Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Рупс В.О. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] з 01.05.2015 працював на посаді електрогазозварювальника 5 розряду, а з 01.03.2021 був переведений на посаду механіка дільниці дробарно-сортувальної дільниці Малинського заводу з виробництва щебеневої продукції ТОВ «ЮНІГРАН», що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 22.04.2008. 20.02.2025, відповідно до наказу № 44-К/ТР про припинення трудового договору (контракту), позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні позивачу не було надано копію наказу про звільнення та не здійснено виплату належних при звільненні розрахункових коштів; лише в усній формі було повідомлено, що сума таких коштів становить 45 000,00 грн. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 45 000 грн. та 6000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою від 18.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14.12.2025 від представника відповідача надійшли довідка про заборгованість із заробітної плати та клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 500 грн у разі підтвердження факту надання правової допомоги. При цьому зазначено, що відповідачем не надано доказів понесення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Судом встановлено, що згідно із записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 22.04.2008 [PERSON] з 01.05.2015 працював на посаді електрогазозварювальника 5 розряду, а з 01.03.2021 був переведений на посаду механіка дільниці дробарно-сортувальної дільниці Малинського заводу з виробництва щебеневої продукції ТОВ «ЮНІГРАН». Відповідно до наказу № 44-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) від 20.02.2025 позивач звільнився із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно з довідкою про заборгованість із виплати заробітної плати № 0000003 заборгованість із заробітної плати станом на 13.01.2026 становить 45 464,89 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 31.03.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юнігран» по нарахованій позивачу заробітній платі на день звільнення становить 45464,89 грн. Позивач просить стягнути 45000 грн. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 45000 грн з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, в інтересах позивача діє адвокат Рупс В.О., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає: 6 000,00 гривень витрат на правничу допомогу. Суду не надано доказів, які підтверджують факт понесення витрат на правничу допомогу. Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, судовий збір у цій частині підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial