Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 13.03.2024 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (Умови та Правила) з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. 13.03.2024 року відповідачем підписано Заяву щодо встановлення кредитного ліміту (або Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком) на підставі якої (яких) відповідачу відкрито поточний рахунок, встановлено на нього відповідний кредитний ліміт та видано платіжну картку, як засіб доступу до рахунку. Позичальник умови договору не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 29 232,89 грн., яку позивач прохає стягнути з відповідача. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07.11.2025 відкрито провадження по справі, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, як вбачається із позову прохав розглядати дану справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання 04.12.2025 року, 15.01.2026 року не з`явилася, будучи належним чином повідомленоюпро дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення на адресу відповідача судової повістки про виклик до суду (а.с.88-90, а.с.94-96). Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01.2026 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.2024 відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківськихпослуг в АТ «А-БАНК». Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. (зворот а.с.9,а.с.10). У Заяві про відкриття,ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком визначено,що АТ «Акцент-Банк» відкриває для [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановлює кредитний ліміт на наступних умовах: вид послуги - відкриття та обслуговування поточного рахунку; вид кредиту - кредитний ліміт на поточний рахунок; тип кредиту - кредитування рахунку; мета отримання кредиту - споживчі цілі; сума кредиту (ліміту) - від 1000 грн до 200 000 грн. Пільговий період користування кредитним лімітом становить до 62 днів за ставкою 0,000001%. У разі виходу з пільгового періоду на кредит нараховується процентна ставка 3,4% на місяць. Проценти за користування кредитом сплачуються у складі щомісячного платежу. Строк кредитування (строк дії кредитного договору) 240 місяців. При невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується ставка у розмірі 6,8% в місяць, яка нараховується на суму загальної заборгованості. (зворот а.с.10-12). Додатком 1 до Заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком визначено ліміти по картці (рахунку). (зворот а.с.12). 13.03.2024 року відповідач ознайомилася та підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «Зелена», який містить інформацію про основні умови кредитування, а саме: тип кредиту кредитування з пільговим періодом використання; сума/ліміт кредиту - до 200 000 грн.; строк кредитування - 240 місяців з правом автоматичного продовження; мета отримання кредиту на споживчі потреби; пільгова процентна ставка: 0,000001%. Пільговий період - до 62 днів. Базова процентна ставка:40,8% на рік. (зворот а.с.13-14). Згідно довідки, виданої АТ «А-банк», відповідачу відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2031 року, № [NUMBER] строком дії до грудня 2031 року. (а.с.18). Згідно довідки по лімітам, виданої АТ «А-банк», відповідачу [PERSON] 13.03.2024 року встановлено ліміт врозмірі 23 000 грн., який 20.05.2024 року зменшено до 22 130 грн., 07.07.2024 року зменшено до 21621 грн., 08.07.2024 року зменшено до 20 821 грн., 05.10.2024 року зменшено до 20 153 грн., 11.12.2024 року зменшено до 19 688 грн. (зворот а.с.17). З виписки по картці, наданої позивачем, вбачається, що відповідач [PERSON] в період з 13.03.2024 року по 21.10.2025 року, активно користувалася карткою та вносила кошти для погашення заборгованості. (а.с.15-17). Проте позичальник умови договору не виконує, у зв`язку з чим, відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13.03.2024 року, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 21.10.2025 року становить 29232,89 грн., яка складається з наступного: 19 498,82 грн. - заборгованість за кредитом; 9184,07 грн. - заборгованість по відсоткам; 550 грн. - пеня; 0 грн. - штраф. (а.с.8-9). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У частині 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 550 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначені положення закону, стягнення пені у розмірі 550 гривень за кредитним договором б/н від 13.03.2024 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 13.03.2024 року в розмірі 28 682,89 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пропорційність задоволених вимог становить 98% (28 682,89х 100:29 232,89 = 98%). Отже, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогами в розмірі 2373,95 грн. (2422,40 х 98%:100 = 2373,95 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial