Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором (оферти) № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025 в загальній сумі 12 949 грн 77 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 01.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 26.03.2025-100000113, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 4 500 грн строком на 140 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % в день та комісії, пов`язаної із наданням кредиту в розмірі 900 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.08.2025 складає 12 949 грн 77 коп., з яких 4 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 670 грн - заборгованість за процентами, 529 грн 77 коп. заборгованість за комісією, 2 250 грн заборгованість за неустойкою. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 12 949 грн 77 коп. та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Рассказов Д.І. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, яка повернулась до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 19.11.2025). Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки, тому, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.01.2026, враховуючи положення ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 01.04.2025 укладено в електронній формі кредитний договір № 26.03.2025-100000113, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е154. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 4 500 грн, зі строком користування кредитом 140 днів з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 18.08.2025, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язана із наданням кредиту складає 900 грн і нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 1-4, 6-7 договору). На виконання умов вказаного договору кредитні кошти в розмірі 4 500 грн 01.04.2025 були перераховані відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується листом № 320-0810 від 08.10.2025, наданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання договору на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного з позивачем. Відповідачем було здійснено часткове погашення боргу 11.04.2025 на суму 1 000 грн 23 коп., що враховано позивачем під час формування довідки про заборгованість. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025 розмір заборгованості відповідача станом на 18.08.2025 складає 12 949 грн 77 коп., з яких 4 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 670 грн - заборгованість за процентами, 529 грн 77 коп. заборгованість за комісією, 2 250 грн - заборгованість по неустойці. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е154. На підставі такого договору відповідачем 01.04.2025 отримані кредитні кошти в розмірі 4 500 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, зазначених у кредитному договорі № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та комісії. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору № 26.03.2025-100000113 від 01.04.2025 відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4 500 грн, заборгованості за відсотками 5 670 грн та заборгованості за комісією 529 грн 77 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача неустойки у розмірі 2 250 грн, то слід зазначити наступне. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 2 250 грн нарахована відповідачу в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідач є звільненою від сплати такої неустойки, підстави для її стягнення із відповідача на користь позивача відсутні. За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 10 699 грн 77 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу 4 500 грн, заборгованість за відсотками 5 670 грн та заборгованість за комісією, пов`язаною із наданням кредиту 529 грн 77 коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 001 грн 63 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума плаченого судового збору/ х 82,63 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 2 001 грн 63 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial