Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Колект Центр») через систему «Електронний суд» звернулося з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №3499610 від 10.09.2021, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та договором позики №75312193 від 18.08.2021 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») в загальному розмірі 137545,77 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.09.2021 відповідач [PERSON] уклала із ТОВ «Мілоан» у формі електронного документа з використання електронного підпису кредитний договір №3499610 і отримала шляхом безготівкового переказу кошти в сумі 15000 гривень, на строк 15 днів з правом пролонгації, зі сплатою процентів від 2% до 5% в день та одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 2850 гривень. На підставі договору №15/12-2021-22 від 15.12.2021 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». У свою чергу ТОВ «Вердик Капітал» відповідно до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги до боржника ТОВ «Коллект Центр» Крім того, 18.08.2021 [PERSON] уклала із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у формі електронного документа з використання електронного підпису договір позики №75312193, за умовами якого відповідач отримала кошти в сумі 14281 грн шляхом зарахування на вказаний нею картковий рахунок, на строк 30 днів, з фіксованою процентною ставкою 1,99%, знищеною 0,70 %, процентною ставкою за понадстрокове користування позикою за день 2,70%. На підставі договору №27/01/2022 від 27.01.2022 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». У свою чергу ТОВ «Вердик Капітал» відповідно до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги до боржника ТОВ «Коллект Центр». У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач просить стягнути загальну заборгованість в розмірі 137545,77 грн, яка складається: - із заборгованості за кредитним договором №3499610 від 10.09.2021 в розмірі 91 300 грн, з них 15000 грн тіло кредиту, 73450 грн проценти на дату відступлення права вимоги, 2850 грн комісія. - із заборгованості за договором позики №75312193 від 18.08.2021 в розмірі 46 245,77 грн, з них 14281,00 грн основного боргу, 31 703,42 грн проценти на дату відступлення права вимоги, 228,49 інфляційні, 32,86 грн 3% річних (розраховані за період з 27.01.2022 до 23.02.2022 з тіла позики 14281 грн) До стягнення заявлено також 2422,40 грн судового збору та 25 000 грн витрати на правничу допомогу. Аргументи сторін. У відзиві на позов (а.с.48 т.1) та у письмових поясненнях (а.с.187-199, 213 т.1) представник відповідача адвокат Шелудько О.О. позовні вимоги заперечила в повному обсязі. Вказала на відсутність доказів підписання [PERSON] електронним підписом та відповідно погодження умов кредитного договору №3499610 від 10.09.2021. Не погодилась із застосуванням при регулюванні правовідносин за договором позики №7512193 від 18.08.2021 не підписаних відповідачем Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Заперечила правомірність нарахуванням процентів за користування кредитом поза межами обумовлених договорами строків (понад 15 днів та понад 30 днів відповідно), а також правомірність нарахування комісії за кредитним договором №3499610 від 10.09.2021. Вважає недоведеним факт перерахування відповідачу кредитних коштів, а також недоведеним належними доказами перехід права вимоги від первісних кредиторів до позивача. На думку представника відповідача як належний доказ у справі судом можуть бути прийняті лише первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організації бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 №75, зокрема такі як виписка по особовому рахунку. Не визнає за позивачем права нового кредитора, оскільки на переконання представника суду не надані акти прийому-передачі та Реєстри Боржників, а долучені до позову витяги з Реєстрів не містять підпису обох сторін договорів факторингу. У відповіді на відзив (а.с.166 т.1) та у письмових поясненнях (а.с.205-211, 230 т.1) представник ТОВ «Коллект Центр» повідомила, що відповідач здійснила дії на укладення договорів шляхом заповнення заявки на сайті первісних кредиторів з веденням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, вказала персональні дні, а також реквізити банківської карти, на рахунок якої в подальшому були перераховані кошти. Без здійснення входу на сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір не міг би бути укладеним. Відповідач також частково погашала заборгованість за договором позики, що є доказом укладення договору. З приводу строку кредитування представник позивача вказала на п.1.3, 2.3.1.1., 2.3.1.2 кредитного договору №3499610 від 10.09.2021, якими передбачена автопролонгація строку без укладення додаткової угоди максимально на 60 днів. Щодо договору позики №7512193 від 18.08.2021, то при укладенні договору відповідач підтвердила, ознайомилася на сайті позикодавця https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо послуги і погодилася, що Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є складовою договору. Правила в редакції від 12.08.2021 перебували у загальному доступі і долучені до матеріалів справи. Відповідно до п.6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі, несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором за кожен день понадстрокового користування позикою, але не більше 90 днів. Відповідач погодила умови обох договір, тому зобов`язана їх виконати відповідно до вимог ст.629 ЦК України. З урахуванням наведеного позов просила задовольнити повністю. Рух справи в суді. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 справа передана на розгляд судді Лесику В.О. 21.04.2025 суд відкрив провадження у справі, на підставі ч.1 ст. 274 ЦІК України визначив розглядати справу за правилами прощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, встановив сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 16.07.2025 адвокат Шелудько О.О. через систему «Електронний суд» подала від імені відповідача відзив на позов. 23.07.2025 від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. 24.07.2025 представник позивача скерувала до суду клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» щодо власника банківської картки, зарахування коштів, фінансового мобільного номеру, просила поновити строк на подання цього клопотання. 07.08.2025 представник відповідача - адвокат Шелудько О.О. направила суду додаткові пояснення у справі. Письмові пояснення у справі 26.08.2025 також надійшли від сторони позивача. Адвокат Шелудько О.О. 05.09.2025 направила до суду додаткові пояснення. 15.09.2025 письмові пояснення надійшли також від представника ТОВ «Коллект Центр». За результатами повторного автоматизованого розподілу вищевказаної справи згідно з розпорядженням керівника апарату суду №73/02.10 від 22.10.2025 справа передана для розгляду судді Денисюк Т.В. Ухвалою від 24.10.2025 справа прийнята до провадження. Ухвалою від 20.11.2025 за клопотанням позивача витребувані докази з АТ КБ «Приватбанк». Під час судового розгляду представники сторін доводи, наведені у заявах по суті справи, підтримали. 28.11.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла виписка по рахунку відповідачки [PERSON] . В судове засідання 12.01.2025 представник позивача Юзипчук М.В. та представник відповідача Шелудько О.О. не з`явилися, подали заяви про завершення розгляду справи у їх відсутності. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) 19.01.2026. Фактичні обставини справи, встановлені судом. І.Суд встановив, що 10.09.2021 [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі в Особистому кабінеті подала Анкету-заявку на кредит №3499610 (а.с.35 т.1), де вказала свої персональні дані, паспорт громадянина України, номер мобільного телефону, пройшла перевірку у системі BankID Національного банку і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор F52272 уклала з ТОВ «Мілоан» електронний кредитний договір №3499610. Процес формування і погодження умов кредитування за заявкою [PERSON] відображений у витязі з Особистого кабінету та у Довідці ідентифікації особи, де також зазначена генерація одноразового ідентифікатора (а.с.35, 60 т.1) За умовами Договору (а.с.23 т.1): кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 15000 грн (п.1.2), строком на 15 днів з 10.09.2021 до 25.09.2021 (п.1.3,1.4). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1). Позичальник зобов`язаний сплатити одноразову комісію в розмірі 19% від суми кредиту, тобто 2850,00 грн (п.1.5.1). За користування кредитом встановлена стандартна (базова) процентна ставка 5 % в день, пільгова 2 % в день (п.1.5.2, п.1.6). Згідно з п.2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена у п.1.6 договору і є незмінною протягом усього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного у п.1.3, є меншою за стандарту. Після завершення первісного строку кредитування та пролонгації проценти з дня продовження кредитування на стандартних умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою. Строк користування кредитом може бути продовжений на пільгових і на стандартних умовах. Згідно з п.2.3.1.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування на пільгових умовах, виконавши визначені у розділі 6 Правил надання фінансових кредитів (розмішені на сайті товариства і є невід`ємною частиною договору) дії, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості за наведеними у таблиці ставками : для продовження на 3 дні 3%, на 7 днів 5%, на 15 днів 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, то проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк нараховуються за ставкою, передбаченою в п.1.5.2 договору. Пролонгація на стандартних умовах (п.2.3.1.2 договору) відбувається автоматично. Позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, з урахуванням усіх періодів пільгової пролонгації, але не більше ніж на 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних умовах, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою. У випадку, якщо позичальник в цей період вчинить дії для пролонгації договору на пільгових умовах, зупиняється строк пролонгації на стандартних умовах. Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с.33). ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за договором, перерахувало 10.09.2021 на вказану відповідачем платіжну карту [NUMBER] кошти у розмірі 15000 грн, що підтверджено квитанцією Liqpay (а.с.61 т.1) та випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку емітованої на ім`я [PERSON] карти № [NUMBER] (а.с.24 т.2). Як вбачається з відомості про щоденні нарахування (а.с.62 т.1) [PERSON] дій для пролонгації строку кредитування не вчиняла. За період з 10.09.2021 до 25.09.2021 в межах строку кредитування 15 днів проценти нараховані за пільговою ставкою 2% в день (300 грн). Починаючи з 26.09.2021 ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти упродовж наступних 60 днів до 24.11.2021 на підставі п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, як для автопролонгації, при цьому 12 днів за ставкою 5% в день (по 750 грн), а 48 днів за ставкою 1% в день (по 150 грн). У зазначений період відповідач здійснила один платіж на повернення процентів - 27.09.2021 на суму 500 грн. Позивачем розрахунок заборгованості проведений в межах обумовленого строку кредитування з урахуванням автопролонгації, а також з урахуванням платежу. Загальний розмір заборгованості склав 38 050,00грн, з яких : тіло кредиту 15 000,00 грн, відсотки 20 200,00 грн., комісія 2850,00 грн. 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ « Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №15/12-2021-22 (а.с.79 т.1), за умовами якого ТОВ « Вердикт Капітал» як фактор приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, серед них під номером 593 заборгованість за кредитним договором №3499610 з [PERSON] на суму 38 050,00 грн (а.с.85,98 т.1). ІІ. 18.08.2021 [PERSON] уклала із ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №75312193 на суму 14281,00 грн строком на 30 днів під 1,99 % в день, знижена ставка 0,70% в день, за понадстрокове користування коштами встановлена процентна ставка 2,70 % в день. Договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором A0IQGWK4AA. У реквізитах позичальника вказаний номер рахунку [NUMBER] (а.с.46-47 т.1). Відповідно до п.п. 5,1 5.2 Договору позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license з офіційною програмою лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої ставки, а також правила постійно діючих акцій під умовною назвою «OH MY Freedom». ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало договірні зобов`язання, перерахувало 18.08.2021 відповідачу кредитні кошти в розмірі 14281 гривень на зазначену відповідачем платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» та випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку емітованої на ім`я [PERSON] карти № [NUMBER] (а.с.64 т.1, а.с.24 т.2). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.70 т.1) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нарахувало на тіло кредиту 14281,00 грн відсотки: - в перші 30 днів за ставкою 0,70% в день, тобто по 99,47 грн (промо відсоток), - наступні 15 днів за ставкою 0,69% в день, тобто по 98,54 грн, - 01.10.2021 відсотки не нараховувалися, - 02.10.2021 нараховано 3440,29 грн процентів, - в період з 04.10.2021 до31.12.2021 тобто за 89 днів нараховано по 284 грн процентів, що відповідає 1,99 % в день. 15.09.2021 відповідач здійснила платіж на суму 1492,05 грн. З урахуванням зазначеного платежу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» обліковувало заборгованість в розмірі 45 984,42 грн, з яких 14281 грн основного боргу, 31 703,42 грн проценти (а.с.73 т.1). На підставі договору факторингу, укладеного 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло право вимоги до [PERSON] , яка включена до Реєстру боржників під номером 3617 із загальним розміром заборгованості за договором позики №75312193 в сумі 45984,42 грн (а.с.99 т.1). 10.01.2023 ТОВ «Вердик Капітал» відповідно до договору №10-01/2023 продало право вимоги до боржника за обома договорами ТОВ «Коллект Центр» (а.с.106-132 т.1). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позов належить задовольнити частково з таких мотивів. Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України). В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі Закону). Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Суд встановив, що обидва договори, про які йдеться у справі, за формою відповідають вимогам законодавства, підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. [PERSON] при укладенні договорів пройшла ідентифікацію, погодилася на запропоновані умови договорів і скористалася позикою та кредитом, які були перераховані на вказану нею у договорах банківську картку 5168*81 емітовану в АТ КБ «Приватбанк» на її ім`я. Суд відхиляє заперечення представника відповідача адвоката Шелудько О.О. з приводу укладення кредитного договору №3499610 від 10.09.2021, оскільки надані позивачем довідка ідентифікації (а.с.60 т.1), де відображений згенерований ключ одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору направлений на номер мобільного телефону відповідачки, а також виписка з особового рахунку про отримання кредитних коштів, є достатніми доказами для підтвердження факту виникнення договірних відносин. Особливості укладення кредитного договору на платформі ТОВ «Мілоан» вимагають створення особистого кабінету, логіном входження є номер мобільного телефону, а паролем - персональний код. Позивач надав витяг з особистого кабінету відповідачки (а.с.35 т.1) із фіксацією підписання кредитного договору №3499610 від 10.09.2021 о 07:14 год. Крім того, кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів. Відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідач будь-яких доказів на спростування факту укладення кредитного договору не надала. Що стосується договору позики №75312193 від 18.08.2021, то відповідач його не оспорює. Предметом даного позову є стягнення новим кредитором заборгованості за договорами позики та кредиту. У відповідності до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитор переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Позивач ТОВ «Коллект Центр» підтвердив право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3499610 від 10.09.2021 та договором позики №75312193 від 18.08.2021, долучивши до договору купівлі-продажу прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 платіжне доручення щодо оплати компенсації за придбані права (а.с.131 т.1), Реєстр боржників прийнятих від попереднього кредитора ТОВ «Вердик Капітал» (а.с.108 т.1). Перехід прав вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» від первісних кредиторів ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтверджені договором факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.79 т.1), Реєстром боржників (а.с.85,98 т.1), договором факторингу від 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал», Реєстром боржників (а.с.99 т.1). Надані позивачем договори та реєстри підписані сторонами у встановленому законом порядку, що спростовує доводи представника відповідача адвоката Шелудько О.О. щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача [PERSON] . Перевіряючи розмір заборгованості за спірними договорами суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця. Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів. У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За кредитним договором №3499610 від 10.09.2021 заявлено до стягнення 91 300 грн, з них 15000 грн тіло кредиту, 73450 грн проценти на дату відступлення права вимоги, 2850 грн комісія. Позивач довів суду використання відповідачем кредитних коштів в розмірі 15000 грн, відповідач зазначену обставину не спростував. Проте проценти нараховані позивачем поза межами строку кредитування. Умовами кредитного договору №3499610 від 10.09.2021 визначений строк кредитування 15 днів, упродовж яких проценти нараховуються за пільговою ставкою 2 % в день (п.1.3, 1.5.2 ). Одночасно сторони договору погодили можливість автопролонгації строку кредитування у разі неповернення коштів. У цьому випадку строк кредитування автоматично продовжується максимально на 60 днів із застосуванням стандартної ставки 5% вдень (п.1.6). Так, згідно з п. 2.3.1 договору про споживчий кредит продовження строку кредитування, зазначеного в п.1.3 договору, може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах. Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством. Для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 цих Правил, у тому числі, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п. 2.3.1.1). Згідно з пунктом 2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6. Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Викладені вище умови договору свідчать про те, що сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3 та 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору (пункт 2.4.2 Договору). Водночас, пунктом 4.2 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитора. Зазначені умови кредитування є чіткими і зрозумілими, відповідач погодилася на їх застосування, в судовому порядку положення кредитного договору не оспорювала. Крім того, автопрлонгація договору в межах 60 днів, спрямована на стимулювання позичальника повернути кошти, що дозволить вдень внесення платежу в межах 60 днів перерахувати проценти за користування коштами за пільговою ставкою. Така модель побудови договірних правовідносин не притаманна для ст.625 ЦК України, тому доводи сторони відповідача щодо обмеженого строку кредитування за цим договором (15 днів) є помилковими. Таким чином, з огляду на те, що відповідач не вчиняла дій на пролонгацію договору на пільгових умовах, правомірним є нарахування процентів на 15 днів + 60 днів. Як вбачається з розрахунку (а.с.62 т.1) за період з 10.09.2021 до 25.09.2021 в межах строку кредитування 15 днів проценти нараховані за пільговою ставкою 2% в день (300 грн). Починаючи з 26.09.2021 ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти упродовж наступних 60 днів до 24.11.2021 на підставі п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, як для автопролонгації, при цьому 12 днів за ставкою 5% в день (по 750 грн), а 48 днів за ставкою 1% в день (по 150 грн), що є правом первісного кредитора. У зазначений період відповідач здійснила один платіж на повернення процентів - 27.09.2021 на суму 500 грн. Відтак заборгованість за процентами склала 20200,00 грн (а.с.63). Нарахування позивачем процентів в розмірі 73450 грн не відповідає положенням законодавства і умовам договору. Позивачем вимоги в порядку ст.625 ЦК України не заявлялися. Також правомірною є вимога позивача про стягнення з відповідача одноразової комісії в розмірі 2850,00 грн, яка передбачена п.1.5.1 Договору і в п.1.5 договору включена до загальних витрат. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Наведене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Отже, відповідно до наведених положень вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодилася сплатити комісію за надання кредиту. Таким чином загальний розмір належної до стягнення заборгованості за кредитним договором №3499610 від 10.09.2021 складає 38 050,00грн, з яких : тіло кредиту 15 000,00 грн, відсотки 20 200,00 грн, комісія 2850,00 грн. За договором позики №75312193 від 18.08.2021 заявлено до стягнення 46 245,77 грн, з них 14281,00 грн основного боргу, 31 703,42 грн проценти на дату відступлення права вимоги, 228,49 інфляційні, 32,86 грн 3% річних (розраховані за період з 27.01.2022 до 23.02.2022 з тіла позики 14281 грн). Позивач довів неповернення відповідачем основного боргу в розмірі 14281,00 грн, відповідач доказів протилежного не надав. Позивач, обґрунтовуючи розмір заборгованості за процентами в розмірі 31 703,42 грн, нарахованих за 135 днів, тобто в тому числі після закінчення строку договору позики 30 днів (після 17.09.2021), посилався на Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в редакції 12.08.2021, де передбачено: у п.6.5 Правил, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею, чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, є застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. у п. 6.8 Правил Позичальник надає свою згоду, що у період з першого понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов?язань за договором позики, на суму позики нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. у розділі 7 Правил визначено порядок продовження строку користування позико. Згідно п. 7.1 Правил позичальник має право продовжити строк користуванн позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійсненя певного виду прологоції. Пунктом 7.2 встановлено, що умови пролонгації вказуються в Особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації визначається виходячи з процентної ставки, зазначеної з Договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію. Пунктом 7.5. Правил передбачено, що Позичальник має право продовжити строк користування позикою необмежену кількість разів. При цьому отримує в особистому кабінету повідомлення про нову дату кредитування. Відповідно до п. 7.8. Правил Позичальник погоджується, що при обранні виду Пролонгації в Особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених Товариством для оформлення Пролонгації та продовження строку (терміну) дії Договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім?я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена Позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення Пролонгації, в тому числі внесення Позичальником грошових коштів на ім?я Товариства, є діями, які виражають намір Позичальника здійснити подовження. Відповідно до п. 7.12 Правил якщо позичальник під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов?язаний повідомити про це товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу. На думку позивача строк кредитування було автоматично продовжено у зв?язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.12 Правил суду не надано. Суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності нарахування процентів поза межами обумовлених в договорі позики №75312193 від 18.08.2021 тридцяти днів кредитування. Долучені до матеріалів справи Правила відповідачем не підписані, тому неможливо встановити чи на момент отримання відповідачем коштів Правила взагалі містили умови щодо сплати процентів після закінчення обумовленого у договорі строку позики, а отже ці Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що розміщені на офіційному сайті, неодноразово змінювалися. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, позивач не надав суду інформації з Особистого кабінету відповідача, яка би доводила пролонгацію строку кредитування. В той час як п.6.5 Правил викладений таким чином, що дозволяє дійти висновку про його застосування при нарахуванні процентів на підставі ст.625 ЦК України за понадстрокове користування коштами. Верховний Суд у постанові від 21.08.2021 у справі №727/6357/16-ц вказав, що за правилом сontra proferentem - слова договору мають тлумачитись проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову у договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не лише у тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які не були індивідуально узгоджені, але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, але були включені до договору під переважним впливом однієї зі сторін. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за 30 днів кредитування. Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.70 т.1) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нарахувало на тіло кредиту 14281,00 грн відсотки в перші 30 днів за ставкою 0,70% в день, по 99,47 грн (промо відсоток), всього 99,47х30=2984,10. Відповідач 15.09.2021 внесла платіж 1492,05 грн. Отже заборгованість за процентами становить 2981,10-1492,05=1492,05 грн. Позивачем вимоги в порядку ст.625 ЦК України не заявлялися. Задоволений до стягнення розмір заборгованості за договором позики №75312193 від 18.08.2021 становить 14281,00 грн основного боргу, 1492,05 грн проценти за користування кредитом, 228,49 інфляційні, 32,86 грн 3% річних (розраховані за період з 27.01.2022 до 23.02.2022 з тіла позики 14281 грн), всього 16 034,40 грн. Сукупний розмір задоволених позовних вимог за обома договорами відповідно складає 38 050,00 грн + 16 034,40 грн=54084,40 грн. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надав. Щодо судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги суд задовольнив на 39% (54084,40х100:137545,77), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 944,74 грн. До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України). Позивачем заявлено до стягнення 25000 грн витрат на правничу допомогу (а.с.16-22 т.1). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надані: договір про правничу допомогу № 01-07/2024 від 01.07.2024 між ТОВ «Коллект Центр» і адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заява на надання юридичної допомоги №189 від 01.03.2025 у справі щодо [PERSON] , витяг з акту наданих послуг №6 від 31.03.2025 з погодженим переліком послуг та їх вартістю: усна консультація упродовж 2 годин вартість по 2000 грн, надання письмових консультацій тривалістю 1 год вартістю 3000 грн, підготовка і подання позову вартістю 18000 грн (3000 грн х6 години). Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами ( ст.133, ст. 141 ЦПК України) У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи. Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18) Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Позивачем включені до відшкодування послуги з усної та письмової консультації, які на переконання суду є складовою підготовки і подання позовної заяви. Крім того, враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, часткове задоволення позову, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial