.02.2025 року складала 83676,86 грн, яка була погашена 11.06.2025 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Шляхбуд Тростянець» № 7 від 20.02.2025 року та випискою АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням по картці [PERSON] за 11.06.2025 року. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст.77-80 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що отримавши копію позовної заяви, відповідач не скористався своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву, в судовому засіданні участі не брав, заперечень проти позову не висловлював, про причини затримки розрахунку з позивачем суд не повідомляв. Тобто відповідач, як роботодавець, не заперечив своєї вини у порушенні строків виплати заборгованості із заробітній платі, жодних належних доказів, що підтверджують обставини, які виключають його вину у несвоєчасному розрахунку з працівником до суд не подавав. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів/годин,а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів,які мають бути оплачені за середнім заробітком (абзац третій пункту 8 Порядку № 100). Відповідач не виконав вимоги ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2025 року в частині витребування інформації про середньоденну заробітну плату [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , виходячи з його середньої заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням (за виключенням періодів перебування у відпутці без збереження заробітної плати). У зв`язку з наведеним суд бере до уваги наданий стороною позивача розрахунок, згідно з яким середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи перед звільненням становить 489,36 грн, що підтверджується довідкою Форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 15-17). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема,ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] має вираховуватись за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а саме: з 15 лютого 2025 року (включно) по 10 червня 2025 року (включно), що становить 82 робочі днів. Тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України за період з 15 лютого 2025 року (включно) по 10 червня 2025 року (включно), становить 40127,52 гривень виходячи з наступного розрахунку: 82 робочі дні (10 робочих днів у лютому 2025 року + 21 робочий день у березні 2025 року + 22 робочих дні у квітні 2025 року + 22 робочих дні у травні 2025 року + 7 робочих днів у червні 2025 року) х 489,36 грн (середньоденна заробітна плата [PERSON] ) = 40127,52 гривень. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого в постанові від 27 квітня 2016 року в справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. З урахуванням фактичних обставин справи, розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум, періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, дій позивача та відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування правил статті 117 КЗпП України, суд вважає справедливим, пропорційним (співмірними) і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 40127,52 грн. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 40127,52 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 986,96 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 47, 116, 117, 233 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100,

Outcome: approved