Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивували тим, що він є власником будинку по [ADDRESS] . Позивач виявив бажання подарувати цей будинок, однак йому стало відомо, що на будинок накладений арешт ухвалою Ленінського районного суду м.Вінниці під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач вказує, що [PERSON] є його сином, однак ніякого відношення до цього будинку не мав. При цьому також звертає увагу, що він не підтримує стосунків з [PERSON] та рішенням суду останнього було визнано таким, що втратив право користування цим будинком. Позивач зазначає, що він не був ні позичальником, ні поручителем при укладанні договору позики. В той же час накладення арешту на цей будинок є безпідставним та помилковим, будь-які законні підстави для обтяження майна відсутні, а тому арешт цього будинку є таким, що порушує права позивача як його власника. За вказаних обставин просить зняти арешт, накладений на будинок [ADDRESS] ухвалою Ленінського районного суду м.Вінниці від 13 жовтня 2010 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, однак до суду надійшла його заява, в якій він не заперечував проти позову, вказуючи, що не має претензій до позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] правом на відзив не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. При цьому позивач вказував, що частину земельної ділянки, на якій розташоване це будинковолодіння, він подарував сину, останній же в свою чергу її продав, а тому наразі це будинковолодіння складається з двох будинків Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, визначеному чинним законодавством. Останній подав заяву та просив розгляд справи провести в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] відповідно до договору дарування від 09 грудня 1980 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі №4-1705, є власником будинку [ADDRESS] . 13 грудня 2012 року позивач на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 13 грудня 2012 року взамін договору дарування від 09 грудня 1980 року отримав свідоцтво про право власності на 13/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] . Право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом №257371 від 02 лютого 2013 року. Іншим співвласником є [PERSON] (право власності на 87/100 часток зареєстроване 20 травня 2013 року). З відомостей, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що на будинок [ADDRESS] накладений арешт, реєстровий номер 10420459, який зареєстрований 28 жовтня 2010 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року, власником вказано [PERSON] , додаткові дані: 10-404, 28-10-2010, вх.3384/02-32. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 жовтня 2010 року в справі №2-7455/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики як забезпечення позову накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і на сам будинок. Позивач, звертаючись до суду, вказує на порушення свого права як власника вказаного майна. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Накладення арешту на майно боржника в процедурі забезпечення позову спрямована на забезпечення реального виконання рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», усіх інших випадках, ніж передбачених ч. 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване». Як установлено судом, позивач на даний час є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Арешт на будинок [ADDRESS] накладений як на майно належне [PERSON] . Однак цей будинок останньому не належав та не належить. Відомостей, які б свідчили, що [PERSON] на праві власності належав цей будинок матеріали справи не містять. При цьому суд звертає увагу, що особа в інтересах якої накладений арешт на цей будинок претензій до позивача не має. Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і є різновидом негаторного позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав перебування спірного будинку під арештом, оскільки такий арешт порушує права позивача щодо розпорядження своєю власністю, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved