Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача Дідиченко Д.Г. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 25.05.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту navse.in.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1400-1151. Відповідно до умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 20 000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15, 00 % від суми кредиту, знижена ставка % в день 1, 20 % в день, стандартна % ставка 1, 50 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідно до умов укладеного договору. 08.03.2024 НБУ внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги - надання коштів та банківських металів у кредит. Оскільки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вказаної ліцензії, тобто позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Позивач через партнера АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» через систему LiqPay видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, на карту отримувача відповідача, чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердила виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримала кредитні кошти і не скористалась своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснень причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Відповідач всупереч умовам укладеного кредитного договору порушила його умови і не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем. Станом на 10.09.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 112 160, 00 грн, а саме прострочена заборгованість за кредитом 20 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 89 160, 00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 3 000,00 грн. Але кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами та комісією в загальній сумі 12 160, 00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в сумі 100 000 грн. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачки не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме прострочену заборгованість за кредитом 20 000 грн та прострочену заборгованість за нарахованими процентами 80 000 грн, що разом становить 100 000 грн, які просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору. Ухвалою судді Талалаївського районного суду від 20 жовтня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 25 листопада 2025 року, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України справу розглядати з повідомленням сторін, яке відкладалось за клопотаннями представника відповідачки на 16 грудня 2025 року та на 12 січня 2026 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Тому розгляд справи проведений без участі представника позивача згідно ч.3 ст 211 ЦПК України. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки сума позову завищена, не зрозуміло, як саме нараховувались проценти, які пред`явлені до виконання. Відповідачка фінансово не має можливості сплатити пред`явлену суму, вона зверталась до представника позивача з приводу реструктуризації боргу, але дане питання не вирішилось. Суд, заслухавши представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке. Судом встановлено, що 25.05.2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1400-1151 продукту «НА ВСЕ», відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит для задоволення особистих потреб в сумі 20 000 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15, 00 % від суми кредиту, знижена ставка % в день 1, 20 % в день, стандартна % ставка 1, 50 % в день. Позичальник [PERSON] в договорі зазначила номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] . Договір підписано електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором С 8514 (а.с. 12-21). Згідно квитанції платіжної системи LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» здійснено переказ коштів в сумі 20 000 грн 25.05.2024 в 20:56 год, призначення платіжної операції видача кредитних коштів за договором 1400-1151, платник «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», отримувач MASTERCARD 537541*87 (а.с.35) Крім того, довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підтверджується факт перерахування 25.05.2024 року коштів в сумі 20 000 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с.36) Згідно розрахунку заборгованості станом на 10.09.2025 року загальна заборгованість позичальника [PERSON] за договором 1400-1151 від 25.05.2024 складає 112 160 грн, в тому числі основний борг 20 000 грн, залишок відсотків 89 160 грн, залишок комісій 3000 грн (а.с.37-42) Як зазначено у позові, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання позичальнику заборгованості за нарахованими процентами. При вирішенні справи судом застосовуються наступні норми права. За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону «Про електронну комерцію». Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведена наявність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, яке ним не виконується, та за невиконання якого настає цивільно-правова відповідальність, передбачена наведеними законодавчими нормами. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1400-1151. Даний договір був підписаний [PERSON] електронним підписом, він відповідає всім вимогам законодавства щодо укладення договорів. У суду не має сумніву, що саме [PERSON] , ознайомившись з умовами договору, зокрема і з розміром відсотків, який буде нараховуватися, тобто прийняла всі умови договору, отримала позику в сумі 20 000 грн, але взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти та нараховані відсотки не повернула. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню, зокрема, сума основного боргу 20 000 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 80 000 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, то нарахування відсотків за кредитним договором здійснено за 474 дні, в той час як термін дії укладеного договору 300 днів. В той час як умовами договору передбачено, що позичальник здійснює нарахування по процентам за користування кредитом в строк договору, таким чином термін нарахування процентів заданим договором повинен становити 300 днів до 20.03.2025 року. Також суд зазначає, що розмір процентної ставки, за яким обраховано проценти у розрахунку заборгованості, становить 1,20 % за перші 20 днів, і 1,50% за решту днів користування кредитними коштами. Водночас суд не може погодитися із заявленим розміром заборгованості за вищевказаним кредитним договором у частині нарахованих процентів в розмірі 1, 5 % з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Статтю 8 вказаного Закону доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023. У пункті 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-IX від 22.11.2023 зазначено, що дія пункту 5 (зокрема щодо доповнення статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5) розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір № 4465545 укладений 12.03.2024 року, тобто вже після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023, то положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» розповсюджуються на спірні правовідносини. При цьому в пункті 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» установлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Враховуючи зазначену норму закону, з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5 %, з 22.04.2024 до 19.08.2024 не може перевищувати 1,5 %. При цьому суд зауважує, що в даному випадку не має місце зворотна дія закону, а має місце переживаюча (ультраактивна) дія закону, тобто новий закон поширює свою дію на ті правовідносини, які існували станом на момент набрання ним чинності, однак нове нормативно-правове регулювання реалізується з урахуванням необхідності поступової адаптації відповідних правовідносин до нового законодавчого регулювання та із частковим збереженням старого нормативного регулювання, що й передбачено у пункті 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що кредитором за період користування кредитом з 08.06.2024 здійснювалось нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1, 5% від суми кредиту за кожен день користування. Але такий розмір процентної ставки буде таким, що відповідає вимогам закону тільки до 19.08.2024 року. Тому за період з 08.06.2024 по 19.08.2024 року сума процентів за стандартною процентною ставкою 1, 5% від суми кредиту за кожен день користування відповідатиме нормі закону і становить згідно розрахунку 25 260 грн. Починаючи з 20.08.2024 по 20.03.2025 року (останній день дії кредитного договору) 213 днів, таким, що відповідає закону розмір процентів за ставкою 1% від суми кредиту за кожен день користування буде складати 42 600 грн (213 днів х 200 грн). Таким чином, суд приходить до висновку, що таким, що відповідає вимога закону розмір процентів, що нараховані кредитором за період з 25.05.2024 по 20.03.2025 року буде складати 67 800 грн (25 260 грн +42 600 грн) Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором № 1400-1151 від 25.05.2024 року в сумі 87 800 грн, з яких 20 000 грн заборгованість за кредитом, 67 800 грн заборгованість за нарахованими процентами, тобто позов підлягає до часткового задоволення. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що складає 87,8 %, то з відповідачки на користь позивача підлягає до стягненню сума судового збору, пропорційно сплаченій позивачем при подачі позову до суду судового збору в сумі 2422, 40 грн згідно платіжної інструкції від 06.10.2025, і яка складає 2127, 87 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial