Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області з позовною заявою в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Старосілецької сільської ради Житомирського районну Житомирської області від 18 лютого 2022 року № 466 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,1000 га за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 за [PERSON] та скасувати рішення державного реєстратора Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області Пашинської Д.В. від 13.06.2024 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 73623879, який зареєстровано право власності на земельну ділянку розміром 0,1000 га за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 за [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 05 травня 2009 року [PERSON] звернувся до сесії Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області ( на даний час Старосілецька сільська рада Житомирського району Житомирської області) з заявою про виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га в межах населеного пункту на землях запасу Городської сільської ради в селі Високій Камінь для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області (сорок третьої сесії сільської ради сьомого скликання) від 01 жовтня 2019 року № 837, внесено зміни до рішення тридцять другої сесії сільської ради п`ятого скликання від 05 червня 2009 року № 342 та вирішено: надати дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтовною площею 0, 1000 в с. Високій Камінь. Проект відведення земельної ділянки у власність [PERSON] погодити в порядку встановленому ст.. 186-1 ЗК України. Рішенням виконавчого комітету Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області від 24 жовтня 2019 року № 65вирішено: присвоїти поштову адресу земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1000 га, яка знаходиться в користування [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . У 2020 році фізична особа - підприємцем [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальної площею 0,1000 га у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку будівельні споруд (присадибна ділянка) (02.01) із земель комунальної власності в [ADDRESS] . Рішенням Старосілецької сільської ради Коростишівського району Житомирської області (одинадцятої сесії восьмого скликання ) від 16 липня 2021 року № 345 вирішено: затвердити [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку будівель і споруд ( присадибна ділянка ) (02.01) із земель комунальної власності в [ADDRESS] , передати громадянину [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1822581703:02:001:0017. Для реєстрації права власності на земельну ділянку, звернувшись до державного реєстратора. Однак отримав відмову,оскільки дана земельна ділянка з кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Старосілецької сільської ради про передачу земельної ділянки у власність від 18 лютого 2022 року № 664. Позивач вважає, що рішення, яке оскаржується, є незаконним та підлягає скасуванню Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2024 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0, 10 га, з кадастровим номером 1822581703:02:001:0017, що належить [PERSON] . Протокольною ухвалою від 09 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив визнати незаконним та скасувати рішення Старосілецької сільської ради від 18.02.2022 №664 у частині передачі відповідачу у власність земельної ділянки, скасувати рішення державного реєстратора від 13.06.2024 про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 за відповідачем. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, зазначила, що рішення Старосілецької сільської ради №664 від 18.02.2022 прийняте з дотриманням норм чинного законодавства та у межах повноважень, оскільки на момент звернення відповідача до сільської ради та прийняття останньою відповідного рішення спірна земельна ділянка була сформована у Державному земельному кадастрі і перебувала у комунальній власності, а право позивача на цю земельну ділянку на той час не було зареєстровано. Загалом, представник відповідача підтримала зазначене у відзиву на позовну заяву від 15.11.2024 та додаткових поясненнях від 07.01.2025. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Старосілецька сільська рада свого представника у судове засідання не направила, про розгляд справи повідомлені належним чином, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги заперечують, направили відзив на позовну заяву від 15.11.2024. Третя особа Державний реєстратор Старосілецької сільської ради Пашинська Д. В. у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява в якій зазначено, що розгляд справи проводити без її участі, щодо прийнятого рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] подав заяву до Городської сільської ради про виділення земельної ділянки у власність по [ADDRESS] , що підтверджується копією заяви від 05 травня 2009 року. Рішенням Городської сільської ради від 05 червня 2009 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки із передачею в приватну власність із земель запасу Городської сільської ради, яка розташована в межах населеного пункту [ADDRESS] . В подальшому Рішенням 43 сесії Городської сільської ради сьомого скликання від 01 жовтня 2019 року на підставі заяви [PERSON] внесено зміни до рішення тридцять другої сесії сільської ради п`ятого скликання від 05.06.2009 року № 342 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки гр.. [PERSON] в зв`язку з передачею в приватну власність» а саме виклали в такій редакції: надати дозвіл гр.. [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в селі Великий Камінь Коростишівського району Житомирської області. Проект відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] погодити в порядку встановленому ст.. 186-1 ЗК України та подати на розгляд та затвердження сесії сільської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Городської сільської ради від 24 жовтня 2019 року присвоєно поштову адресу земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] , ФОП [PERSON] розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1000 га у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)- 02.01 із земель комунальної власності в [ADDRESS] . На підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що за адресою: [ADDRESS] , 24.02.2021 зареєстровано земельну ділянку та присвоєно кадастровий номер 1822581703:02:001:0017, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № витягу НВ-5317749142021. Враховую витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5317749142021, громадянину [PERSON] , затвердили проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1000 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) 02.01. із земель комунальної власності в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з рішенням Старосілецької сільської ради одинадцятої сесії восьмого скликання від 16.07.2021 року за № 345. Відповідно до листа від державного реєстратора Пашинської Д.В. від 16.10.2024 за № б\\н, адресований [PERSON] , в якому зазначено, що проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 є неможливим так як речове право на нерухоме майно та їх обтяженнями вже зареєстровано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність, серія та номер: 664, виданий 18.02.2022 Старосілецькою сільською радою, зареєстровано за [PERSON] 19 сесією Старосілецької сільської ради 8 скликання вирішено, передати громадянину [PERSON] у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, кадастровий номер 1822581703:02:001:0017, що підтверджується копією рішення від 18.02.2022 за № 664. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 14 Конституції України та частини другої статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом (ст. 378 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною сьомою цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. За змістом статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 186-1 ЗК проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16). Разом з тим Верховний Суд виробив підхід про те, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проєкту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди (див. постанови Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 700/317/20, від 08 листопада 2021 року у справі № 712/8720/20). В своїй практиці верховний Суд наголошує, що за змістом статті 118 ЗК завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі (див. постанови Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 695/1038/22, від 11 квітня 2024 року усправі № 607/10862/22). Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. На думку суду, обставини справи вказують на відсутність достатніх підстав вважати, що відповідачами процедура надання земельної ділянки у власність проведена у законний спосіб, добросовісно та прозоро, в тому числі без порушення прав інших осіб, які також мали правомірне очікування на дану земельну ділянку. Наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК), першочергове право на таке отримання має особа на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка (постанова Верховного Суду від 15.10.2025 у цивільній справі №386/987/19). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. В даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, який зводиться до забезпечення рівності права власності на землю громадян, у зв`язку з відсутністю набуття права приватної власності на спірну земельну ділянку зі сторони відповідачів, суд дійшов до висновку про визнання доводів позивача обґрунтованими, а обраний спосіб захисту порушеного права - таким, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є ефективним, тобто призведе до ефективного захисту її прав та інтересів. В даному випадку належним способом захисту порушеного права власності є визнання незаконним та скасування рішення Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 лютого 2022 року № 664 в частині передачі земельної ділянки розміром 0,1000 га за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 громадянину [PERSON] та скасування рішення державного реєстратора Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 13.06.2024 про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 73623879, яким зареєстровано право власності на земельну ділянку розміром 0, 1000 га за кадастровим номером 1822581703:02:001:0017 за [PERSON] . Разом із тим, порядок скасування запису про державну реєстрацію, відновлення попереднього запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або повернення земельної ділянки до комунальної власності вирішується відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . Зокрема, абз.2 ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. № 3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з вищевикладених мотивів та доводів. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складаються зі сплаченого судового збору за пред`явлення позову що містить дві вимоги немайнового характеру в сумі 2422, 40 грн. (з розрахунку 1211,20*2=2422,40) та судового збору за пред`явлення заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог та відсутністю в матеріалах справи документів про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, з відповідачів слід стягнути судовий збір пропорційно заявлених позовних вимог відповідного до кола відповідачів у розмірі 3028 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки клопотань про скасування заходів забезпечення позову від учасників справи до суду не надходило, підстав для їх скасування судом не встановлено, у зв`язку з чим зазначені заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved