Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ») засобами поштового зв`язку направило до суду зазначений позов. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 20 вересня 2019 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ІДЕЯ БАНК» (далі ПАТ «ІДЕЯ БАНК») та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № C-001-070423-19-980, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 30 000 грн, які зобов`язався повернути разом з іншими платежами відповідно до графіку платежів згідно з умовами договору. Проте відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 19 грудня 2023 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 88 920,59 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 29 864,69 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 59 055,90 грн. Поряд з тим позивач зазначив, що 19 грудня 2023 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» (далі ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ») укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого, банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором № C-001-070423-19-980 від 20 вересня 2019 року. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступив, а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» приймає права вимоги за кредитним договором № C-001-070423-19-980 від 20 вересня 2019 року. У зв`язку із викладеним, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» просив суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за вказаним договором, а також 3028 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із Довідки про доставку електронного документа до Електронного кабінету позивача та його представника копія ухвали суду доставлена 24 січня 2025 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, яка повернулись до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи положення ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Суд встановив, що 20 вересня 2019 року [PERSON] заповнив анкету-опитувальник клієнта фізичної особи, у якій зазначив свої анкетні дані: адресу, номер телефону, місце роботи, сукупний середньомісячний дохід. Зазначену анкету [PERSON] підписав особисто. 20 вересня 2019 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір № C-001-070423-19-980. Відповідно до умов договору кредиту, банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронно платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронно платіжного засобу та випускає клієнту платіжну картку MasterCard. З п. 3 Договору вбачається, що банк надає Клієнту Кредит шляхом встановлення відповідної Кредитної лінії по поточному рахунку (далі Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 30 000 грн (п. п. 3.2 Договору), процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних (п. п. 3.3 Договору). Разом із підписанням кредитного договору [PERSON] отримав повідомлення про зміну реквізитів рахунків та довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджується його особистим підписом. Таким чином, банк на виконання умов договору відкрив позичальнику поточний рахунок [NUMBER] та надав кредит у сумі 30 000 грн строком до 20 вересня 2024 року, а позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами, згідно з умовами договору. Використання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою від 19 грудня 2023 року за рахунком [NUMBER] за період з 20 вересня 2019 року до 19 грудня 2023 року. Як вбачається із довідки-розрахунку ПАТ «ІДЕЯ БАНК» станом на 19 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 20 вересня 2019 року № C-001-070423-19-980 становить 88 920,59 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 29 864,69 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 59 055,90 грн. 19 грудня 2023 року між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу ПАТ «ІДЕЯ БАНК» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «ІДЕЯ БАНК» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «ІДЕЯ БАНК», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. Згідно з Реєстром боржників, що є додатком до договору факторингу від 19 грудня 2023 року № 19/12-2023, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» отримало право вимоги, зокрема і за кредитним договором від 20 вересня 2019 року № C-001-070423-19-980, боржник [PERSON] , на загальну суму 88 920,59 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 29 864,69 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 59 055,90 грн. Як вбачається з платіжної інструкції від 20 грудня 2023 року № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» перерахувало ПАТ «ІДЕЯ БАНК» 11 576 112 грн, призначення платежу: згідно з договору факторингу від 19 грудня 2023 року № 19/12-2023. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступив, а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» отримав права вимоги, згідно з реєстру боржників, зокрема і за кредитним договором від 20 вересня 2019 року № C-001-070423-19-980, боржник [PERSON] , на загальну суму 88 920,59 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 29 864,69 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 59 055,90 грн. ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» за договором факторингу перерахувало на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 11 861 032,61 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26 грудня 2023 року № 376. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку проте, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існуванні на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У ньому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд встановив, що матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» отримав права вимоги за кредитним договором від 20 вересня 2019 року № C-001-070423-19-980, боржник [PERSON] . Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти, відповідно до умов Кредитного договору від 20 вересня 2019 року у добровільному порядку [PERSON] не повернув, розмір заборгованості підтверджений ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» банківською випискою та відповідним розрахунком, будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідач не надав, суд дійшов висновку проте, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 12 грудня 2023 року № 13206. Таким чином, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3 028 грн. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» долучено до позовної заяви: копію Договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2024 року № 02-24 укладеного між ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «Правничий курс», копію Додаткової угоди № 1/1 від 01 липня 2024 року до Договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2024 року № 02-24, копію Наказу (Розпорядження) № 02-К від 28 червня 2024 року про прийняття на роботу Ушакевич М.П., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Ушакевич М.П., копія акту прийому-передачі наданих послуг за зазначеним договором про надання правової допомоги, який містить детальний обсяг виконаних робіт адвокатом у справі за позовом до [PERSON] на загальну суму 7 000 грн (проведення консультації з клієнтом, вивчення документів, складання позовної заяви 7 000 грн), платіжну інструкцію від 20 грудня 2024 року № 1084, як доказ сплати Адвокатському об`єднанню «Правничий курс» грошових коштів у розмірі 140 000 грн за професійну правову допомогу згідно з договором № 02-24 від 01 липня 2024 року відповідно до акту № 1 від 12 грудня 2024 року. Дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 7 000 грн, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності цієї справи. Зокрема, відповідно до постанови Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» необхідно стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 028 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, а всього 6 028 грн.

Outcome: approved