Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, а саме визнати відумерлою спадщину, що складається з квартири [ADDRESS] , що залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та передати її у власність територіальній громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради. В обґрунтування заяви посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначення Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Орган місцевого самоврядування який наділений повноваженнями щодо визнання спадщини відумерлою є певна територіальна громада, інтереси якої представляє міська рада. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2025 року вбачається що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н 05.12.2003 року видане ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика». [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується листом №30494/06.9-44 від 22.07.2025 року Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Відомо, що спадкодавець була самотньою, законні спадкоємці за заповітом та за законом відсутні. Ухвалою судді від 25 вересня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено до судового розгляду та витребувано у Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) витяг із спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] . 26 листопада 2025 року на адресу суду надійшли інформаційні довідки від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в якій вказано що в Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ, свідоцтва про право на спадщину та заповіти відсутня. 13 січня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення за відсутності учасників судового розгляду. Так, представником заявника Дніпропетровської міської ради надано заяву щодо розгляду справи без фіксації процесу, заяву просив задовольнити. Заінтересована особа надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за їх відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2025 року вбачається що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н 05.12.2003 року видане ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика».. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується листом №30494/06.9-44 від 22.07.2025 року Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до наданої інформації від Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори в якій вказано що в Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ, свідоцтва про право на спадщину та заповіти на ім`я [PERSON] , [INFO] відсутня Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ст. 1216 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначення Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органами місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Орган місцевого самоврядування який наділений повноваженнями щодо визнання спадщини відумерлою є певна територіальна громада, інтереси якої представляє міська рада. Частиною 1 ст. 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Згідно вимог частини 3 статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Згідно зі ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового розгляду в їх сукупності, враховуючи, що після смерті [PERSON] пройшло більше 10 років, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки, заявник звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved