Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №1429338 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" надає позичальнику (споживачу) кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ "Пейтек", що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Таким чином позичальником було отримано кредит в загальній сумі 10 000,00 грн. 24.02.2025 між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ "СВЕА ФІНАНС" укладено договір факторингу № 01.02-04/25, за яким ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" відступило права вимоги, а ТОВ "СВЕА ФІНАНС" набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ", визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлене право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" за договором №1429338 про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" від 09.04.2024. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1429338 про надання споживчого кредиту за продуктом "NewShort" від 09.04.2024 становить: заборгованість по тілу 6 994,38 грн.; заборгованість по відсотках 32 370,32 грн., пеня 5 000,00 грн. Загальна заборгованість 44 364,70 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором №1429338 від 09.04.2024 в розмірі 44 364,70 грн., а також понесені судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді від 31.10.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено справу до розгляду по суті (а.с.112). 18 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачки позовні вимоги не визнає, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] визнає, що уклала з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» договір № 1429338 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 09.04.2024 та отримала кредит в розмірі 10 000,00 грн. Проте, відповідач не може погодитися з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором № 1429338 від 09.04.2024 в розмірі 44 364,70 грн. Так, позивач просить стягнути заборгованості по процентам в розмірі 32 370,32 грн., який визначив виходячи з розміру процентної ставки - 2,5 % в день, що відповідає умовам п. 1.5.1. Договору. При цьому, стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 09 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, то при укладанні договору до спірних правовідносин мали б застосовувати положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Проте, в договорі визначена денна процентна ставка понад 1 %. Нарахування заборгованості позивачем здійснювалося всупереч законодавству. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки договір № 1429338 від 09.04.2024 укладався після набуття чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5 % є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, є незаконним нарахування заборгованості по процентам в розмірі 32 370,32 грн., так як умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5 % передбачена п. 1.5.1. договору № 1429338 від 09.04.2024, є нікчемною. Цивільний кодекс України чи інший Закон, не дає право суду визначати розмір денної ставки для сторін кредитних правовідносин, таке право мають виключно сторони договору. Закон наділяє сторони правом самостійно визначити розмір денної процентної ставки, проте встановлює обмеження, що максимальний розмір не може перевищувати 1 %. Звертає увагу, на словосполучення «не може перевищувати 1 %», а тому розмір відсоткової ставки міг би бути будь-яким, головне аби він не перевищував максимально встановлений на рівні 1 %. Таким чином, розмір денної процентної ставки може визначатися сторонами менше 1 %, що відповідатиме вимогам частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто закон дає право тільки сторонам визначити розмір денної процентної ставки в діапазоні від 0 % до 1 %, про те суд не наділений повноваженням визначити розмір денної процентної ставки, тим більше на рівні максимально допустимого розміру в 1 %. Проте, договір № 1429338 від 09.04.2024 не містить істотної умови договору такої як розмір денної процентної ставки, оскільки пункт 1.5.1. договору є нікчемним як такий, що не відповідають вимогам закону. З урахуванням нікчемності пункту Договору, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Згідно наданого розрахунку заборгованості позивач нараховував проценти починаючи з 09.04.2024 по 24.02.2025, що становить 322 календарних дні. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 2025 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року 14,5 %, з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року 13,5 %, з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року 13,0 %, з 13.12.2024 року по 23.01.2025 року 13,5 %, з 24.01.2025 року по 06.03.2025 року 14,5 %. Представник відповідачки провів наступний контр-розрахунок заборгованості по процентам за обліковою ставкою НБУ: 67,34 грн. в період з 09.04.2024 року по 25.04.2024 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 14,50 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 17 днів); 180,73 грн. в період з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,50 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 49 днів); 646,45 грн. в період з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,00 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 182 дні); 70,08 грн. в період з 13.12.2024 року по 31.12.2024 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,50 % річних / 366 дні в році (високосний рік) х 19 днів); 85,07 грн. в період з 01.01.2025 року по 23.01.2025 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 13,50 % річних / 365 дні в році х 23 дні); 127,12 грн. в період з 24.01.2025 року по 24.02.2025 року (10 0000,00 грн. (тіло кредиту) х 14,50 % річних / 365 дні в році х 32 дні). Отже, розмір заборгованості по процентам визначений на рівні облікової ставки Національного банку України, становить 1 176,79 грн. (67,34 грн. + 180,73 грн. + 646,45 грн. + 70,08 грн. + 85,07 грн. + 127,12 грн.). Також визначений позивачем розмір заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 32 370,32 грн., не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачем було сплачено всього 24 716,42 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором. Отже, [PERSON] здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором № 1429338 від 09.04.2024, остання в повній мірі повернула грошові кошти, тому у неї відсутня заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (10 000,00 грн. тіло кредиту + 1 176,79 грн. відсотки за користування кредитом, що визначені на рівні облікової ставки НБУ = 11 176,79 грн. 24 716,42 грн. сума сплачена [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором). Також, звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути за договором № 1429338 від 09.04.2024 пеню в розмірі 5 000,00 грн. Однак, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) договірних зобов`язань у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Так, вимога про стягнення пені в розмірі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягає. Крім того, наданий позивачем Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу від 24.02.2025 року № 01.02-04/25» не містить підпису осіб, що уклали договір факторингу, такий витяг виготовлено позивачем самостійно, як зацікавленою особою, а тому останній міг зазначити будь-яку інформацію, на власний розсуд. Враховуючи вищевикладене, вважає що такий витяг не може бути належним та допустимим доказом, а тому позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за договором № 1429338 від 09.04.2024. Вважають, що майнове право позивача не було порушено відповідачем. Таким чином просять у задоволенні позову відмовити повністю та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені останньою витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (а.с.117-130, 131, 144-150, 165). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додана заява, в якій прохали проводити розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують повністю (а.с.103-104). Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явилися, у відзиві прохали розгляд справи проводити без участі сторони відповідачки та у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.117-129). Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, судом встановлено, що 09.04.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і [PERSON] укладено договір №1429338 про надання споживчого кредиту (а.с. 13-22), відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн., строком на 360 днів зі сплатою відсотків . Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору (п. 1.5.1). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 90 465,53% річних (п. 1.9.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 100 000 грн. (п. 1.10.1). Кредитний договір підписаний відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором Н029 (а.с.20). Вказаний договір містить всі необхідні істотні умови. Одночасно з підписанням цього договору [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н029 паспорт споживчого кредиту (а.с.23-26). Згідно з повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» №20250226-88 від 26.02.2024 перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 09.04.2024 на суму 10 000,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки № [NUMBER] (а.с.55). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України Про електронну комерцію). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України Про електронну комерцію визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Факт укладення кредитного договору між відповідачкою і первісним кредитором, а також виконання первісним кредитором обов`язку з надання кредитних коштів не заперечується і підтверджений належними і допустимими доказами, зокрема договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н029 (а.с.29), а факт отримання відповідачкою коштів - листом ТОВ «Пейтек Україна» (а.с.55). 24 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №01.02.-04/25, за умовами якого клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с.57-77). Як вбачається із Витягу з реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу №01.02.-04/25 від 24.02.2025, до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1429338 в сумі 44 364,70 грн., яка складається з: 6 994,38 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 32 370,32 грн. - заборгованість за відсотками, 5 000,00 грн. - сума штрафних санкцій (а.с.71). Згідно з п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст.513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначна грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» стверджує, що є кредитором за кредитним договором №429338 від 09.04.2024, укладеним відповідачкою з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», на підставі Договору факторингу №01.02-04/25 від 24 лютого 2025 року. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідно до п.3.1.3 договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені п.4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Як вбачається з п.4.1. договору факторингу, сторони домовились, що фінансування (ціна договору) складає 1 508 076,83 грн (а.с.59-60). На підтвердження переходу прав вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» суду надало: копію витягу з реєстру прав вимог ( а.с.71); платіжну інструкцію № 9947 від 25 лютого 2025 року про сплату ТОВ «Селфі Кредит» 1 508 076,83 грн згідно договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025 ( а.с.78). Отже, матеріали справи містять достатні докази переходу прав вимоги від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №1429338 відповідно до договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025, а тому з дати відступлення прав вимоги ТОВ "СВЕА ФІНАНС" стало кредитором за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, судом встановлено, що в порушення умов укладеного кредитного договору, відповідачка не надавала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, внаслідок чого утворилася заборгованість. Перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем суми заборгованості, суд керується таким. ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до позовної заяви додані належні та достатні докази на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1429338 від 09.04.2024 року, у зв`язку з чим суд доходить висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 994,38 грн. Звертаючись до суду з позовом Товариство крім тіла кредиту, також просить стягнути з відповідачки нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 32 370,32 грн. та пені в розмірі 5 000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам за кредитним договором №1429338 від 09.04.2024 року, який надав позивач, виходячи з наступного. Сторони погодили, що стандартна процентна ставка становитиме 2,5% в день. Однак, враховуючи положення пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо диференційованого розміру денної процентної ставки, така ставка можлива лише до 22.04.24 року, з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року процентна ставка повинна бути лише 1.5% в день, а з 21.08.2024 року по 24.02.2025 року розмір процентної ставки не може перевищувати 1 %. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості в період з 09.04.2024 по 06.05.2024 відповідачці нараховувалися проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1% . 06.05.2024 відповідачкою було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 000,00 грн., з яких 928 грн. були зараховані на тіло кредиту та 28 грн. були зараховані на проценти за користування грошовими коштами. В період з 07.05.2024 по 04.06.2024 денна ставка має бути не більше 1,5% і повинна становити: 9 028,00 грн. х 1,5% = 135,42 грн. х 29 днів = 3 927,18 грн. 04.06.2024 відповідачкою було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 3 300,00 грн., з яких 0,01 грн. були зараховані на тіло кредиту та 3 245,30 грн. були зараховані на проценти за користування грошовими коштами. В період з 05.06.2024 по 27.06.2024 денна ставка має бути не більше 1,5% і повинна становити: 9 027,99 грн. х 1,5% = 135,41 грн. х 23 дні = 3 114,43 грн. 27.06.2024 відповідачкою було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 6 998,00 грн., з яких 2 032,60 грн. були зараховані на тіло кредиту та 4 965,40 грн. були зараховані на проценти за користування грошовими коштами. В період з 28.06.2024 по 27.07.2024 денна ставка має бути не більше 1,5% і повинна становити: 6 995,39 грн. х 1,5% = 104,93 грн. х 30 днів = 3 147,90 грн. 27.07.2024 відповідачкою було сплачено кошти в рахунок погашення заборгованості у розмірі 5 247,41 грн., з яких 1,01 грн. були зараховані на тіло кредиту та 5 246,40 грн. були зараховані на проценти за користування грошовими коштами. В період з 28.07.2024 по 19.08.2024 денна ставка має бути не більше 1,5% і повинна становити: 6 994,38 грн. х 1,5% = 104,91 грн. х 23 дні = 2 412,93 грн. В період з 20.08.2024 по 24.02.2025 денна ставка має бути не більше 1% і повинна становити: 6 994,38 грн. х 1% = 69,94 грн. х 189 днів = 13 218,66 грн. Враховуючи викладене, заборгованість за процентами за період з 07.05.2024 року по 24.02.2025 року складає 25 821,10 грн. Також з розрахунку вбачається, що відповідачка частково погасила заборгованість за процентами по кредитному договору на суму 21 682,80 грн., а тому заборгованість за нарахованими відсотками становить 4 138,30 грн. (25 821,10 грн.-21 682,80 грн.=4 138,30 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки пені в розмірі 5 000,00 грн., суд зазначає наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просило стягнути із відповідачки за кредитним договором, зокрема і суму заборгованості за пенею в розмірі 5 000,00 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд зазначив щодо застосування пункту 18 Прикінцевих таперехідних положеньЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022від 24лютого 2022року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Тому позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за пенею в розмірі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 11 132,68 грн., з яких 6 994,38 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4 138,30 грн. заборгованість по відсотках. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №815 від 22.09.2025р. про сплату судового збору загальною сумою 2 422,40 грн. (а.с.11). Враховуючи те, що задоволено 25,1% позовних вимог (11 132,68 грн. від 44 364,70 грн. складає 25,1%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 608,02 грн. (2 422,40 грн. х 25,1 % : 100). Крім того, судом встановлено, що стороною відповідачки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 06.11.2025р. (а.с.144-146); Акт виконаних робіт від 17.11.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.150). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial