Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Територіальної громади в особі Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мишко Марина Анатоліївна, приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу, про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач вказує, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з розбіжністю у написані її прізвища та прізвища чоловіка. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.11.2025. Витребувано від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Мишко Марини Анатоліївни копію спадкової справи №14/2025 від 31.01.2025 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Також, витребувано від державного нотаріального архіву Чернігівської області копію спадкової справи Ріпкинської державної нотраіальної контори Чернігівської області № 83 за 1999 рік щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . 30.10.2025 від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Мишко Марини Анатоліївни надійшла інформація, що була витребувана судом та клопотання про розгляд справи без її участі. 04.11.2025 від державного нотаріального архіву Чернігівської області надійшла інформація, що була витребувана судом. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.11.2025, постановленою без оформлення окремим документом, розгляд справи відкладено за клопотанням позивача. 26.11.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява в якій, зокрема, позивач просить встановити факт, що її чоловік [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою. 02.12.2025 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника та визнання позовних вимог в повному обсязі. В підготовчому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа у підготовче засідання не з`явилися. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До складу спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2025 № 173/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, оскільки прізвище власника будинку зазначене у документі, що підтверджує право власності, як « [PERSON] », а прізвище спадкодавця « [PERSON] ». Позивач є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) серії [NUMBER] , в якому зазначено про укладення шлюбу 06.11.1993 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 06.11.1993 серії [NUMBER] , 06.11.1993 було зареєстровано шлюб між " [PERSON] " (російською мовою) [INFO] , та " [PERSON] " (російською мовою), [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження від 07.10.1960 серії [NUMBER] [INFO] народився « [PERSON] » (російською мовою), батьками якого зазначено: батько « [PERSON] » (російською мовою), мати « [PERSON] » (російською мовою). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.05.1999 №971 спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON] . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі Інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 17.06.2025 судом встановлено, що власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] , є [PERSON] . Правовстановлюючі документи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.05.1999 № 971. ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, враховуючи приписи вказаних статей ЦК України, спадкоємицею першої черги за законом всіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, стала його дружина [PERSON] (позивачка). Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 статті 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Із матеріалів справи вбачається, що у різних правовстановлюючих та актових документах прізвище спадкодавця та його родичів зазначене з орфографічними відмінностями, а саме: « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », що зумовлено перекладом з російської мови на українську та особливостями транслітерації, а також оформленням документів у різні періоди часу різною мовою. Разом з тим, з аналізу свідоцтва про народження, свідоцтв про укладення шлюбу, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інформаційної довідки БТІ та інших письмових доказів встановлено, що зазначені у них особи мають однакові анкетні дані, а саме: ім`я, по батькові, дату народження, родинні зв`язки та безперервний зв`язок із спірним майном, що свідчить про те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Відтак судом встановлено вказаний факт. Суд враховує, що самі по собі розбіжності у написанні прізвища особи, спричинені перекладом або транслітерацією, не змінюють особу власника майна, не спростовують факту належності йому майна та не можуть слугувати підставою для обмеження чи позбавлення спадкоємця права на спадщину. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії була зумовлена виключно формальними розбіжностями у написанні прізвища та не спростовує ані родинних відносин позивача зі спадкодавцем, ані факту належності спірного житлового будинку спадкодавцеві. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом не встановлено, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, з метою забезпечення ефективного захисту цивільних прав позивача, суд приходить до висновку, що встановлення факту належності документів одній і тій самій особі та визнання за позивачем права власності на спадкове майно відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості й правової визначеності. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50% судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу, слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved