Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

03 вересня 2024 року представник АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2019 до 31.05.2024, а саме: основний борг у розмірі 20 668 грн. 19 коп., інфляційні втрати 1 802 грн. 27 коп., 3% річних 686 грн. 34 коп., пеню 196 грн. 88 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 у розмірі 8 грн. 34 коп., а також стягнути з відповідачів судовий збір у сумі 3 028 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , споживачами яких є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Хоча договір про надання послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами у письмовій формі укладений не був, послуги фактично надавалися, споживачі ними користувалися, а отже, зобов`язані здійснювати їх оплату. Крім того, 01.10.2021 АТ «Криворізька теплоцентраль» як виконавцем послуг на своєму офіційному веб-сайті було розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня його опублікування від відповідачів не надходило документів, які б підтверджували прийняття власниками багатоквартирного будинку рішення щодо обрання іншої моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачами фактично було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. АТ «Криворізька теплоцентраль» свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення виконувало належним чином, однак у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами обов`язку щодо оплати наданих послуг за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 утворилася заборгованість у розмірі 20 668 грн. 19 коп. На зазначену суму заборгованості позивачем у порядку ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати у розмірі 1 802 грн. 27 коп., 3% річних у сумі 686 грн. 34 коп. та пеню у розмірі 196 грн. 88 коп. Заборгованість зі сплати плати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 склала 8 грн. 34 коп., нараховану за травень 2024 року. Оскільки відповідачі добровільно заборгованість не погашають та звернення позивача з цього приводу ігнорують, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» була вимушена звернутися до суду за захистом майнових інтересів товариства. Рішенням суду від 27 листопада 2024 року, ухваленим при заочному розгляді справи, позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії задоволено повністю (а.с.45-48). Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення суду від 27 листопада 2024 року скасоване, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.74-75). Не погоджуючись із пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] у судовому засіданні висловила заперечення по суті позову та зазначила, що не визнає заявлені до неї вимоги, оскільки вони, зокрема, пред`явлені з пропуском строку позовної давності. На її думку, заборгованість заявлена за період з 2019 року, тоді як позов подано до суду у 2024 році. Відповідач також звернула увагу, що відповідно до положень цивільного законодавства строк позовної давності застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення. Водночас вона зазначила, що не брала участі у розгляді справи з наведених нею причин, у зв`язку з чим не мала можливості заявити про застосування позовної давності у встановлений законом строк. Крім того, [PERSON] заперечувала проти нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, посилаючись на заборону нарахування таких санкцій у період дії воєнного стану. 04 листопада 2025 року від представника позивача [PERSON] до суду подано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких остання просила суд врахувати обставину часткової сплати заборгованості. Зокрема зазначено, що станом на 28.10.2025 заборгованість за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 частково погашена та становить 16 490,73 грн. При цьому вказана оплата була здійснена відповідачами після ухвалення судом рішення у справі №214/7383/24. Крім того, протокольною ухвалою суду від 13 січня 2026 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до розгляду заяву представника позивача Шевченко Ю.С. про зменшення позовних вимог із поновленням строку на її подання. Представник позивача Шевченко Ю.С. підтримала заяву про зменшення позовних вимог та просила суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2019 по 31.05.2024 у розмірі 16 490 грн. 73 коп. основного боргу, інфляційні втрати 1 802 грн. 27 коп., 3% річних 686 грн. 34 коп., пеню 196 грн. 88 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 у розмірі 8 грн. 34 коп., а також судовий збір у сумі 3 028 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково та просила суд стягнути заборгованість солідарно з усіх відповідачів. Вона зазначила, що не заперечує факту наявності заборгованості, однак перебуває у скрутному матеріальному становищі, має намір оформити субсидію, а також вказала, що відповідач [PERSON] не сплачує за себе відповідну заборгованість. У подальшому покладалась на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, будучи неодноразово належним чином повідомленими усіма можливими процесуальними способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження по справі не вживались. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію учасників справи, суд доходить висновку про можливість задоволення позовних вимог з огляду на таке. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на житлові та комунальні. До житлових послуг належать послуги з управління багатоквартирним будинком, що включають утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень і прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів, за умовами яких таке обслуговування здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, а також поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. До комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , за якою вони зареєстровані, а саме: [PERSON] з 25.12.1997, [PERSON] з 17.11.2010, [PERSON] з 10.06.1987 і до теперішнього часу, що підтверджується відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади та Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно з даними АТ «Криворізька теплоцентраль», зазначена квартира перебуває у приватній власності, при цьому власником житлового приміщення зазначена [PERSON] , яка знята з реєстрації місця проживання 14.04.2020, та на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відомості про зміну власника житлового приміщення, а також про переоформлення особового рахунку на іншу особу у матеріалах справи відсутні. АТ «Криворізька теплоцентраль» як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція з цього приводу сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі №642/2858/16. Крім того, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачами, як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця протягом опалювальних сезонів з листопада 2019 року до травня 2024 року включно позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи з встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення, яка становить 43,1 кв. м. Нарахування проводилося без урахування пільг та субсидій, за винятком наданої компенсації у розмірі 1 000 грн. у листопаді 2021 року. Водночас [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином не сплачували за надані послуги, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 20 668 грн. 19 коп., що підтверджується наданим розрахунком за період з 01.11.2019 до 31.05.2024. За зазначений період відповідачі сплатили загалом 500 грн., зокрема 200 грн. у березні 2022 року та 300 грн. у листопаді 2023 року, із фактично нарахованих 22 618 грн. 94 коп. (з урахуванням перерахунку 450 грн. 75 коп. та компенсації 1 000 грн.). Нараховану за травень 2024 року плату за абонентське обслуговування у розмірі 8 грн. 34 коп. відповідачі не сплатили. Крім того, станом на 28.10.2025 заборгованість за вказаною адресою ще була частково погашена та становила 16 490 грн. 73 коп. При цьому зазначена оплата відповідачами здійснена після ухвалення судом рішення від 27 листопада 2025 року у справі №214/7383/24, у зв`язку з чим представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог. У матеріалах справи відсутні будь-які документи або інші належні докази, що підтверджують звернення відповідачів до АТ «Криворізька теплоцентраль» у встановленому законодавством порядку із претензіями щодо: порушення порядку надання житлово-комунальних послуг; зміни споживчих властивостей зазначених послуг; перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт. Крім того, у справі не містяться акти-претензії або інші документи, що були складені та підписані у зв`язку з зазначеними обставинами. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, яка передбачає спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, проте у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, та перевіривши обґрунтованість і правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2019 до 31.05.2024 у розмірі 16 490 грн. 73 коп. розрахована вірно з урахуванням поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог. Частиною 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг виникло у зв`язку з користуванням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] одним об`єктом нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зазначені особи мають неподільне зобов`язання зі сплати послуг за централізоване опалення цієї квартири. Відповідно, сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з усіх відповідачів за відповідні періоди. Щодо заявленого клопотання відповідачем [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали. місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який послідовно продовжувався до 31.06.2023 року постановами КМУ: від 11.03.2020 року №211 з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року; від 20.05.2020 №392- з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року; від 22.07.2020 №641 - з 1 серпня 2020 року до 19 грудня 2020 року; від 09.12.2020 року №1236 з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року. Так відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який набув чинності 02.04.2020, строки, визначені ст.ст.257-258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №2102-ХІ, введено військовий стан на всій території України, який неодноразово продовжувався та який триває до теперішнього часу. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 за №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 за №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 за №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: -нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 №285); -припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 за №285); -стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2019 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 № 285); -нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24.02.2022 за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.». Таким чином, відповідно до вказаної постанови від 29.12.2023 за №1405, яка набрала чинності 30.12.2023, з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Суд встановив, що м. Кривий Ріг не віднесено до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або які перебувають в тимчасовій окупації. За таких обставин відсутні правові підстави для звільнення відповідачів від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (дата набрання чинності цього пункту 17.03.2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Із наведеного випливає, що строки позовної давності за будь-якими цивільними позовами, які перебувають у юрисдикції судів на території України та не сплили станом на 11.03.2020, відповідно до чинного законодавства законодавчо призупинені на період дії карантину, а також на відповідний термін дії воєнного стану, що фактично подовжує строки їх перебігу. Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з 01.11.2019 до 01.05.2021 закінчився під час дії карантину, однак, ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.11.2019 до 31.05.2024. Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі у встановлені законом строки не здійснювали повну оплату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, а сплата проводилася лише частково, а саме: у листопаді 2021 року зараховано 1 000 грн. компенсації, у березні 2022 року 200 грн., у листопаді 2023 року 300 грн., у липні 2025 року 4 177,46 грн., та з огляду на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення солідарної заборгованості з відповідачів за період, починаючи з 01.11.2019, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої за період до 31.05.2024 (у межах заявлених вимог), підлягають задоволенню в судовому порядку. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення, а також членів його сім`ї, які є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, доведеність заявленого позивачем розміру заборгованості, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, з урахуванням поданої представником позивача заяви про зменшення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожного окремо, в рівних частках, на користь позивача по 1009 грн. 34 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved