Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

До суду 26 травня 2025 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 16 червня 2021 року [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. На підставі підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 15 вересня 2025 року становить 128 227,15 грн., з яких: 97 148,01 грн. - заборгованість за кредитом; 31 079,14 грн. - заборгованість по відсоткам, яку позивач просив стягнути. Представник позивача АТ «Акцент-Банк» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що 16 червня 2021 року між відповідачем [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідачу надано кредит зі сплатою процентів у розмірі 40,8% щорічно. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку при укладенні договору сторони керувались саме ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, порушив умови договору, наслідком чого стало виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості станом на 15 вересня 2025 року становить 128 227,15 грн., з яких: 97 148,01 грн. - заборгованість за кредитом; 31 079,14 грн. - заборгованість по відсоткам. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, заявою, витягом з умов та правил надання банківських послуг, та іншими матеріалами справи. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги та приходить до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2 422,40 грн. судового збору. У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача вказані судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved