Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Онуфріївська селищна рада як орган опіки та піклування про визначення місця проживання [PERSON] , 2015 року народження, уродженця і жителя сел. Онуфріївка Кіровоградської області з батьком [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 2015 року він уклав шлюб із [PERSON] , який вони зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 17 і прожив з нею до 2020 року, після чого вони розлучилися. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу фактично залишився проживати разом з ним. Періодично його колишня дружина виявляє бажання щоб їхній малолітній син проживав з нею. Він категорично проти цього адже він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. [PERSON] ніде не працює, не має самостійного доходу. Після розлучення не приймає участі у вихованні сина, взагалі не цікавиться його життям, здоров`ям та проживання. За таких умов вважає, що сину буде краще з ним. Ухвалою суду від 24.10.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.01.2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи: Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Вакуленко Л.І. в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з виробничою необхідністю. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено що, рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12.10.2020 року справа № 399/644/20 провадження № 2/399/469/2020 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 5-7/. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис про народження № 61 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Онуфріївського районного управління юстиції у Кіровоградській області від 19.11.2015 року та видане свідоцтво про народження серія [NUMBER] /а.с. 8/. Згідно шкільної характеристики [PERSON] учня 4-го класу Онуфріївського ліцею Онуфріївської селищної ради, учень має добрий та розумовий розвиток. Проживає разом з батьком, мати з сім`єю не проживає, не приділяє уваги вихованню сина, не цікавиться його навчанням, не підтримує зв`язок з класним керівником та школою /а.с. 9/. Відповідно до довідки характеристики № 1823 від 20.10.2025 року, виданої Онуфріївською селищною радою Олександрійського ради Кіровоградської області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , одружений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює за місцем проживання характеризується позитивно /а.с. 10/. Згідно довідки про підтвердження місця роботи та доходу виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 01.10.2025 року по теперішній час на посаді підсобного працівника з щомісячний посадовим окладом згідно штатного розпису 8010 грн. /а.с. 14/. Відповідно до характеристики [PERSON] складеної ФОП [PERSON] , [PERSON] на робочому місці характеризується позитивно, до роботи ставиться відповідально та сумлінно, дисциплінований та пунктуальний /а.с. 12/. Згідно довідки № 295 від 19.09.2025 року, виданої лікарем КНП «Онуфріївська лікарня» [PERSON] [INFO] на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті КНП «Онуфріївська лікарня» не знаходився та за медичною допомогою не звертався /а.с. 13/. Згідно акту обстеження умов проживання відносно житлових умов сім`ї [PERSON] встановлено, що умови проживання сім`ї задовільні, в будинку чисто, прибрано, наявні три житлові кімнати, забезпечені необхідними меблями, в шафах присутній сезонний одяг, наявні продукти харчування, для дітей створенні всі необхідні умови проживання, малолітній [PERSON] , [INFO] проживає з батьком та перебуває повністю на його утриманні, мати з дитиною не спілкується і не цікавиться життям дитини /а.с. 28/. Висновком органу опіки та піклування Онуфріївської селищної ради № 09-28/291/1 від 26.11.2025 року встановлено, що при спілкуванні із малолітнім [PERSON] , [INFO] виявлено бажання дитини проживати із батьком, [PERSON] підтвердив той факт, що мати не приймає участі у його вихованні. [PERSON] , [INFO] із сином не спілкується, участі у його вихованні, фізичному та духовному розвитку не приймає, допомоги в матеріальному утриманні не надає, відсутні дружні стосунки. Органу опіки не вдалось поспілкуватись з [PERSON] , на час відвідування її домоволодіння 05.09.2025 року, [PERSON] була відсутня вдома на телефонні дзвінки не відповідає. [PERSON] перебуває повністю на утриманні батька [PERSON] та проживає разом з ним, на підставі вищевикладеного вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] /а.с. 29-30/. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частинами першою-другою статті 161 СК України передбачено, що у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч. 2, 7, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі по тексту Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі 542/1428/18 зроблено висновок про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань,що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Тобто, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Для правильного застосування зазначених норм права при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини необхідно, щоб дитина була заслухана. Згідно висновку Органу опіки та піклування селищної ради від 26.11.2025 року № 09-28/291/1 за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька - [PERSON] . У зазначеному висновку Органу опіки та піклування також вказано, що при спілкуванні з малолітнім [PERSON] було встановлено бажання дитини проживати разом із батьком. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, щодо доцільності задоволення позовний вимог [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , разом з ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved