Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами в загальному розмірі 73 883.82 грн., з яких: 1) за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 в розмірі 21 063 грн. (7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6993 грн. сума заборгованості за відсотками; 6370 грн. сума заборгованості за штрафом; 700 грн. комісія за видачу кредиту); 2) за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 в розмірі 18 204.82 грн. (5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2656.26 грн. сума заборгованості за процентами; 952.10 грн. комісія за видачу кредиту; 2450 грн. комісія за обслуговування кредиту; 7146.46 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня); 3) за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 в розмірі 12 270 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 750 грн. комісія за видачу кредиту; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 6000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня); 4) за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 в розмірі 10 520 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня); 5) за кредитним договором №8617967 від 15.04.2025 в розмірі 11 826 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2308.50 грн. сума заборгованості за процентами; 6000 грн. неустойка; 517.50 грн. комісія за надання кредиту). В обгрунтування позову зазначено, що 10.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено кредитний договір №23763-04/2025, за яким відповідач отримала кредитні кошти та які зобов`язалася повернути в обумовлені сторонами строки та порядку. 29.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №29072025, згідно з яким майнові права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників від 29.07.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №23763-04/2025 складає 21 063 грн. (7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6993 грн. сума заборгованості за відсотками; 6370 грн. сума заборгованості за штрафом; 700 грн. комісія за видачу кредиту). 11.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100561016, за яким відповідач отримала кредитні кошти та які зобов`язалася повернути в обумовлені сторонами строки та порядку. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №28072025, згідно з яким майнові права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №3 від 28.07.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №100561016 складає 18 204.82 грн. (5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2656.26 грн. сума заборгованості за процентами; 952.10 грн. комісія за видачу кредиту; 2450 грн. комісія за обслуговування кредиту; 7146.46 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 14.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5897988, за яким відповідач отримала кредитні кошти та які зобов`язалася повернути в обумовлені сторонами строки та порядку. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №28072025, згідно з яким майнові права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №2 від 28.07.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №5897988 складає 12 270 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 750 грн. комісія за видачу кредиту; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 6000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 11.04.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено кредитний договір №1124292, за яким відповідач отримала кредитні кошти та які зобов`язалася повернути в обумовлені сторонами строки та порядку. 25.07.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №25072025, згідно з яким майнові права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників від 25.07.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1124292 складає 10 520 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 15.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №8617967, за яким відповідач отримала кредитні кошти та які зобов`язалася повернути в обумовлені сторонами строки та порядку. 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25, згідно з яким майнові права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників №13 від 26.08.2025, заборгованість [PERSON] за Договором кредитної лінії №8617967 складає 11 826 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2308.50 грн. сума заборгованості за процентами; 6000 грн. неустойка; 517.50 грн. комісія за надання кредиту). У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаними кредитними договорами, в неї виникла вищезазначена заборгованість, яку позивач, як новий кредитор, просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою суду від 12.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Копію позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, але відправлення повернуто до суду. Відзиву на позов до суду не надано. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, до суду не надходило. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Щодо кредитного договору №23763-04/2025 від 10.04.2025. Судовим розглядом встановлено, що 10.04.2025 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Y397, між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансовго кредиту №23763-04/2025. Відповідно до умов договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 7000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за видачу кредиту та сплатити проценти на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 договору). Кредит надається клієнту на картку, вказану клієнтом, 4149-49хххххх6606 (п. 1.6 договору). Кінцева дата погашення кредиту 07.08.2025. (п. 1.2 договору). Процентна ставка фіксована, нараховується товариством в розмірі 0.90% в день на залишок заборгованості, також товариством нараховується одноразова комісія за видачу кредиту 700 грн. (п. 1.4 договору). У випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості (п. 5.3 договору). Аналогічним шляхом, а саме за допомогою одноразово електронного ідентифікатора W914 [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту, в якому відображені істотні умови надання кредиту, а також графік сплати платежів за кредитом. Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» №3426_251015151913 від 15.10.2025, 10.04.2025 о 20:20:10 перераховано 7000 грн. на картку 4149-49ххххх6606, номер якої зазначений в кредитному договорі №23763-04/2025, що підтверджує фактичне надання коштів [PERSON] 29.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №29072025, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників. Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. 29.07.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №29072025 від 29.07.2025. 30.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» оплату за відступлення права вимоги за Договором факторингу №29072025 від 29.07.2025, що підтверджується платіжною інструкцією №23057. З витягу з реєстру боржників від 29.07.2025 вбачається, що ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №23763-04/2025. Розмір заборгованості за кредитним договором №23763-04/2025 складає 21 063 грн. (7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6993 грн. сума заборгованості за відсотками; 6370 грн. сума заборгованості за штрафом; 700 грн. комісія за видачу кредиту). Щодо Договору про споживчий кредит №100561016 від 11.04.2025. 11.04.2025 [PERSON] звернулась до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит №100561016. 11.04.2025 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [PERSON] [NUMBER] , між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №100561016. Відповідно до умов договору, сума кредиту 5000 грн. (п. 1.2 договору). Строк 345 днів. (п. 1.3 договору). Комісія за надання кредиту 1000 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Комісія за обслуговування кредиту 7700 грн. (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду нараховуються за ставкою 220% річних на фактичну заборгованість за кредитом (п. 1.5.3 договору). Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною ставкою 220% річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (п. 1.5.4 договору). Кредитні кошти зараховуються на картку позичальника 4149-49хххххх6606 (п. 2.1 договору). Аналогічним шляхом, а саме за допомогою одноразово електронного ідентифікатора 124291 [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту до Договору про споживчий кредит №100561016, в якому відображені істотні умови надання кредиту, в тому числі, сплата штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником в розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів згідно з Графіком платежів. Відповідно до платіжного доручення №102573150 від 11.04.2025, ТОВ «Мілоан» перерахувало отримувачу [PERSON] на картку 4149-49хххх6606 кошти згідно з договором №100561016 в розмірі 5000 грн. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №28072025, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників. Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. 29.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Додаткову угоду №1 до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників №3 від 28.07.2025 до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. 31.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» оплату за відступлення прав вимог відповідно до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. З витягу з реєстру боржників №3 від 29.07.2025 вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №100561016. Розмір заборгованості за кредитним договором №100561016 складає 18 204.82 грн. (5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2656.26 грн. сума заборгованості за процентами; 952.10 грн. комісія за видачу кредиту; 2450 грн. комісія за обслуговування кредиту; 7146.46 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Щодо Договору про споживчий кредит №5897988 від 14.04.2025. 11.04.2025 [PERSON] звернулась до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит №5897988. 11.04.2025 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором [PERSON] [NUMBER] , між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №5897988. Відповідно до умов договору, сума кредиту 3000 грн. (п. 1.2 договору). Строк 345 днів. (п. 1.3 договору). Комісія за надання кредиту 750 грн., яка нараховується за ставкою 25% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Комісія за обслуговування кредиту 9240 грн. (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду нараховуються за ставкою 0.0010% річних на фактичну заборгованість за кредитом (п. 1.5.3 договору). Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною ставкою 0.0010% річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (п. 1.5.4 договору). Кредитні кошти зараховуються на картку № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Аналогічним шляхом, а саме за допомогою одноразово електронного ідентифікатора 504277, [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту до Договору про споживчий кредит №5897988, в якому відображені істотні умови надання кредиту, в тому числі, сплата штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником в розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів згідно з Графіком платежів. Відповідно до платіжного доручення №151665613 від 14.04.2025, ТОВ «Мілоан» перерахувало отримувачу [PERSON] на картку [NUMBER] кошти згідно з договором №5897988 в розмірі 3000 грн. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №28072025, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників. Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. 29.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Додаткову угоду №1 до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. 28.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників №2 від 28.07.2025 до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. 31.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Мілоан» оплату за відступлення прав вимог відповідно до Договору факторингу №28072025 від 28.07.2025. З витягу з реєстру боржників №2 від 28.07.2025 вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5897988. Розмір заборгованості за кредитним договором №5897988 складає 12 270 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 750 грн. комісія за видачу кредиту; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 6000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Щодо Договору про споживчий кредит №1124292 від 11.04.2025. 11.04.2025 [PERSON] звернулась до ТОВ «ФК» «Незалежні фінанси» із анкетою-заявою на кредит №1124292. 11.04.2025 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 341893 [PERSON] , між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №1124292. Відповідно до умов договору, сума кредиту 3000 грн. (п. 1.2 договору). Строк 345 днів. (п. 1.3 договору). Комісія за надання кредиту 750 грн., яка нараховується за ставкою 25% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1 договору). Комісія за обслуговування кредиту 9240 грн. (п. 1.5.2 договору). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду нараховуються за ставкою 0.0010% річних на фактичну заборгованість за кредитом (п. 1.5.3 договору). Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною ставкою 0.0010% річних від фактичного залишку кредиту, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів (п. 1.5.4 договору). Кредитні кошти зараховуються на картку № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Аналогічним шляхом, а саме за допомогою одноразово електронного ідентифікатора 457665, [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту до Договору про споживчий кредит №1124292, в якому відображені істотні умови надання кредиту, в тому числі, сплата штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником в розмірі 1000 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів згідно з Графіком платежів. Також [PERSON] підписано Графік платежів. Відповідно до платіжного доручення №42203527, ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» перерахувало отримувачу [PERSON] на картку [NUMBER] кошти згідно з договором №1124292 в розмірі 3000 грн. 25.07.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №25072025, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників. Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. 25.07.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників від 25.07.2025 до Договору факторингу №25072025 від 25.07.2025. 31.07.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» оплату за відступлення прав вимог відповідно до Договору факторингу №25072025 від 25.07.2025, платіжне доручення №748. З витягу з реєстру боржників від 25.07.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1124292. Розмір заборгованості за кредитним договором №1124292 складає 10 520 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Щодо Договору кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025. 15.04.2025 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 314282 [PERSON] , між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №8617967. Відповідно до умов договору, сума кредиту 3000 грн. (п. 2.2.1 договору). Строк 360 днів. (п. 2.2.2 договору). Комісія за надання кредиту 17.25% від суми наданого кредиту, що становить 517.50 грн. Процентна ставка день 0.95%, неустойка 150 грн./день (п. 2.2.8 договору). Перерахування кредиту позичальнику відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладання Договору (п. 2.10 договору). 27.93.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27/03/25, згідно з п.1.1 якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати в розпорядження клієнта за відповідний реєстр плату у спосіб, передбачений цим договором. Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. 26.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Додаткову угоду №8 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025. 26.08.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано Акт прийому-передачі реєстру боржників №13 від 26.08.2025 до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025. 29.08.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» оплату за відступлення прав вимог відповідно до Договору факторингу №27/03/25 від 27.03.2025, платіжна інструкція №95. З витягу з реєстру боржників від 26.08.2025 вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право майнової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №8617967. Розмір заборгованості за кредитним договором №8617967 складає 11 826 грн. (3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2308.50 грн. сума заборгованості за процентами; 6000 грн. неустойка; 517.50 грн. комісія за надання кредиту). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих суду кредитних договорів суд вважає доведеним, що: -10.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено кредитний договір №23763-04/2025, -11.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100561016, -14.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5897988, -11.04.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено кредитний договір №1124292, -15.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №8617967 - в електронній формі, у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України, сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки дані договори укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та [PERSON] підписала їх електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, тому без отримання відповідних ідентифікаторів, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариств, такі договори не були би укладені. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Отже, такі договори, підписані одноразовим електронним ідентифікатором, вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Будь-яких доказів від відповідача на спростування зазначених обставин до суду не надано. Щодо кредитного договору №9617967 від 15.04.2025 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суд зазначає наступне. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором позивачем надано до суду копію самого Договору Кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025 та розрахунок заборгованості, складений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Жодних інших доказів до позову по вказаному кредитному договору щодо наявності заборгованості не надано. Так, відсутні будь-які докази фактичного надання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь відповідача [PERSON] кредитних коштів за договором №8617967 від 15.04.2025 між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в розмірі 3000 грн., зокрема, платіжного доручення, платіжної інструкції, на який саме рахунок відповідачу їх було перераховано тощо. Крім того, виписки з карткового рахунку відповідача на підтвердження надання коштів на підставі вказаного кредитного договору позивачем також до суду не надано. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1)назву документа(форми); 2)дату складання; 3)найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4)зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз вищезазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» були перераховані грошові кошти відповідачу в розміру та на рахунок, що передбачено Договором Кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025, а відповідач ці кошти отримала. Відтак, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за Договором Кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Клопотань про витребування доказів від позивача до суду не надходило. Відтак, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за Договором Кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025 не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів та наявності заборгованості, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику, а будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за Договором Кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Щодо кредитних договорів: 1) від 10.04.2025 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] №23763-04/2025, 2) від 11.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] №100561016, 3) від 14.04.2025 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] №5897988, 4) від 11.04.2025 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] №1124292, суд зазначає наступне. Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови кредитних договорів, на підставі яких відповідач отримала кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, що призвело до утворення заборгованості, суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Крім того, по вказаним кредитним договорам позивачем доведено фактичне надання відповідачу в користування кредитних коштів, на підтвердження чого надані платіжні інструкції про перерахування коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачем в кредитних договорах. Також суд вважає, що позивач, ТОВ «ЄАПБ», у встановленому законом порядку набуло права вимоги до відповідача по кредитним договорам, оскільки договори факторингу не визнані недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. При цьому, суд бере до уваги, що в договорах факторингу момент переходу прав вимог вважається з дати підписання сторонами акту передачі реєстрів боржників. Отже, укладені між фінансовими установами та позивачем договори факторингу є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитними договорами. Розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані, своїх контррозрахунків заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань до суду відповідачем не було надано. Між тим, щодо суми, що підлягає стягненню, суд виходить з такого. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, товариство вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Враховуючи, що кредитором та позичальником узгоджено істотні умови кредитних договорів, а саме розмір наданого кредиту та обов`язок позичальника сплачувати проценти, суд вважає, що наявні підстави для стягнення суми боргу 1) за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 в розмірі 13 993 грн. (7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6993 грн. сума заборгованості за відсотками); 2) за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 в розмірі 7656.26 грн. (5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2656.26 грн. сума заборгованості за процентами); 3) за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 в розмірі 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу); 4) за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 в розмірі 3000 грн. заборгованість за основною сумою боргу. Щодо вимоги позивача про стягнення пені (неустойки/штрафу), суд зазначає наступне. Так, позивач також просив стягнути за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 - 6370 грн. заборгованість за штрафом; - за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 - 7146.46 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня); - за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 - 6000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня); - за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 - 5000 грн. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). Відповідно до ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Приписами ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, серед іншого, внесені зміни до розділу Цивільного кодексу України та доповнено його п.18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Здійснюючи тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23 виснував, що у період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.10.2023 у справі №706/68/23. Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафів та пені). Відтак, вимога позивача про стягнення пені (неустойки/штрафу) у даному випадку задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Представник позивача просив стягнути 1) за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 - 700 грн. комісія за видачу кредиту; 2) за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 - 952.10 грн. комісія за видачу кредиту; 2450 грн. комісія за обслуговування кредиту; 3) за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 - 750 грн. комісія за видачу кредиту; 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту; 4) за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 - 2520 грн. комісія за обслуговування кредиту. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862 сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі №640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). У справі №204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується також з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 01.04.2020 року в справі №583/3343/19 та від 15.03.2021 в справі № 361/392/20, вказавши, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за послугу - надання кредиту, а також комісію за обслуговування кредиту 1) за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 - 700 грн. (комісія за видачу кредиту); 2) за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 - 952.10 грн. (комісія за видачу кредиту); 2450 грн. (комісія за обслуговування кредиту); 3) за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 - 750 грн. (комісія за видачу кредиту); 2520 грн. (комісія за обслуговування кредиту); 4) за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 - 2520 грн. (комісія за обслуговування кредиту), оскільки надання грошових коштів за укладеними кредитними договорами відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, та оскільки з матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а справа не містить як доказів надання таких послуг відповідачу, так і перелік цих послуг, а також їх надання частіше одного разу на місяць. Зважаючи на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме в загальному розмірі 27 649.26 грн, з яких: 1) за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025 в розмірі 13 993 грн. (7000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6993 грн. сума заборгованості за відсотками); 2) за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025 в розмірі 7656.26 грн. (5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2656.26 грн. сума заборгованості за процентами); 3) за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025 в розмірі 3000 грн. (заборгованість за основною сумою боргу); 4) за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 в розмірі 3000 грн. (заборгованість за основною сумою боргу). В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №8617967 від 15.04.2025 в розмірі 11 826 грн., а також позовних вимог про стягнення пені/неустойки/штрафів/комісії за кредитним договором №23763-04/2025 від 10.04.2025, за кредитним договором №100561016 від 11.04.2025; за кредитним договором №5897988 від 14.04.2025; за кредитним договором №1124292 від 11.04.2025 - задоволенню не підлягають з підстав, зазначених вище. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3028 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 37.42%, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 1133.08 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial