Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 11 серпня 1979 року у Міському відділі РАЦС м. Ізюм, Харківської області, актовий запис № 334. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 серпня 1979 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Прожили з відповідачем у шлюбі більше сорока років, проте наразі у сторін змінилось ставлення один до одного, змінились погляди на сімейне життя та сімейні цінності. Вважає, що подальше подружнє життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки повністю втрачено почуття любові та поваги. Спільне майно буде поділено мирним шляхом. Спільні діти досягли повноліття. Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. У встановлений судом в ухвалі від 19 вересня 2025 року строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися. Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутністю сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України, зареєстрували шлюб 11 серпня 1979 року у Міському відділі РАЦС м. Ізюм, Харківської області, актовий запис № 334, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 11 серпня 1979 року. Малолітніх та неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає наступне. Як зазначає позивач, і цю обставину не спростував відповідач, у зв`язку із втратою почуття любові та взаємоповаги, шлюб припинив фактичне існування, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Суд наголошує, що право позивачки на розірвання шлюбу є безумовним та не може бути піддане жодним обмеження. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та їх нормативно-правове регулювання, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, знайшли своє підтвердження, є доведеними та обґрунтованими, а тому наявні підстави для судового захисту прав позивачки на розірвання шлюбу в обраний нею спосіб. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений останньою судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved