Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - встановити над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] ; - призначити [PERSON] , [INFO] , піклувальником над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] , яка 10.09.2011 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Від даного шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . З 2016 року відповідач пішов із сім`ї та перестав брати будь-яку участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, також перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини. У 2017 році сторони розірвали шлюб, а дитина залишилась проживати з матір`ю. Згодом [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ". Від шлюбу у них народилось дві доньки, з ними також проживав син дружини від першого шлюбу. В ніч з 13-го на 14 листопада 2023 року за місцем свого проживання у Республіці Польща, [PERSON] вбив свою дружину [PERSON] та двох маленьких доньок. В живих залишився лише син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] . [PERSON] доводиться позивачу онуком, проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, батько самоусунувся від виховання та догляду дитини, не цікавиться його станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не допомагає матеріально. Відповідач тривалий час проживає закордоном, проживав в різних країнах, постійного заробітку не має. Ухвалою суду від 13.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.03.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, відзив у встановлений строк суду не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Козятинської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився,в матеріалах спарви присутня заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.1995, батьками [PERSON] , [INFO] , значаться [PERSON] та [PERSON] . 10.09.2011 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружина змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 23.08.2017 рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у справі №133/1440/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 02.10.2018 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружина змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Відповідно до копії перекладу Витягу із свідоцтва про смерть, виданого на території Республіки Польща, померла [PERSON] , [INFO] , дата та час смерті не відомий, дата знайдення тіла [INFO] . Дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у с. Сигнал Хмільницького району Вінницької області. Згідно копії листа КП "Козятинська центральна районна лікарня" №1012 від 13.06.2024 в медичній документації на ім`я [PERSON] , [INFO] , відомостей про те, що під час надання йому медичної допомоги (амбулаторної чи стаціонарної) був присутній [PERSON] , не зареєстровано. Сокілецький старостинський округ видав довідку №115 від 06.06.2024 [PERSON] про те, що за час перебування дитини [PERSON] , його батько [PERSON] на території Сокілецького старостинського округу не перебуває. За їхніми даними аліменти не сплачує, не цікавиться життям дитини, не приймає участь у вихованні дитини. Комунальний заклад "Ліцей №7 Козятинської міської ради Вінницької області" видав довідку №01-31/237 від 06.06.2024 [PERSON] , бабусі [PERSON] , про те, що батько дитини протягом 2023-2024 навчального року не цікавився шкільним життям сина, успішністю, не спілкувався з вчителями і не брав участі в батьківських зборах. Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №380461221 від 28.05.2024, [PERSON] (дідучь дитини та чоловік позивача) має у власності квартиру у с. Сигнал Хмільницького (Козятинського) району Вінницької області. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 03.09.2025 за №304, затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] , а тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому повна заява в цій частині є доведеною та обґрунтованою. Будь-яких заперечень щодо спору відповідачем надано не було. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Статтею 61 ЦК України визначено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування надано суду подання про призначення [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, є обгрунтовані підстави призначити [PERSON] опікуном над малолітнім онуком [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, з метою повного дотримання інтересів дитини, суд вважає доведеним обов`язок відповідача, який є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , сплачувати аліменти на його утримання. Приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами про способи виконання обов`язку утримувати сина не має, суд приходить до висновку про задоволення позову та присуджує стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачем з позовом до суду і до досягнення повноліття. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦКП України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір за три вимоги немайнового характеру в сумі 3633,60 грн. (1211,20*3) на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved