Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТзОВ «ФК ЄАПБ») звернулося в суд із позовом до [PERSON] (надалі - [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема: - за кредитним договором № 01527-02/2024 від 01 лютого 2024 р. в розмірі 22 159,79 грн., з яких: 5 762,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 397,29 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за договором позики № 79722538 від 15 лютого 2024 р. в розмірі 15 813,00 грн., з яких: 4 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 313,00 грн. сума заборгованості за відсотками, всього на суму 37 972,79 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 01 лютого 2024 між ТзОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01527-02/2024. 24.05.2024 між ТзОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24052024. Відповідно до реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 159,79 грн, з яких: 5 762,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 397,29 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім цього, 15.02.2024 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №79722538. 14.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21. Відповідно до Реєстру боржників №27 від 19.07.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 813,00 грн, з яких: 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою богу; 11 313,00 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач вважає, що за вказаними договорами факторингу до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаних кредитних договорах. Оскільки, Відповідач не виконав свої зобов`язання добровільно за взятими кредитними зобов`язаннями, позивач звернувся за захистом своїх прав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бойчук В.І. подав суду відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача позову не визнала. Вказав, що на думку відповідача матеріали справи не містять доказів щодо перерахунку кредиту відповідачу. Звертає увагу суду на ту обставину, що згідно умов п.2.1 договору позики №79722538, сума позики становить 1000,00 грн. гривень. Розрахунок заборгованості, що долучений до позову, у «даних по кредиту» містить інформацію щодо суми кредиту у розмірі 5500 грн., нарахування відсотків здійснено за період з 15.02.2024 по 13.06.2024 (у період з 15.02.2024 по 15.03.2024 р. за ставкою 0,88% в день, з 16.03.2024 по 13.06.2024 р. за ставкою 2,5% в день), хоча сторони вказаного договору погодили строк кредитування 30 днів.Вважає, що положення п. 4 кредитного договору 2 не відповідають вимогам ст. ст. 1048 та 625 ЦК України та водночас суперечать п. 2.2 цього ж договору, відповідно до якого строк позики (строк договору, первісний строк кредитування) становить 30 днів, тобто до 15.03.2024 року, а також п. 6, яким врегульовано порядок пролонгації цього договору. Вказує на те, що зазначення у договорі різних строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. При стягненні заявленої заборгованості не підлягають застосуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили позикодавцю нараховувати проценти за користування позикою поза чітко вказаним строком кредитування. Оскільки, кінцевий строк кредитування згідно умов договору було визначено 15.03.2024 року, крім того детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів, який є додатком №1 до договору позики 79722538, позивач не має права нараховувати відсотки, передбачені Договором, після цієї дати. Вважає, що позивачем не доведено набуття останнім права вимоги за договором позики 79722538 до відповідача на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Зважаючи на те, що предметом договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, договором не передбачено право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), відсутні підстави стверджувати про те, що Позивач набув права кредитора у зобов`язанні за договором позики №79722538 від 15.02.2024 р., та про те, що відбулась заміна первісного кредитора TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та нового ТОВ «ФК «ЄАПБ». На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити. Представник ТзОВ «ФК «ЄАПБ» надало суду відповідь на відзив у якому вказав, щовідповідно до умов кредитного договору, кошти надано Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом при реєстрації на сайті первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Кредитодавця, у зв`язку з чим, позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника. Відтак, позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки не є банківською установою. Звертає увагу суду на те, що Відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання ним грошових коштів. Вважає, що Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Вважає, що Позивачем надано суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТзОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного договору Факторингу. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором №79722538 від 15.02.2024 року, вказує на те, що відповідно до п. 2.1 сума позики становить 1 000,00 грн. Однак, того ж дня Відповідач уклав Додаткову угоду до Договору позики №79722538 від 15.02.2024 року, в якій Позикодавець збільшив суму наданої Позичальнику Позики на 3500,00 грн. Таким чином, загальний розмір наданої Позики становить 4500,00 грн. Відсоткова ставка у розмірі 0,88% застосовувалась лише протягом первісного строку кредитування, у відповідності до умов Програми Лояльності. Однак, Відповідач свого зобов`язання не виконав. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування штрафу в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Договору та додатків до нього. Представником відповідача 12.01.2026 надано додаткові пояснення у яких останній звернув увагу суду на ту обставину, що сторона позивача не надала додаткову угоду до договору позики №79722538 від 15.02.2024 в якій передбачено збільшення суми позики до 4500 грн. Відтак, вважає, що позивач позбавлений можливості нараховувати відсотки на будь-які інші суми, крім тих, які зазначені на погоджені сторонами договору позики №79722538 від 15.02.2024. Вважає, що стороною позивача не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що Відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірах, які вказані позивачем у справі. Також вважає, що сторона позивача має право нараховувати суму відсотків за вказаним договором №79722538 лише на суму позики, яка зазначено в основному договору, тобто 1000 грн., що складає у межах строку кредитування 750 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бойчук В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просить відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов та додаткових письмових поясненнях. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 01 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01527-02/2024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 10 500,00 грн. зі сплатою 2,50% в день на строк 120 днів. Дата надання кредиту 01.02.2024. Дата погашення кредиту 30.05.2024. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту -30.05.2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W5863 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору. Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-5357, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТзОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загального розміру) за вказаними реквізитами. Як вбачається із даних зазначених у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 №3466_250708111953 від 08.07.2025, 01.02.2024 о 22:50:06 на суму 10500 грн. на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay 338666457 було зараховано вказані кошти. Відтак, суд вважає, що первісний кредитор ТзОВ «Аванс кредит» виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором перерахувавши відповідачу вказану суму грошових коштів. 24.05.2024 між ТзОВ «Аванс кредит» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 24052024, у відповідності до умов якого ТзОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід?ємною частиною цього договору. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 24.05.2024 до договору факторингу №24052024 від 24.05.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 01527-02/2024 в сумі 22 159,79 грн, з яких: 5 762,50 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 397,29 грн - сума заборгованості за відсотками. Позивач зазначив, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором № 01527-02/2024 від 01 лютого 2024 р. в розмірі 22 159,79 грн., з яких: 5 762,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 397,29 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім цього, 15.02.2024 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 79722538, який підписано сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема, відповідачем «72623». Згідно п. 1 вказаного Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. За умовами п. 2 вказаного договору [PERSON] надається кредит у розмірі 1000,00 грн, строком на 30 днів, під фіксовану процентну ставку 2,5 % за день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% за день, дата повернення позики 15.03.2024. Згідно п.6 Договору позики, Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати Позики, установлених цим Договором (пролонгація) на підставі поданого до Позикодавця зверненні із зазначеною датою електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку користування Позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п. 21 Договору позики, цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем зазначено, що 15.02.2024 [PERSON] уклав додаткову угоду до Договору позики №79722538 від 15.02.2024 року, однак доказів, які підтверджують її укладення, а також умови, які передбачені нею, у тому числі порядок нарахування відсотків за користування позикою, матеріали справи не містять та стороною позивача не надано. Як вбачається із інформації зазначеній у листах ТзОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» від 15.12.2025 №КД-000094410/ТНПП, №КД-000094412/ТНПП, 15.02.2024 [PERSON] на номер картки [NUMBER] отримано суми відповідно 1000 грн. та 3500 грн. 14.06.2021 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.1. договору факторингу, згідно умов цього договору фактор зобов?язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов?язання, плату за Позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 є невід?ємною частиною договору. Згідно п.1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Додатковими угодами №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №31 від 19.07.2024 до вказаного договору факторингу №14/06/21 сторонами унесено зміни щодо строку дії договору та сум прав вимоги, що відступаються згідно реєстрів боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників №27 від 19.07.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 813,00 грн, з яких: 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою богу; 11 313,00 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач вважає, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «ФК«ЄАПБ» за договором позики № 79722538 від 15.02.2024 року, в розмірі 15 813,00 грн, з яких: 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 313,00 грн сума заборгованості за відсотками. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 77 ЦПК України, визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Устатті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України, передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи договір про надання фінансового кредиту №01527-02/2024 від 01.02.2024, укладений між ТзОВ «Аван кредит» та [PERSON] та договір позики №79722538 від 15.02.2024, укладений між «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] були вчинені сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення вказаних правочинів ,шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Статтею 1077 ЦК України, передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідност. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. У відповідності до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.. Відповідно до вимогстатті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України, свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач підтвердив своє право вимоги за договором про неадання фінансового кредиту №01527-02/2024 на підставі договору факторингу №24052024 від 24.05.2024 та за договором позики №79722538 від 15.02.2024 на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з урахуванням внесених змін до неї додатковими угодами №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, №31 від 19.07.2024. Статтею 525 ЦК України, визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст.526, ч. 1 ст.527, ч. 1 ст.530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексуу строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи, вимоги частини другоїстатті 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України, визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши докази у судовому засіданні, які надані сторонами, приходить до переконання, що позов ТзОВ «ФК ЄАПБ» до відповідача у частині вимог щодо стягнення заборгованості із [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №01527-02/2024 на загальну суму 22159 грн. 79 коп., з яких: 5762 грн.. 50 коп. заборгованість по тілу кредиту, 16397 грн. 29 коп. заборгованість за відсотками є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено укладення вказаного правочину у електронній формі із відповідачем, у зв`язку із чим надання йому первісним кредитором на виконання вказаних зобов`язань суми кредитних коштів, які відповідач у встановлений договором строк не повернув, у тому числі не сплативши обумовлені ним відсотки. При цьому, суд вважає, що докази перерахування відповідачу коштів на виконання вказаного правочину знайшли своє підтвердження у інформації, викладеній у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 №3466_250708111953 від 08.07.2025, які сторона відповідача не спростувала. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за договором позики № 79722538 від 15.02.2024 року, в розмірі 15 813,00 грн, з яких: 4 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11 313,00 грн сума заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Так, як уже зазначав вище суд, матеріалами справи підтверджено укладення між відповідачем та первісним кредитором ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» договору позики №79722538 в електронній формі, підписаного за допомогою одноразового ідентифікатора за яким надано відповідачу грошові кошти у позику у розмірі 1000 грн. Однак, стороною позивача не доведено та не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували укладення між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] додаткової угоди, згідно якої відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3500 грн., що не визнається стороною відповідача, у тому числі нарахування відсотків на вказану суму. Також, суд зазначає, що умовами договору позики № 79722538 від 15.02.2024 передбачено строк його укладення - 30 днів, тобто до 15.03.2024. Сторонами узгоджено графік повернення позики та сплати процентів, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом за період, з 15.02.2024 по 15.03.2024 становить 2,5 % на день, що враховуючи розмір отриманого кредиту становить 25 грн. за добу (1 000*2,5 % = 25 грн.). Таким чином, суд вважає, що розмір нарахованих процентів за користування кредитом в межах строку дії договору позики №79722538 від 15.02.2024 повинен складати 750 грн (25 * 30 = 750 грн.). При цьому, суд констатує, що докази продовження строку договору позики №79722538 від 15.02.2024, на умовахп.6 договору позики, в матеріалах справи також відсутні, а стороною позивача суду не надані. Проте, вирішуючи вимоги позивача у цій частині, суд також ураховує інформацію викладену у листах ТзОВ «Фінансова компанія «Фінексперс» від 15.12.2025 №КД-000094410/ТНПП, №КД-000094412/ТНПП, про те, що 15.02.2024 [PERSON] на номер картки [NUMBER] отримано кошти відповідно 1000 грн. та 3500 грн. Відтак, враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідачем фактично було отримано кредитні кошти у загальному розмірі 4500 грн., відтак зазначена сума підлягає стягненню із відповідача [PERSON] . Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає, що із [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики №797225538 від 15.02.2024 на загальну суму 5 250,00 гривні, з яких: 4 500,00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 750,00 гривень сума заборгованості за відсотками, нарахованими в межах строку дії договору з 15.02.2024 по 16.03.2024. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Кредитним договором № 01527-02/2024 від 01 лютого 2024 р. в розмірі 22 159,79 грн., Договором позики № 79722538 від 15 лютого 2024 р. в розмірі 5 250, 00 грн. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами складає 27 409,79 грн. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТзОВ «ФК «ЕАПБ» задоволені судом частково у розмірі 27 409,79 грн., що складає 72,18 % від усієї суми заявленою стороною позивача, а тому із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2 185,61 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial