Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.09.2025 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачем [PERSON] , який було укладено 05.01.1991 року. Позивач зазначив, що протягом останнього часу стосунки між сторонами розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Неповнолітніх дітей та дітей, які потребують піклування у сторін не має. Майновий спір відсутній. Вважає, що шлюб між сторонами існує формально, а тому просить його розірвати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не подавала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі із 05 січня 1991 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 15.05.2025 р. Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У даному шлюбі неповнолітніх дітей у сторін не має. Судом із змісту поданого позову з`ясовано, що сторони не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, кожен із них живе своїм життям. Примиритися із метою збереження сім`ї сторони не бажають. Сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Шлюб існує лише формально. Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. За таких обставин, суд вважає, що шлюб слід розірвати так, як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки порушує його особисті права та законні інтереси. Оскільки позивачем судовий збір при поданні позову не сплачувався, так як останній є особою з інвалідністю 2 групи, а тому судовий збір згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню у користь держави із відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved