Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представниця позивача ТОВ "Коллект Центр" звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами №102826870 від 07.08.2021 року та №75352497 від 06.08.2021 року, у розмірі 108906,23 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.08.2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] , а 06.08.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено договори №102826870, №75352497, у яких визначено всі істотні умови, а саме: розмір кредитів, строки кредитування, відсоткові ставки. Дані договори були укладені в електронній формі і такі були підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом. Відповідно до договорів факторингу, право вимоги за цими кредитними договорами перейшло до позивача ТОВ "Коллект Центр". Оскільки відповідач [PERSON] належим чином не виконав свої зобов`язання за даними кредитними договорами, у нього перед позивачем виникла заборгованість, в загальному розмірі 108906,23 грн. Позивач «Коллект Центр» в судове засідання не з`явився. Представник позивача М. Ткаченко прохає розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 6 зв.). Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 62). Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. З огляду на положення ч. 7, 8 ст.128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 11.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 13.01.2025 року (а.с. 60). Оскільки дотримані всі, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України вимоги, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 07.08.2021 року між ТОВ "Мілоан" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №102826870 (а.с. 19-23), на таких умовах: розмір кредиту - 10000 грн., строк кредитування - 30 днів, відсотки за користування кредитом -5100 грн., які нараховуються за ставкою 1,7% від суми фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно із квитанцією №1727655982 від 07.08.2021 року (а.с. 55), відповідачу [PERSON] , на картку [NUMBER] , на виконання умов кредитного договору №102826870, було переказано 10000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №102826870 (а.с. 18), розмір такої станом на 04.11.2025 року становить 90000 грн., а загальна заборгованість заявлена до стягнення за договором станом на 04.11.2025 року становить 78500 грн. Згідно із договорами факторингу №30-11-65 від 30.11.2021 року (а.с. 25) та №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 37), право вимоги за кредитним договором №102826870 від 07.08.2021 року, перейшло від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача ТОВ "Коллект Центр" (а.с. 26,27,28-29,30,38-39,40,42,43-47,48). Відповідно до договору позики №75352497 від 06.08.2021 року (а.с. 9), між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір на таких умовах: сума кредиту - 15000 грн., строк кредитування - 30 дні, відсоткова ставка - 1,99%. Згідно довідки №КД-000043905/ТНПП від 13.08.2021 року (а.с. 11), відповідачу [PERSON] , на картку [NUMBER] , на виконання умов договору позики №75352497, було переказано 15000 грн. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №75352497 (а.с. 24), розмір такої станом на 04.11.2025 року становить 30406,23 грн. Згідно із договорами факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022 року (а.с. 31) та №10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 37), право вимоги за договором позики №75352497 від 06.08.2021 року, перейшло від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" до ТОВ "Вердикт Капітал", а від ТОВ "Вердикт Капітал" до позивача ТОВ "Коллект Центр" (а.с. 32 зв.,33,34-35,36,38-39,40,42,43-47,48). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ "Мілоан", ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] укладено кредитні договори у електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ "Мілоан" та ТОВ "1 Безпечне агенство некобхідних кредитів" свої зобов`язання за кредитними договорами виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідач погодився. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами. Факт переходу права вимоги за даними кредитними договорами до позивача ТОВ "Коллект Центр" підтверджується описаними вище договорами факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірними кредитними договорами. Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про необхідність задоволення даного позову. Що стосується вимоги про стягнення 25000 грн. витрат на правничу допомогу, то суд дійшов такого висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved