Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 08.05.2007 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, у якому в них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивач вважає те, що вони з відповідачем виявились людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань, втратили почуття любові одне до одного та фактично припинили шлюбні відносини. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, що виникають в їхній сім`ї, не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, допомоги, а також зловживає спиртними напоями, застосовує фізичне та психологічне насильство. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Між ними часто виникають різного роду непорозуміння, сварки, що негативно впливає на здоров`я позивача. Шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить її інтересам позивача. Також зазначає, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання вказаної дитини не надає. Позивачу важко самостійно утримувати дочку, оскільки вона росте та потребує покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя дитини. Їй відомо, що відповідач працює неофіційно, де отримує доходи, стан його здоров`я та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання їхньої дочки. Тому позивач просить вказаний шлюб розірвати, стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаної дочки в розмірі 4 000 грн. щомісячно до досягнення останньою повноліття, а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати, які складаються із 1 211,20 грн. сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві, а також 15.01.2026 року електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, на розірванні шлюбу наполягає, примирення між ними неможливе ( а.с. 1-3, 26 ). Відповідач в судове засідання не з`явився, 15.01.2026 року подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, заперечує щодо розірвання шлюбу, тому що хоче зберегти сім`ю, вважає, що слід надати термін на примирення; може сплачувати аліменти в максимальному розмірі 2 000 грн., оскільки не має постійної роботи, а лише інвалідність ( а.с. 27 ). В судовому засіданні 03.12.2025 року він не погодився із запропонованим позивачем розміром аліментів, зазначивши, що працювати не може за станом здоров`я, часто хворіє та отримує пенсію в сумі 2 361 грн., а неофіційні заробітки є непостійними. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов до наступних висновків. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] сторони одружилися 08.05.2007 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Ковалівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, запис № 4 (а.с. 5). Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Факт реєстрації місця проживання вказаної дитини з позивачем стверджується даними витягів з реєстру територіальної громади №2023/002707449 та №2023/002707044 від 03.04.2023 року, виданих Нижньовербізькою територіальною громадою (а.с. 7, 8). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються СК України. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, тому шлюб між ними слід розірвати. Невизнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу у відповідній заяві без його обґрунтування не спростовує факту того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також суд звертає увагу, що в попередньому судовому засіданні (03.12.2025 року) відповідач зазначав про бажання зберегти сім`ю, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 15.01.2026 року для вжиття ним заходів щодо примирення подружжя. Однак, в своїй заяві від 15.01.2026 року позивач зазначила, що примирення між ними неможливе, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач в своєму клопотанні жодним чином не аргументував можливість збереження сім`ї. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, вік дочки сторін та пов`язані з цим витрати на її харчування, лікування при необхідності, забезпечення найбільш необхідними речами, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, суд вважає можливим визначити аліменти в твердій грошовій сумі, 2 500 грн. щомісячно, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Заперечення відповідача в цій частині вимог суд до уваги не бере, оскільки він як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а доказів розміру його пенсії та необхідності витрачання коштів на його лікування ним не надано. Аліменти саме у такому розмірі будуть достатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини, враховуючи, що відповідно до ст. 180 СК України позивач також зобов`язана приймати участь в її утриманні. Крім того, відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1 211, 20 грн., (як за вимогу про розірвання шлюбу), що стверджується відповідною квитанцією (а.с.4). Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються серед іншого, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] , а отже звільнений від сплати судового збору, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору ( за вимогу про розірвання шлюбу) в розмірі 1 211,20 грн., необхідно їй компенсувати за рахунок держави. Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору (за вимогу про стягнення аліментів), а відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, відтак судові витрати за вказану вимогу слід віднести на рахунок держави. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 180-182, 184, 191 СК України та,

Outcome: partial