Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024 в загальній сумі 10 665 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.03.2024 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 102990600. В подальшому, 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т від 29.07.2024, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 10 665 грн, із яких: 3 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 155 грн - заборгованість за відсотками, 510 грн заборгованість за комісією. Всупереч умов кредитного відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повного погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Кредит-Капітал», ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024 в загальній сумі 10 665 грн. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7 155 грн та заборгованості за комісією в розмірі 510 грн, а також звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зазначає, що визнає позовні вимоги щодо стягнення із нього тіла кредиту за договором про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024 у розмірі 3 000 грн, щодо стягнення із нього заборгованості за відсотками та комісією просить застосувати норми п. 15 ч. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей», так як відповідач має пільги, відповідно до яких позивач не повинен був нараховувати відсотки за користування кредитом та комісію за його видачу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.09.2025 вищезазначену цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лірник Р.І. повторно не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, шляхом надсилання судової повістки-повідомлення за зареєстрованим місцем проживання відповідача засобами поштового зв`язку, яка була йому вручена, а також шляхом відправки судової повістки-повідомлення до електронного кабінету представника відповідача (доставлено 26.11.2025). Крім того, додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача та його представника шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 29.10.2025 та 25.11.2025). Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (ст. 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.03.2024 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавцем/товариством) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 102990600, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 119321. Відповідно до умов вказаного договору, кредитодавець зобов`язується строком на 105 днів (з 28.03.2024 до 11.07.2024) надати позичальнику грошові кошти в сумі 3 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним. Комісія за надання кредиту становить 510 грн, яка нараховується за ставкою 17 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду (15 днів з 28.03.2024 до 12.04.2024) нараховуються за ставкою 2,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування ним протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду (90 днів з 13.04.2024 до 11.07.2024) нараховуються за процентною ставкою 2,3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Так, на виконання договору про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024 товариство перерахувало позичальнику кредитні кошти в сумі 3 000 грн на його платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 85794360 від 28.03.2024. Пунктом 3.2.6 договору передбачено, що товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії договору без згоди позичальника. Так, 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» (кредитором) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новим кредитором) укладено договір відступлення прав вимоги № 110-МЛ/Т, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками, в тому числі право вимоги за договором про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024, укладеним з [PERSON] , сума заборгованості за яким складає 10 665 грн, з яких 3 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 7 155 грн - заборгованість за відсотками, 510 грн заборгованість за комісією, оскільки оплата за таким кредитом останнім не здійснювалась. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 102990600 від 28.03.2024, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 118321. На підставі такого договору відповідачем 28.03.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 3 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом та комісією за його видачу, але в порушення умов договору не зробив цього. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків у розмірі 7 155 грн, а також доводів відповідача щодо застосування норми п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» як підстави звільнення його від сплати комісії за видачу кредиту та відсотків за користування ним, то слід зазначити наступне. Відповідно п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Отже, вказана норма визначає три категорії військовослужбовців, а саме:(1) військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також їх дружини (чоловіки); (2) військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружини (чоловіки); (3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду (у тому числі, які проходять військову службу за контрактом осіб рядового складу, осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу, а також інші види військової служби, встановлені частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України (далі відповідні заходи), їх дружини (чоловіки). Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також їх дружинам (чоловікам) та військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), пільга надається незалежно від місця проходження ними служби під час дії особливого періоду з дати призову і до дати звільнення з військової служби. З аналізу третьої категорії військовослужбовців, вбачається, що особи, які мають право на пільги можуть бути розділені умовно ще на три підкатегорії, а саме: (1) військовослужбовці, які під час дії особливого періоду брали участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення (АТО, 14.04.2014 29.04.2018); (2) військовослужбовці, які під час дії особливого періоду брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (ООС, 30.04.2018? 23.02.2022); (3) військовослужбовці, які під час дії особливого періоду брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України (з 24.02.2022 по теперішній час). У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. У роз`ясненні, розміщеному на офіційному вебсайті Міністерства оборони України (розділ «Соціальні гарантії», https://social.mil.gov.ua/socialniy-i-pravovyi-zakhyst/socialniy-garantiy.html), наведено перелік документів для кожної категорії військовослужбовців, які необхідно надати для отримання пільги за кредитними договорами, серед яких посвідчення офіцера і генерала або військовий квиток; довідка за формою 5 (додаток 21 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача ЗСУ від 31.01.2024 № 40), а також витяг із наказу по особовому складу про призначення на посаду. Відповідачем до суду надано копію посвідчення серії [NUMBER] від 24.07.2025, з якого вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Надане посвідчення підтверджує, що відповідач є особою з інвалідністю внаслідок війни та має пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни. Водночас пільга, передбачена п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пов`язана з призовом або проходженням військової служби з безпосередньою участю у визначених законом заходах, а тому саме по собі зазначене посвідчення не є належним і достатнім доказом належності відповідача до кола осіб, на яких поширюється вказана норма. Крім того необхідно зазначити, що з договору про споживчий кредит та розрахунку заборгованості за ним вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 28.03.2024 до 11.07.2024, а комісія за його видачу була нарахована одноразово в день видачі кредиту 28.04.2024, тобто у період, який передує даті видачі посвідчення відповідачу як особі, яка має право на пільги для ветеранів війни (24.07.2025). На момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі було погоджено сплату відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 2,1 % протягом пільгового періоду та 2,3 % протягом поточного періоду за кожен день. Разом із цим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон України № 3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі - Закон України №1734-VIII). Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку що умови договору про надання кредиту в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує вказану вище є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає. Ураховуючи наведене, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 105 календарних днів, становить суму 5 235 грн, які розраховані таким чином: за період з 29.03.2024 до 12.04.2024 за процентною ставкою 2,1 %, що становить 945 грн, за період з 13.04.2024 до 22.04.2024 за процентною ставкою 2,3 %, що становить 690 грн та за період 23.04.2024 до 11.07.2024 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 3 600 грн. А тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 8 745 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн, заборгованість за відсотками 5 235 грн, заборгованість за комісією - 510 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 986 грн 37 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп. /сума сплаченого судового збору/ х 82 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 986 грн 37 коп.) Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю II групи. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а також враховуючи обставину, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1 986 грн 37 коп. Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі керуючого партнера Усенка М.І. та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», акт № Д/2022 наданих послуг 28.08.2025 та детальний опис наданих послуг до акту Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та

Outcome: partial