Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 20.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 450243-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 450243-КС-001 про надання кредиту, яку 20.02.2022 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 450243-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Таким чином, 20.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено Договір № 450243-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86454777 процентів за кожен день користування Кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 22 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Крім того, 04.03.2022 між Сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору №450243-КС-001; 30.03.2022 між Сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору №450243-КС-001; 27.04.2022 між Сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору №450243-КС-001; 15.05.2022 між Сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору №450243-КС-001. Згідно вказаних додаткових угод, сторони внести зміни щодо терміну кредитування, який продовжили до 25.12.2022, а строк кредитування - 45 тижнів На момент подання позовної заяви боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 450243-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 450243-КС-001 станом на 10.04.2024 утворилась заборгованість на загальну суму 69 666,24 грн., яка складається з: 21753,30 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 44 612,94 грн. - суми прострочених платежів по процентах; 3 300,00 грн. - суми прострочених платежів за комісією. Ухвалою суду від 03.09.2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. 18.11.2025 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якій заперечила щодо задоволення позову. В обгрунтування чого вказала, що між сторонами дійсно було укладено кредитний договір на суму 22000 грн., однак вона заперечує укладення між сторонами додаткових угод та продовження строку кредитування. Позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення додаткових угод між сторонами, а також що такі угоди укладались саме з відповідачем. Окрім цього, позивачем не надано до суду первинної виписки з карткового рахунку, з якої можна було б встановити факт перерахування кредитних коштів відповідачу, користування ними, часткове повернення коштів та наявність у неї заборгованості. В свою чергу, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом. Факт неукладеності додаткових угод означає, що правові наслідки таких "угод" для відповідача не виникають. Будь яке збільшення строку кредиту без згоди позичальника є недійсним та суперечить свободі договору. Тобто фактично договір був укладений на строк 24 тижні, а не 45 тижнів, як зазначає позивач. Також позивач заперечує щодо стягнення комісії у розмірі 3300,00 грн., вважає її нікчемною та необґрунтованою. Ухвалою суду від 15.01.2026 поновлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позов, відзив приєднано до матеріалів справи №133/1619/24. 19.11.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому заперечив щодо доводів представника відповідача. Зазначив, що до позовної заяви були додані візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору та Додаткових угод, у яких детально відображені всі дії Сторін щодо укладення Кредитного договору та Додаткових угод в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію".Вказав, що всі доводи представника відповідача спростовуються наведеними у відповіді на відзив постановами судів (судовою практикою). Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 14.01.2026 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, які тотожні викладеній позиції у відповіді на відзив. Судом встановлено, що 20.02.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір № 450243-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с. 23-26) 20.02.2022 ТОВ «Бізнес позика» направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 450243-КС-001 про надання кредиту (а.с. 27-30). 20.02.2022 року [PERSON] прийняла пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 450243-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою (а.с. 70-73). Також, 20.02.2022 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора G-0641 (а.с. 20-21). Відповідно до п. 2.1 договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання споживчих кредитів. Протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. У пункті 3 Договору наведено детальний графік платежів. Згідно п. 7 Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та, відповідно, укладає Договір. Також з договору вбачається, що позичальником [PERSON] договір був підписаний електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором G - 2083. Відповідно до анкети клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства на сайті https://.my.bizpozyka.com) Юхимчук Т.М. надала свої особисті відомості/персональні дані, адресу, ІПН, паспортні дані, електронну адресу, номер телефону, номер банківського рахунку/банківської картки № [NUMBER] (а.с. 52). Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта [PERSON] щодо укладення електронного договору про надання кредиту №450243-КС-001 від 20.02.2022 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com (а.с. 50). 20.02.2022 позивач видав кредит відповідачу [PERSON] шляхом перерахунку коштів в сумі 22000 грн. на картку № [NUMBER] згідно кредитного договору №450243-КС-001 від 20.02.2022, що підтверджується копією платіжного доручення №495074193 від 20.02.2022 (а.с. 57). З інформації наданої AT «Універсалбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 23.09.2025, судом встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) в банку емітовано карту № [NUMBER] . З виписки, наданої AT «Універсалбанк» по рахунку [PERSON] за період 20.02.2022-10.04.2024, судом встановлено, що 20.02.2022 на його рахунок відбулось зарахування коштів в сумі 22000 гривень. 04.03.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до Договору № 450243-КС-001 про надання кредиту через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-2325. Також, 04.03.2022 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора G-2239, з оновленими умовами кредитування (а.с. 32-34, 49, 74, 79). Згідно вказаної додаткової угоди, між сторонами було погоджено нові умови кредитування в частині строку кредитування, а саме: строк кредитування становитиме 32 тижні; термін дії Договору - до 30.09.2022 року. 30.03.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до Договору № 450243-КС-001 про надання кредиту через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-3609. Також, 30.03.2022 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора G-1841, з оновленими умовами кредитування (а.с. 35-37, 53, 69, 75). Згідно вказаної додаткової угоди, між сторонами було погоджено нові умови кредитування в частині строку кредитування, а саме: строк кредитування становитиме 34 тижні; термін дії Договору - до 12.10.2022 року. 27.04.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до Договору № 450243-КС-001 про надання кредиту через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6417. Також, 27.04.2022 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора G-1571, з оновленими умовами кредитування (а.с. 41-45, 54, ). Згідно вказаної додаткової угоди, між сторонами було погоджено нові умови кредитування в частині строку кредитування, а саме: строк кредитування становитиме 38 тижні; термін дії Договору - до 09.11.2022 року. 15.05.2022 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №4 до Договору № 450243-КС-001 про надання кредиту через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-8113. Також, 15.05.2022 [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора G-4284, з оновленими умовами кредитування (а.с. 46-48, 51, 82-83). Згідно вказаної додаткової угоди, між сторонами було погоджено нові умови кредитування в частині строку кредитування, а саме: строк кредитування становитиме 45 тижні; термін дії Договору - до 25.12.2022 року. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.04.2024 року утворилась заборгованість за договором № 450243-КС-001 від 20.02.2022 року в розмірі 69666,24 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 21 753,30 грн, суми прострочених платежів по процентах 44612,94 грн, суми прострочених платежів за комісією 3300 грн (а.с. 12-19). Отже, суд доходить висновку, що позивачем в повному обсязі доведено виконання ним своїх зобов`язань перед відповідачем за договором №450243-КС-001 від 20.02.2022, та укладення додаткових угод №1, 2, 3, 4 до кредитного Договору. В свою чергу, доказів того, що відповідач [PERSON] виконала свої зобов`язання за вказаним договором матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору зарахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, як визначено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В силу частин 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд встановив, що відповідач отримав кредитні кошти, однак вчасно їх не повернув, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. В своєму відзиві відповідач посилається на недоведеність факту належного укладення електронного договору та додаткових угод до нього. Також вказує на те, що матеріали справи не містять доказів того, що йому було надано повну та достовірну інформацію про умови кредитного договору. Однак, наведені доводи представника відповідача суд відхиляє з огляду на таке. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 зробив правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони не досягли б згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання кредиту № 4502435-КС-001 від 20.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису шляхом зазначення одноразового ідентифікатору: «G-2083». Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] при його оформленні зазначила свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, електрону адресу, адресу місця реєстрації (проживання), номер телефону, номер банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таким самим принципом було укладено Додаткові угоди №1, 2, 3, 4 до Договору про надання кредиту № 450243-КС-001 від 20.02.2022. Отже підписанням договору про надання кредиту № 450243-КС-001 від 20.02.2022 та Додаткових угод, [PERSON] підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Без вчинення вказаних вище дій, зокрема надання особистих даних для оформлення кредитного договору, у тому числі номеру телефону та / або та електронної пошти для отримання одноразового ідентифікатора, такий правочин не був би укладений. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, вимог про визнання кредитного договору № 450243-КС-001 від 20.02.2022 та Додаткових угод до нього, недійсним (неукладеним) відповідачем не заявлено. До того ж, будь-яких доказів неукладення відповідних договорів матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком відповідача. В той же час отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 22 000 грн підтверджується матеріалами справи. Отже, суд вважає доведеним, що кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору та Додаткових угод до нього. Твердження представника відповідача про те, що позивачем не надані первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують отримання кредиту, користування ним та наявність заборгованості і її розмір, суд вважає безпідставними з огляду на таке. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. При цьому, згідно з п. 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки - це рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц. Водночас ТОВ «Бізнес позика» як фінансова установа не є банком та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому відповідач не надав таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість перевірити існування тих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог. Разом з тим, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, нараховані відсотки відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору, сума платежів та залишки непогашеної відповідачем заборгованості. В свою чергу, стороною відповідача не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності. Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи кредитний договір сторони погодили, що загальна сума отриманого кредиту становить 22 000 грн, які були перераховані на банківську картку позичальника. Сторони визначили, що строк кредиту становить 45 тижнів, процентна ставка в день 0,86454777 фіксована; комісія за надання кредиту - 3 300 грн, термін дії Договору - до 25.12.2022 року. Протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. У пункті 3 Договору наведено детальний графік платежів. Отже, нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості. Посилання відповідача на нікчемність договору в частині стягнення комісії є безпідставними, оскільки сторони при укладенні договору узгодили умови кредитування, зокрема, щодо розміру комісії за надання кредиту як разовий платіж в розмірі 3 300 грн. Крім того, суд враховує, що 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обгрунтовність позову та його задоволення в повному обсязі. Тобто, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 450243-КС-001 від 20.02.2022 в розмірі 69666,24 грн., з яких: 21 753,30 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 44 612,94 грн. - прострочена заборгованість по процентах, 3 300 грн. - прострочена заборгованість за комісією. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved