Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», в особі свого представника, звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів боргу за спожиту теплову енергію у сумі 4577,67 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовна заява мотивована наступним. В опалюваних сезонах 2022-2025 позивач здійснював постачання теплової енергії, зокрема, до будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно п.5 ст. 13 Закону 2189, між позивачем та відповідачами укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Нарахування відповідачам сум оплати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень здійснювалося за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Позивач надав теплову енергію за період з 01.11.2022 по 01.06.2025 на суму 4577,67 грн, за яку відповідачі не сплатили. Позивач зазначає, що обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на підприємство, Позивач, який не є учасником таких відносин, не повинен нести негативних наслідків, пов`язаних з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану опалювальних приладів та теплоізоляції, на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - це втрати теплової енергії в трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних місць загального користування та допоміжних приміщень. Отже, позивач вважає законними нарахування відповідачам витрат за спожиту теплову енергію місць загального користування та допоміжних приміщень за затвердженою методикою. За такого, на думку сторони позивача відповідачі не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдала товариству матеріальну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст. 187, ухвалою судді від 15.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.08.2025 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловили свою незгоду з сумою боргу, нарахованою позивачем з наступних підстав. 12.03.2025 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/1679/25 було видано судовий наказ за заявою ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку з Відповідачів на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованість у розмірі 3275,69 гривень за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2022 року по 01.12.2024 року. 29.04.2025 року від боржників надійшла заява про скасування судового наказу, в якій заявники висловлюють свою незгоду із заявленими вимогами та просять скасувати судовий наказ, мотивуючи це тим, що боржники не є споживачами послуг, наданих стягувачем, оскільки їх квартира відключена від центрального опалення ще у липні 2014 року. Виданий 30.04.2025 року судовий наказ про примусове стягнення в безспірному порядку 3275,69 гривень за спожиту теплову енергію було скасовано ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва, у зв`язку з ознаками наявності спору про право. Крім того, у своїй ухвалі суд роз`яснив стягувачу (позивачу по справі) його право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному провадженні. Враховуючи викладене, відповідачі вважають що позивачем порушенно вимоги суду щодо стягнення заборгованості у зв`язку з тим, що позивач просить стягнути іншу суму без наявних фактичних даних про її утворення та зовсім за інший період. Відповідачі по справі не отримували від позивача жодної вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 4577,67 гривень. За таких обставин, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вказана сума і період її утворення виходять за рамки вимог позивача про надання наказу про примусове стягнення. А крім того, відсутній жодний обгрунтований розрахунок та підстави його утворення у сумі 4577,67 гривень. Враховуючи, що позивач у своїх вимогах посилається на надання послуги з постачання теплової енергії, відповідачі зазначають наступне. Вони не є споживачами з надання їм послуг передачі теплової енергії в розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України (з внесеними змінами) виходячи з наступного. Мешканці квартири [ADDRESS] , виконали роботи з відключення від центрального опалення у липні 2014 року, а 10.09.2014 року був виконаний пуск газу на котел у квартирі. Центральне опалення з жовтня 2014 року до квартири не подавалося. Боржник по справі [PERSON] неодноразово звертався до заявника по справі протягом 2016-2018 років і до тепер про надання пояснень в який спосіб Миколаївська ТЕЦ поставляла теплову енергію до квартири [ADDRESS] . Крім того, боржник намагався з`ясувати з представниками заявника по справі як складається сума заборгованості, у тому числі у розмірі 3275,69 грн, враховуючи, що в її склад входить надання теплової енергії за період 01.11.2022 року по 01.12.2024 року з урахуванням перерахунку та абонплати до квартири [ADDRESS] , а також вказати яка площа внутрішньобудинкових приміщень припадає на боржників та входить в розрахунок суми заборгованості.До теперішнього часу позивачем по справі не надано жодного обгрунтування щодо наявності боргу та Методики його розрахунку. Сторона відповідачів вказує, що позивач по справі є монополістом у місті Миколаєві з питань надання послуг з постачання теплової енергії і розподілу її між споживачами. Відповідачі вважають, що таке явище свідчить про нехтування своїми правами з питань отримання від Споживачів теплової енергії будь-якої інформації в частині нарахувань коштів за спожиту (отриману) теплову енергію. Протягом тривалого часу відповідачі не можуть отримати від позивача жодної інформації стосовно обгрунтованості і правильності нарахувань коштів за спожиту (отриману) теплову енергію. Вищевикладене свідчить про те, що позивач по справі нехтує вимогами діючого законодавства України, зокрема у сфері регулювання вироблення, постачання та контролю розподілу та використання споживачами теплової енергії. Вимоги позивача носять декларативний характер, оскільки посилається лише на загальні підстави своїх вимог щодо стягнення, загальні норми діючого законодавства, середньооблікові цифри, загальні норми типових договорів тощо. За такого, враховуючи вищевказане, сторона відповідачів вважає вимоги позову необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 12.08.2025 року від представника ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Новгородової Т.М. надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що твердження відповідачів, викладені у відзиві є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, з наступних підстав. Щодо різниці в вимогах Позивача до Відповідачів в наказному та позовному провадженнях, ПрАТ «МИКОЛАЇВСЬКА ТЕЦ» повідомляє, що в заяві про видачу судового наказу № 447 від 10.03.2025 Позивач просив стягнути з Відповідачів борг за спожиту теплову енергію в розмірі 3275,69 грн. за період з 01.11.2022 по 01.12.2024. Оскільки судовий наказ по справі № 490/1679/25, виданий Центральний районним судом м. Миколаєва за заявою Позивача, був скасований, ПрАТ «МИКОЛАЇВСЬКА ТЕЦ» подало позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію № 1463 від 03.07.2025 за період з 01.11.2022 по 01.06.2025. З розширенням позовного періоду збільшилися вимоги Позивача, які в позовній заяві вже складають 4577,67 грн. Позивач не заперечує, що квартира [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) будинку [ADDRESS] відключена від мережі централізованого опалення будинку та обладнана індивідуальною системою опалення. Разом з тим, представник позивача зазначає, що серед співвласників багатоквартирних будинків (власників житлових/нежитлових приміщень) усталилася думка, що в разі відключення приміщення від систем централізованого опалення та встановлення індивідуального опалення вони не повинні сплачувати за послуги теплопостачальної організації. Проте законодавством України передбачені зобов`язання співвласників будинку щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника, а також оплати комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців багатоквартирного будинку від участі у загальних витратах, пов`язаних з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Також, представник позивача вказує, що всім своїм абонентам за витрати опалення місць загального користування позивач почав нараховувати лише з 01.11.2022 року. Це пояснюється тим, що методика, відповідно до якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії набрала чинності 28.01.2022 року. Відповідно, з усіма абонентами, які відключені від централізованого опалення, індивідуальні договори укладені з 01.11.2022 та почались нарахування витрат за відшкодування обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Фактичним доказом початку опалювального сезону є наряди на підключення будинку та нежитлових приміщень до системи опалення, що містять інформацію про фактичну дату надання послуг, що були додані до матеріалів позовної заяви. Позивач наголошує, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення.Позивач здійснив нарахування за спожиту теплову енергію відповідно до п.п. 8, 9 Розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Позивач нараховував за спожиту теплову енергію відповідно до пп. 8. 9 Розділу IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика). Згідно п. 8 р. IV Методики у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення: для 6-10-ти поверхової будівлі/будинку 20%, додатково скоригований із застосуванням коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, з опалювального сезону 2022-2023 рр. проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону згідно з затвердженим тарифом; за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року на одного абонента, у розмірі 32,57 грн (з ПДВ) у разі наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. Згідно наказу по ПрАТ «МИКОЛАЇВСЬКА ТЕЦ» від 28.10.2024 № 340, з листопада 2024 року місячна абонентська плата для індивідуальних договорів змінена: за наявності будинкового вузла комерційного обліку т/енергії 42,85 грн. (з ПДВ). Позивач в якості прикладу надає розрахунок по особовому рахунку № [NUMBER] за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби, за березень 2025 року: Кількість теплової енергії, яка взята до розрахунку у березні 2025 року, становила 30,7162 Гкал. 30,7162 Гкал х 20% х (1 + 204,10 м?/ 3669,80 м?) / 3669,80 м? х 48,90 м? х 1873,39 грн/Гкал = 161,88 грн. По особовому рахунку № [NUMBER] у березні 2025 року було нараховано 204,73 грн: -161,88 грн плати за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби; -42,85 грн плати за абонентське обслуговування. Інформація щодо обсягів теплової енергії, спожитої на опалення приміщень вищезазначеного будинку, розміщена в особистому кабінеті споживача на веб-сайті Позивача www.ntec.mk.ua. Позивач зазначає, що утримання будинку за адресою [ADDRESS] є обов`язком балансоутримувача зазначеного будинку ТОВ «Центральний 1», а не ПрАТ «МИКОЛАЇВСЬКА ТЕЦ». 29.08.2025 року від відповідачів надійшли пояснення по справі. 08.09.2025 року від представника ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» - Новгородової Т.М. надійшла відповідь на пояснення. 15.09.2025 року від відповідачів надійшли додаткові пояснення на відповідь позивача від 08.09.2025 року. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва №17.0-438162-2024 станом на 13.11.2024 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Будинок [ADDRESS] є 9-ти поверховою будівлею та обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, який обліковує споживання теплової енергії будинку за адресою [ADDRESS] . Факт встановлення вузлу комерційного обліку теплової енергії підтверджується Актом про допуск в експлуатацію та опломбування вузла комерційного обліку № 3/127 від 29.10.2021, Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 412/959, чинного до 31.08.2025 р. Позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] в період 2022-2025 років, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради були видані рішення "Про початок опалювального періоду 2022-2023 рр. у житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" № 626 від 09.11.2022 та "Про початок опалювального періоду 2023-2024 pp. y житловому фонді та на інших об`єктах м. Миколаєва" № 1189 від 08.11.2023. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даних рішень, теплопостачальним підприємствам міста, до складу яких входить Позивач, починаючи з 09.11.2022 та 14.11.2023 та відповідно, протягом 10 діб було наказано здійснити пуск котелень для подачі тепла до споживачів м. Миколаєва всіх форм власності. Підключення систем теплопостачання було наказано проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг. Позивач у період з 01.11.2022 по 01.06.2025, надав відповідачам послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 7396,15 грн. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Статями 68,162 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК, дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу), неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачами договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ними відповідних послуг, вони несуть обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Згідно ст.1 Закону України «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання, належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст.11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначенняплати за їх опалення. Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст.13 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Квартира [ADDRESS] відключена від мережі централізованого опалення будинку та обладнена індивідуальною системою опалення, відповідачам нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку. Згідно з пунктом 28 Правил, споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Згідно п. 8 р. IV Методики ,у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення: для 6-10-ти поверхової будівлі/будинку 20%, додатково скоригований із застосуванням коефіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будинку. Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, починаючи з опалювального сезону 2022-2023 рр., проводять оплату: - за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону згідно з затвердженим тарифом; за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року наодного абонента, у розмірі 32,57 грн. (з ПДВ) у разі наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії. З опалювального сезону 2022-2023 рр. нарахування за обсяг теплової енергії , витраченої на загальнобудинкові потреби, Товариство здійснює відповідно до Методики за наступною формулою:Q x 20% x (1 + Sзаг інд.оп. / заг.оп.) / Sзаг.оп X Sкв x 1873,39 грн/Гкал, де: Q - кількість теплової енергії, спожитої будинком за вищевказаною адресою уконкретному місяці, Гкал; 20% відсоток від загального обсягу спожитої теплової енергії на опалення 9-ти поверхового будинку, витраченого на загальнобудинкові потреби; Sзаг.інд.оп. загальна опалювальна площа житлових та нежитлових приміщень з індивідуальним опаленням у зазначеному будинку, м?;Sзаг.оп - загальна площа приміщень будинку з розподілом теплової енергії, м?; Ѕкв - опалювальна площа квартири будинку. 1873,39 грн/Гкал тариф для населення, який затверджений Постановою НКРЕК від 0.11.2020 № 2252 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 14.01.2020 № 84". Як вбачається з розрахунку боргу за період з 11.2022 по 05.2025 долученого до позовної заяви, а також вказаного у відповіді на відзив, позивачем за особовим рахунком № [NUMBER] здійснено нарахування у відповідності до вищевказаної формули, відповідно до Методики. Суд не бере до уваги твердження відповідачів про те, що розрахунок здійснений на підставі недостовірних даних, оскільки загальна площа їх квартири складає 48,1 кв.м, з наступних підстав. Відповідно до п.10 Методики у разі, якщо відомості про опалювальну площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення. Як вбачається з розрахунку боргу та пояснень, наданих стороною позивача, згідно вищевказаної форули позивачем при нарахуванні обсягу спожитої теплової енергії в основу бралася загальна опалювальна площа житлових та нежитлових приміщень з індивідуальним опаленням у будинку, тобто 201,10 м2. Крім того, твердження відповідачів щодо неналежності наданого позивачем розрахунку через те, що представник позивача не наділений правом робити розрахунки, а отже вийшов за межі своїх повноважень, викладених у довіреності від 01.01.2025 року, суд зазаначає наступне. Як вбачається з доданої довіреності від 01.01.2025 року №01-09/35, начальника відділу юридичного забезпечення ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» Новгородову Т.М. уповноважено, в тому числі, представляти інтереси ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в органах місцевого самоврядування та органах державної влади, установах, організаціях, підприємствах усіх форм власності, представляти інтереси ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» в загальних та спеціалізованих судах України усіх інстанцій з усіма правами, наданими законному позивачу, відповідачу, третій особі з правом підпису позовних заяв, заяв про видачу судових наказів, клопотань та звернень, оскарження дій, постанов та рішень державної виконавчої служби, в тому числі: брати участь у судових засіданнях; пред`являти докази, брати участь у їхньому дослідженні; заявляти клопотання та відводи; надавати усні та письмові пояснення суду; знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги; збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог; наводити суду свої доводи , міркування та заперечення; отримувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, які є у справі; оскаржувати рішення суду. Наданий позивачем розрахунок є доказом, який доданий до позовної заяви, а отже, представником ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» подано такий доказ в межах його повноважень. Крім того, суд звертає увагу, що такий розрахунок складений та підписаний бухгалтером відділу збуту енергії [PERSON] , а отже, посилання відповідачів, що такий розрахунок вчинений неуповноваженою особою є безпідставними та не заслуговують на увагу. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїі постанові від 22.12.2020 року у справі № 311/3489/18, провадження № 61-22793 св 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року N 1198, споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, правочини, інші юридичні факти. Відповідно до п.3 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідачам, як і всім іншим мешканцям будинку, які відключені від систем централізованого опалення, нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку, які останні не сплачують. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Щодо посилання відповідачів, що вони не є власниками кв. [ADDRESS] , оскільки ця квартира не приватизована, а отже, вони не є споживачами теплової енергії, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки, як встановлено судом у вказаній квартирі відповідачі зареєстровані, а отже, мають обов`язок оплачути комунальних послуг, в тому числі, і за обігрів місць загального користування у будинку, в якому знаходиться квартира в якій вони проживають. Щодо тверджень відповідачів про залишення позову без задоволення на підставі того, що позивачем заявлено іншу суму та за інший період, які були заявлені в наказному провадженні у справі №490/1679/25, суд зазначає наступне. В заяві про видачу судового наказу № 447 від 10.03.2025 позивач просив стягнути з відповідачів борг за спожиту теплову енергію в розмірі 3275,69 грн. за період з 01.11.2022 по 01.12.2024. Оскільки судовий наказ по справі № 490/1679/25, виданий Центральний районним судом м. Миколаєва за заявою позивача, був скасований, ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» скористалося своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 166 ЦПК України, та подало позовну заяву про стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Разом з тим, в зв`язку з розширенням позовного періоду, позивачем збільшено вимогу позивача до 4577,67 грн за період з 01.11.2022 по 01.06.2025, що є його правом та не суперечить нормам ЦПК України. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з приводу обв`язку відповідачів оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими. Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковістьякихнадано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2725,20 гривень, а також ухвалою суду від 30.04.2025 року у справі №490/1679/25 скасовано судовий наказ за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за спожиту теплову енергію. За ч.2 ст. 164 ЦПК України , у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 3028,00 гривень підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved