Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 09.07.2024 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №4142961-510 про надання кредиту «Зручна готівка Максимум», відповідно до умов якого, позичальник просив надати йому кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб на наступних умова: сума кредиту 99951,50 грн; строк кредиту 24 місяців; проценти за користування кредитом 0,01% річних; комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно. Позивач надав відповідачу кредитні кошти у спосіб, визначений договором, однак відповідач не в повному обсязі виконала свої зобов`язання, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 11.09.2025 становить 150611,37 грн, з яких: 74740,65 грн заборгованість по тілу кредиту; 7,57 грн заборгованість по відсоткам; 75863,15 грн заборгованість по комісії. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за Заявою-договором №4142961-510 від 09.07.2024 в розмірі 150611,37 грн та судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.09.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак просила розгляд даної справи провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористалася та не подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд встановив, що 09.07.2024 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-договір про надання споживчого кредиту №4142961-510 (далі Договір). Згідно з п. 1.1. Договору, [PERSON] просила АТ «Таскомбанк» надати їй споживчий кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї Заяви-договору розміщена на офіційній сторінці банку https://tascombank.ua. Тип та мета кредиту: кредит на власні потреби. Загальна сума кредиту 99951,50 грн; комісія за надання кредиту 6,9% що складає 6451,50 грн. Сума кредиту без комісії за надання кредиту 93500,00 грн; спосіб надання кредитних коштів: кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів; строк кредиту 24 місяців; проценти за користування кредитом 0,01% річних. Комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно. (п.п. 1.2.1 1.2.6, 1.2.9, 1.4 Договору). Додатком № 1 до Заяви-договору є графік платежів, в якому визначено дати сплати кредиту, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту. Крім того, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум», в якому містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Згідно платіжної інструкції банку №1360868706 від 19.07.2024, АТ «Таскомбанк» перерахував [PERSON] кошти у розмірі 99951,50 грн, призначення платежу: перерахування коштів зг. кредитної угоди №4142961-510 від 09.07.2024. Як слідує з розрахунку заборгованості по кредитному договору №4142961-510 від 09.07.2024, заборгованість [PERSON] станом на 11.09.2025 становить 150611,37 грн, з яких: 74740,65 грн заборгованість по тілу кредиту; 7,57 грн заборгованість по відсоткам; 75863,15 грн заборгованість по комісії. Відповідно до виписки по особовим рахункам кредитного договору №4142961-510, [PERSON] користувалася наданими у кредит коштами, що вбачається із руху коштів по конкретному банківському рахунку, записів про деталі операції, їх суму та залишок після операції. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що 09.07.2024 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 4142961-510. Тип та мета кредиту: кредит на власні потреби. Загальна сума кредиту 99951,50 грн; комісія за надання кредиту 6,9% що складає 6451,50 грн. Сума кредиту без комісії за надання кредиту 93500,00 грн; спосіб надання кредитних коштів: кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № [NUMBER] , операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів; строк кредиту 24 місяців; проценти за користування кредитом 0,01% річних. Комісія за обслуговування кредиту 6,9% щомісячно. Факт отримання кредиту підтверджується платіжною інструкцією банку №1360868706 від 09.07.2024, АТ «Таскомбанк» перерахував [PERSON] кошти у розмірі 99951,50 грн, призначення платежу: перерахування коштів зг. кредитної угоди №4142961-510 від 09.07.2024. [PERSON] свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку із чим у неї утворилася прострочена заборгованість. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Згідно із нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за договором №4142961-510 від 09.07.2024, суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості за даним договором, сума заборгованості за комісією становить 75863,15 грн. Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісіями з огляду на наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за Заявою-договором №4142961-510 від 09.07.2024, та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором №4142961-510 від 09.07.2024 в розмірі 74 748, 22 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, а саме на 49,62 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1202 грн. (2422,40/100%х49,62%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial