Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 05.11.2025 АТ «Акцент-Банк» звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою, за змістом якої просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 29.12.2023 у розмірі 12478,73грн. та судові витрати у розмірі 2422,40грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.12.2023 відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. 29.12.2023 відповідач підписав заяви про відкриття, ведення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Відповідно до умов заяви, відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за кредитом та користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, своєчасно не надавав АТ «Акцент-Банк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із цим станом на 05.11.2025 виникла заборгованість в загальному розмірі 12478,73грн., яку просить стягнути з відповідача разом із понесеними витратами по сплаті судового збору. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.11.2025 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України 13.11.2025 судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2025 відкрито провадження у справі №293/1340/25, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.12.2025. Ухвалою від 11.12.2025, що у порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, суд відклав судове засідання на 15.01.2025. 15.01.2026 сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання повноважного представника не направив. 05.11.2025 представник позивача Шкапенко О.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «А-Банк». Відповідач [PERSON] повторно не прибув в судове засідання. Причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком (а.с.49). У постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Крім того, відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що було оприлюднено 12.12.2025. Враховуючи викладене, суд рахує, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що 29.12.2023 [PERSON] підписано Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку, строком на 240 місяців (а.с.8-10). На виконання вимог кредитного договору [PERSON] позивач відкрив рахунок [NUMBER] та видав картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року, № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року, № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с.19 зворот). Згідно довідки АТ «Акцент-Банк» відповідачу встановлено кредитний ліміт 31.01.2025 в розмірі 10000,00грн. (а.с. 19). Відповідно до виписки по картці [PERSON] користувався кредитними коштами, вчиняв різні операції (а.с.15-18). Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 05.11.2025 за кредитним договором від 29.12.2023 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12478,73грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9591,44грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2887,29 грн. (а.с.11-12). IV. ЦИВІЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО УКРАЇНИ, ВИСНОВКИ СУДУ Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). 29.12.2023 між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем укладений договір про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Згідно з наданим позивачем АТ «Акцент-Банк» розрахунком, відповідач за кредитним договором від 29.12.2023 станом на 05.11.2025 має заборгованість в розмірі 12478,73грн., яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 9591,44грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 2887,29 грн. Випискою по картці, виданої на ім`я [PERSON] встановлено, що за період з 29.12.2023 по 05.11.2025, останній активно користувався кредитними коштами, наданими АТ «Акцент-Банк», сума витрат за вказаний період складає 31318,49грн., сума зарахувань за вказаний період - 188861,20грн., сума комісії - 686,28грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Згідно наданого позивачем розрахунку, позивачем здійснено нарахування відсотків за користування кредитом в межах строку дії договору, що погоджений сторонами та не здійснював будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем доказів неправильності розрахунку не надано, власного не проведено, а тому у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. У договорі наявна інформація про умови кредитування рахунку, порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, умови вказаного договору є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» є обгрунтованими та доведені належними доказами, а тому суд стягує з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором в повному обсязі. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved