Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Адвокат Петряєв Володимир Вікторович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з позовом про зняття арешту з спадкового майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , [INFO] . [INFO] в місті Херсон Григор? [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на квартиру [ADDRESS] . 31 липня 2024 року [PERSON] звернувся до Першої Херсонської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та Першою Херсонською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за номером 414/2024. В подальшому нотаріусом було встановлено факт наявності арешту (архівного запису): реєстраційний номер обтяження: 2495481; дата реєстрації 14.10.2005 12:52:19; реєстратор: Перша Херсонська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, від 04.02.2003, Суворовський районний суд Власник [PERSON] . Державним нотаріусом Олег Гудима направлено запит до Херсонського міського суду про надання інформації, а саме отримання копії ухвали від 04.02.2003 року, яка була підставою для накладення арешту. Проте, Херсонський міський суд Херсонської області повідомив, що згідно алфавітних покажчиків цивільних справ Суворовского районного суду м.Херсона за 2002- 2003 роки справа з відповідачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не значиться тому надати копію ухвали не має можливим. Тому отримати належним чином завірену копію ухвали не надається можливим, оскільки така ухвала не виконувалась в електронному вигляді, а в архіві нотаріуса не залишилось. Померла [PERSON] ніколи не мала жодного відношення до [PERSON] , будь-яких невиконаних зобов?язань не мала, судових рішень стосовно неї не ухвалювалося. На переконання позивача, арешт накладений помилково, а саме стосувався особи [PERSON] . Позивач вимушений звернутися до суду з метою захисту своїх порушених прав. Просить скасувати арешт зі спадкового майна [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Херсона від 04.02.2003 року реєстраційний номер обтяження: 2495481. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народженням [NUMBER] від 23.08.1978 року [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.07.2024 року Білозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) [INFO] в місті Херсоні померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] право власності на квартиру [ADDRESS] належить спадкодавцю [PERSON] . 31 липня 2024 року [PERSON] звернувся до Першої Херсонської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та Першою Херсонською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за номером 414/2024, що підтверджується Витягом ро реєстрацію в спадковому реєстрі. Відповідно до Державного реєстру речових прав, було встановлено факт наявності арешту (архівного запису): реєстраційний номер обтяження: 2495481; дата реєстрації 14.10.2005 12:52:19; реєстратор: Перша Херсонська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала, б/н, від 04.02.2003, Суворовський районний суд Власник [PERSON] . Державний нотаріус Олег Гудима направлено запит до Херсонського міського суду про надання інформації, а саме отримання копії ухвали від 04.02.2003 року, яка була підставою для накладення арешту. Відповідно до відповіді Херсонського міського суду Херсонської області на запит повідомив, що згідно алфавітних покажчиків цивільних справ Суворовського районного суду м.Херсона за 2002- 2003 роки справа з відповідачем [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не значиться тому надати копію ухвали не має можливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною першою статті 4 ЦІК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування з законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як спадкоємця щодо вільного розпорядження спадкового майном. Згідно з п. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 за №364/3657 підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: 1. Накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. 2. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: - державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; - судами (крім третейських судів) і слідчими органами у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); - органами державної виконавчої служби у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). За вищевказаним Положенням зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Отже, нотаріус при поданні йому заяви за встановленою формою може зняти будь-який арешт, накладений судовими і слідчими органами, крім арештів, накладених органами державної виконавчої служби. При цьому, відповідно до п. 2.1. Положення зняття арешту на об`єкти нерухомого майна, накладеного судами і слідчими органами, відбувається на підставі заповненої цими органами заяви за формою. Таким чином, нотаріус не має права вносити відомості до Єдиного реєстру заборон про зняття арешту на підставі інших документів. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18 (провадження № 61-14832св19). Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18). Позивач є спадкоємцем майна на яке накладено арешт. Судом встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт відсутнє, інших виконавчих проваджень відносно спадкодавця в АСВП не виявлено, проте арешт залишився не знятим. Таким чином, вважаючи свої права як спадкоємця порушеними внаслідок існування арешту спадкового майна позивач має правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину, переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що існування арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадщину, та право власності, відсутність на виконанні будь-яких виконавчих проваджень, в тому числі в рамках якого було накладено арешт на майно спадкодавця, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved