Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03.09.2025 до Обухівського районного суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю « ТАЛІОН ПЛЮС » (14017, м. Чернігів, вул. Жабинського , буд. №13) із позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 43 241,26 грн. та судових витрат по справі. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Сташків Т.Г. від 11.09.2025, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за підсудністю до Богуславського районного суду Київської області (а.с.44-46). Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 02.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладений в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором договір кредитної лінії № 157160781, згідно якого він отримав кошти в розмірі 14 500,00 грн, зі сплатою відсотків. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані на банківську картку, яка була вказана позичальником при укладенні договору. 07.01.2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №МВ-ТП/16, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором кредитної лінії № 157160781. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 50 238,16 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості з яких позивач просить стягнути 43 241,26 грн., а саме: заборгованість по кредиту - 13993,80 грн; заборгованість по процентах за користування кредитом 29 247,46 грн., тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. При цьому, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. 24.11.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у повному обсязі. У відзиві відповідач зазначив про відсутність доказів фактичного зарахування кредитних коштів, зокрема вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти фактично були перераховані на рахунок відповідача. За твердженням відповідача, у матеріалах справи відсутні: банківська виписка з реквізитами отримувача, підтвердження проведення платіжної операції, а також довідка банку про зарахування коштів. Крім того, відповідач зазначив про незгоду з розрахунком та правомірністю нарахування відсотків. При цьому він вказав, що позивач долучив до матеріалів справи графік нарахування відсотків, однак після укладення договору факторингу від 07.01.2025 продовжив їх нарахування, що, на думку відповідача, є незаконним. У зв`язку з цим відповідач вважає, що нарахування відсотків після 07.01.2025 є безпідставним та таким, що здійснене з порушенням вимог законодавства (а.с. 8485). 01.12.2025 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій він просив приєднати до матеріалів справи відповідь на відзив та врахувати його при ухваленні судового рішення. Також, просив поновити позивачу строк на подачу додаткових доказів та долучити їх до матеріалів справи. Позовні вимоги позивача просив задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи відповідача про відсутність доказів отримання кредитних коштів є безпідставними. Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти перераховувалися на банківську картку, реквізити якої відповідач особисто зазначив у заяві на отримання кредиту. Так, кредитні кошти за цим Договором були перераховані відповідачу шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку первісного кредитора, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки № [NUMBER] , яка належить відповідачу. Факт здійснення платіжних операцій підтверджується довідками про ініціювання платежів та платіжними дорученнями, наданими банком-емітентом платіжної картки. Разом з тим, представник позивача заначив, що первісний кредитор та позивач є небанківськими фінансовими установами, та не надають фінансових платіжних послуг і не мають доступу до банківського рахунку відповідача, відтак не можуть надати виписку з рахунку, оскільки такі документи можуть бути надані виключно банком-емітентом платіжної картки, у зв`язку з цим позивач звертався до суду з клопотанням про витребування відповідної банківської виписки, яке було задоволене судом. Щодо строку кредитування та нарахування процентів позивач вказав, що кредитний договір був укладений у встановленому законом порядку, передбачав строк дії кредиту до визначеної кінцевої дати та містив погоджені сторонами умови щодо процентних ставок, дисконтного періоду та можливості його продовження. Відповідач користувався кредитними коштами, здійснював платежі, зокрема з метою продовження дисконтного періоду, однак належним чином зобов`язання за договором не виконав. Нарахування процентів здійснювалося в межах строку дії договору та було припинене після дострокового розірвання договору, а саме 30.05.2025. Стосовно відступлення права вимоги представник позивача зазначив, що між первісним кредитором та позивачем 07.01.2025 був укладений договір факторингу, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Про зміну кредитора відповідача було повідомлено у спосіб та строки, передбачені договором і законом, зокрема шляхом направлення повідомлень на електронну адресу та через особистий кабінет. На підтвердження відступлення права вимоги до матеріалів справи долучено договір факторингу, реєстр прав вимоги та платіжні інструкції. З урахуванням зазначеного, відповідач заперечуючи проти позовних вимог, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема не подав виписку з власного банківського рахунку та не надав контррозрахунок заборгованості. 2. Процесуальні дії у справі, клопотання сторін Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.10.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с. 52). Встановивши невідповідність заяви вимогам ЦПК України, 06.11.2025 суддя постановила ухвалу про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали (а.с. 60-61). 13.11.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Шох Ілля подав до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді від 17.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 16 грудня 2025 року о 11 год. 00 хв. Також, за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначені в клопотанні докази по справі (а.с. 74-76). 16.12.2025 розгляд справи відкладено на 14.01.2026 о 11 год. 00 хв. у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, відповідно до наказу голови Богуславського районного суду Київської області № 12/в від 19.11.2025 (а.с.121). 17.12.2025 відповідач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що просить визнати причину його неявки в судове засідання 16.12.2025 поважною, оскільки він не мав можливості з`явитися. Також відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив розглядати справу з урахуванням поданого відзиву та за наявним матеріалів справи (а.с. 124, 125). У судове засідання, призначене на 14.01.2026, представник позивача Шох І.В. не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розгляд справи проводити за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 14.01.2026, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 17.12.2025 надіслав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи 02.09.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 157160781 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав договір 02.09.2024 о 17:38:41 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора HWJH. а.с. (18-23) Відповідно до п. 2.1. Договору, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 14 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно п. 2.3. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 5000 грн 00 коп. 02.09.2024. Другий та решта Траншів за Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором (П. 2.4. Договору). Відповідно до п. 3.1. Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції. На момент укладення цого Договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 Договору. Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав ( п.3.2. Договору). Відповідно до п. 8.2 та п.8.3. Договору базова процентна ставка складає 1,00% в день від суми залишку кредиту, є фіксованою та не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 Договору). Крім того, 02 вересня 2024 року та 04 вересня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено додаткові угоди до кредитного договору № 157160781 від 02.09.2024, за умовами яких сторони дійшли згоди про надання Кредитодавцем Позичальнику Траншу в сумі 6 000 грн 00 коп. - 02.09.2024 та 3 500 грн 00 коп. - 04.09.2024 (а.с. 23, 24). Кошти в розмірі 14 500,00 грн були перераховані на платіжну карту № [NUMBER] , як кредит за договором № 157160781 від 02.09.2024, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с. 27-28). Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду від 17.11.2025 про витребування доказів надав підтвердження, що банківська картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] та відкрито повний номер картки. Також було надано виписку про рух коштів рахунку(ах) [NUMBER] ( [NUMBER] ), які належать [PERSON] за період з 02.09.2024 до 07.09.2024, яка містить зарахування: 02.09.2024 на суму 5 000,00 грн.; 02.09.2024 на суму 6 000,00 грн.; 04.09.2024 на суму 3 500,00 грн.(а.с. 113,114-115). Згідно розрахунку заборгованості, проведеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії №157160781 від 02.09.2024 за тілом кредиту 13 993,80 грн, за відсотками за період з 02.09.2024 по 07.01.2025 - 9 375,98 грн (а.с. 14-15). 07 січня 2025 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №МВ-ТП/16, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (а.с. 11-13). Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/16 від 07.01.2025 за боржником [PERSON] рахувалася заборгованість за тілом кредиту 13 993, 80 грн, за відсотками 9 375,98 грн (а.с.98-104). ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» повідомило листом на електронну адресу боржника [PERSON] про заміну кредитора на ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги (а.с.28). Також ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» повідомило листом на електронну адресу боржника про дострокове розірвання кредитного договору № 157160781 від 02.09.2024 з 30 травня 2025 року та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 50 238, 16 грн, що підтверджується повідомленням про дострокове розірвання договору (а.с. 28 на звороті). Згідно розрахунку заборгованості, який сформований ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії № 157160781 від 02.09.2024 станом на 29 травня 2025 року становить: за тілом кредиту 13 993,80 грн, за відсотками - 29 247,46 грн, неустойка 6 996,90 грн., що в загальному розмірі складає 50 238, 16 грн (а.с. 15 на звороті). При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 157160781 від 02.09.2024 у розмірі 43 247,26 грн., з яких: 13 993,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 29 247, 46 грн. - заборгованість за відсотками. 4. Застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 5.Мотиви та висновки суду Таким чином, судом встановлено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 50 238, 16, з якої позивач просить стягнути лише 43 241, 26 грн., що складається із загального залишку заборгованості за даним кредитом (за тілом кредиту) заборгованості за процентами за користування кредитом. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується деталізованою випискою про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] , який належить [PERSON] за період з 02.09.2024 до 07.09.2024. Банківська виписка з рахунку позичальника є належним та допустимим доказом у справі, оскільки підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, містять відомості про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчує виконання таких операцій. Отже, наявні в матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписка з його рахунку є належними і допустимими доказами наявності заборгованості позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховний Суд, викладеною у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21. Кредитний договір № 157160781 від 02.09.2024 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем. Так, позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та позичальником [PERSON] правовідносин у зв`язку з укладенням кредитного договору, отримання ним кредитних коштів, а також наявності з сторони відповідача невиконаних зобов`язань щодо повернення тіла кредиту в розмірі 13 993,80 грн. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Суд враховує, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13). Так, згідно Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому пунктом 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 3.1 Договору). Відповідно до п. 3.2 Договору сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Згідно п. 3.3 Договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1 365,00 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. Згідно з п. 7.1. Договору сторони дійшли згоди, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 02 жовтня 2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Відповідно до п. 7.2. Договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п 11.1. договору; 7.2.2. ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/ припинення дії Договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 02 жовтня 2029 року ( п. 7.3. Договору). Проценти за договором сплачуються в наступному порядку: Протягом Дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, врахованої відповідно до правил цього договору (п.7.4.1. Договору); Після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно ( п. 7.4.2. Договору). Згідно з п. 8.1. Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника Договором не передбачено. Процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою. Процентна ставка є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 8.2. Договору). Відповідно до п. 8.3. Договору базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 відсотків річних. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Судом встановлено, що кредитний договір № 157160781 від 02.09.2024, відсотки за користування кредитом позивачем нараховано за відсотковою ставкою 1%, тобто в межах визначених Законом України «Про споживче кредитування» . Відповідно до п. 11.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час ді Договору, діють до повного їх виконання. Отже сторонами було погоджено строк дії договору, який зазначений в п.11.1 Договору. Вищенаведене свідчить про наявність у позивача права на нарахування відсотків за кожен день користування кредитом після закінчення 30-ти денного строку дисконтного періоду кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, з умовами якого позичальник був ознайомлений. При цьому суд вважає за правильне звернути увагу, що відсотки до користування кредитними коштами нараховані в розмірі не більше 1%, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, відсотки нараховані в межах строку дії договору з 02.09.2024 по 29.05.2025, в той час як дострокове розірвання договору згідно повідомлення відбулося з 30.05.2025. Разом з тим, слід зазначити, що нарахування відсотків новим кредитором після переходу права вимоги є правомірним, оскільки відбулося в межах дії кредитного договору. Також матеріалами справи доведено факт переходу права грошової вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до [PERSON] належними письмовими доказами. Натомість відповідач [PERSON] не подав належних письмових доказів сплати заборгованості та власного контррозрахунку за кредитним договором, не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, оцінивши відзив та відповідь на відзив, їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволенню в повному обсязі. Невизнання відповідачем позову суд розцінює, як спосіб захисту власних інтересів, оскільки заперечення відповідача подані ним у відзиві на позов спростовані поданими представником позивача матеріалами справи. Позивачем було надано докази укладення кредитного договору. Надані докази відповідачем не спростовані. Підписання кредитного договору та отримання коштів підтверджує, що [PERSON] знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79, 80 ЦПК України). Відповідно до ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на підставі зазначеного,

Outcome: approved