Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

11 червня 2025 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, який з урахуванням уточнень обґрунтовали тим, що 26.11.1993 року на підставі розпорядження органу приватизації було видано свідоцтво на право власності на житло, відповідно до якого квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м. на праві спільної власності належить [PERSON] , частка, [PERSON] , частка, [PERSON] , частка, [PERSON] , частка. На підставі свідоцтва на право власності на житло в Донецькому бюро технічної інвентарізації було зареєстроване право власності та отримано технічний паспорт на квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м. Таким чином [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрували у приватну спільну власність трикімнатну квартиру загальною площею 50,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] відповідно до діючого законодавства що діяв на 1993 рік. При вступу вдію Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважали, що їх право власності на квартиру буде автоматично внесено в державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В результаті вторгнення російської федерації на територію України, родина [PERSON] була вимушена покинути своє постійне місце проживання та квартиру за адресою [ADDRESS] та переїхати до іншого місця для тимчасового проживання, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з 18.07.2022 року за адресою [ADDRESS] , [PERSON] тимчасово в 2025 році виїхала за межі України 08.08.2024 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про внесення відомостей про право власності на майно та отримання витягу з державного реєстру на право власності на квартиру, на що отримав відповідь, що в державному реєстрі майнових прав відсутня інформація про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] та відповідь на його запит не надійшла. 24.09.2024 р., державним реєстратором було винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, та роз`яснено заявнику, що для здійснення реєстраційних дій в державному реєстрі по реєстрації права власності на житло необхідно отримати від Донецького бюро технічної інвентарізації письмове підтвердження про зареєстроване право власності, на житло, так як до 01.01.2013 року реєстрацію права власності на житло здійснювало бюро технічної інвентарізації. Про те, у зв`язку з веденням бойових дій на території м Донецька та подальшою його тимчасовою окупацією, архіви Донецького бюро технічної інвентарізації не були евакуйовані, та наразі знаходяться на тимчасово окупованій території, доступ до них відсутній, стан їх збереження та місцезнаходження невідомо. Таким чином, на сьогоднішній день позивачі позбавлені можливості отримати від Донецького бюро технічної інвентарізації інформацію про зареєстровані права до 01.01.2013 року на квартиру за адресою [ADDRESS] , а тому не з не з їх вини втрачені документи, про зареєстровані їхні права в Донецькому бюро технічної інвентарізації до 01.01.2013 року на квартиру за адресою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] просив визнати: за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на частку квартири за адресою [ADDRESS] ; за [PERSON] [INFO] ІПН [NUMBER] право власності на частку квартири за адресою [ADDRESS] ; за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на частку квартири за адресою [ADDRESS] ; за [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] право власності на частку квартири за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 червня 2025 року дану позовну заяву було залишено без руху. 16 червня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 12 червня 2025 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява на усунення недоліків та уточнена позовна заява з додатками. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Донецька міська рада Донецької області участь свого представника в судове засідання не забезпечила, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.1993 року Фондом комунального майна при Донецькій міській раді Народних депутатів на підставі розпорядження органа приватизації було видано свідоцтво на право власності на житло № [NUMBER] , відповідно до якого квартира за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м. на праві спільної власності належить [PERSON] , частка, [PERSON] , частка, [PERSON] , частка, [PERSON] , частка (а.с. 18, 51). На підставі свідоцтва на право власності на житло [PERSON] в Донецькому бюро технічної інвентарізації зареєструвала право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,6 кв.м., про що останній була видана відповідна довідка від 26 листопада 1993 року (а.с. 19, 52). Згідно технічного паспорту, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради Народних депутатів на квартиру за адресою: [ADDRESS] , вказана квартира зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 26 листопада 1993 року (а.с. 20-21, 53-54). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 50). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Приходько І.Р. № 75194744 від 24 вересня 2024 року було відмовлено в проведенні реєстраційних дій та роз`яснено заявнику [PERSON] , що для здійснення реєстраційних дій в державному реєстрі прав власності на житло, необхідно отримати від Донецького бюро технічної інвентаризації письмове підтвердження про зареєстроване право власності на житло, так як до 01 січня 2013 року реєстрацію права власності на житло здійснювало бюро технічної інвентаризації (а.с. 23 на зворотній стороні). Відповідно до довідки про оціночною вартістю об`єкта нерухомості № 201-202500612-0009871751 від 12 червня 2025 року встановлено, що оціночна вартість вказаної квартири складає 926 766,49 гривень; оціночна вартість поліпшення 926 766,49 гривень (а.с. 38). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Місце розташування вказаної квартири знаходиться на території, яка є тимчасово окупованою. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 2 ст. 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Згідно з пунктами 1.3, 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 (далі Тимчасове положення), які визначали порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно на момент набуття Позивачем права власності на квартиру (24.10.2002), реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. Додатком 1 до Тимчасового положення є Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, який включає, зокрема і договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами. У п. 2.2 Тимчасового положення вказано, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії, а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідно до п 8.1. Тимчасового положення на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис (якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа). Так, позивачі набули у власність квартиру [ADDRESS] . Державна реєстрація вказаної квартири була проведена Донецькому бюро технічної інвентаризації. Таким чином, реєстрацію права власності позивачі здійснили у передбаченому Тимчасовим положенням порядку. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами було доведено їх право власності на квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачами на квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території Донецької області, м. Донецьк на даний час неможливо і позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх право власності, тому заявлені ними позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved