Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» -Логош Т.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 28.12.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 28.12.2024 року- 100002095 від 28.12.2024 року строком на 140 днів, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3000 гривень. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 8670 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 3000 гривень, по процентам 3570 гривень, комісії 150 гривень, додаткової комісії 450 гривень, по неустойці 1500 гривень. Натомість, відповідач добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернулася із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Ухвалою суду від 16.10.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлявся про час та місце розгляду справи судовою повісткою за місцем реєстрації. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.12.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 28.12.2024 року- 100002095 від 28.12.2024 року строком на 140 днів, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3000 гривень. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 8670 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 3000 гривень, по процентам 3570 гривень, комісії 150 гривень, додаткової комісії 450 гривень, по неустойці 1500 гривень. Кредитні кошти було перераховано відповідачці за реквізитами електронного платіжного засобу, що були вказані нею у Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачкою також було підписано паспорт споживчого кредиту. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК. а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, з урахуванням положень Закону № 2120-1X, яким доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідних положень п. 6-1 Закону Україні «Про споживче кредитування», не підлягає стягненню неустойка, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім цього, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а фінансова установа не мала права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, підлягають до задоволення лише позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальній сумі 6570 гривень. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1835 гривень 45 копійок сплаченого судового збору, як 75, 77 % від заявлених позовних вимог.

Outcome: partial