Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін у справі. Представник позивача Кириченко Ольга Миколаївна звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» заборгованість за кредитним договором №2022521196 від 21.01.2019 року у розмірі 25559,34 грн.; у порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.; стягнути із відповідача на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 21.01.2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2022521196. Відповідно до умов кредитного договору, Банк надає Позичальнику споживчий Кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші Платежі, визначені даним кредитним договором. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині договірних відносин ст. 526 та ст. 527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, 24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу №24/03/23, згідно якого Первісний кредитор Акціонерне товариство «ОТП Банк» відступив на користь Нового кредитора ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за Кредитним договором №2022521196 від 21.01.2019 року, продукт (CARD), укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «Брайт Інвестмент») є обґрунтованою та документально підтвердженою, та становить 25559,34 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту 22300 грн., заборгованість по відсотках 3259,34 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі позивача, проти заочного розгляду справи ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи на 17.11.2025, 16.12.2025 та 15.01.2026, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду 23.10.2025 та 29.12.2025 з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», 01.12.2025 з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». Крім того, про призначення судових засідань на 16.12.2025 та 15.01.2026 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді від 30.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Встановленні судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 21.01.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2022521196. Відповідно до кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: розмір кредиту 14198,00 грн. на придбання Товару у продавця, 350,00 грн. на сплату Додаткових послуг Банку, а саме: Послуга: «СМС+Довідка»; загальний розмір кредиту 14548,00 грн.; дата остаточного повернення кредиту 21.01.2021 року; протягом дії Кредитного договору для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись: фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% річних /а.с.19/. Відповідно до паспорту споживчого кредиту: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 14548,00 грн.; строк кредитування 24 місяці; мета отримання кредиту споживчі цілі; процентна ставка 0,01% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту- 13259,42 грн.; реальна річна процентна ставка 79,59% річних /а.с.21/. На виконання умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 14 548,00 грн. (14198,00 грн. на придбання товару, 350,00 грн. - сплата додаткових послуг банку), що підтверджується копією товарного чеку №003000009445781 від 21 січня 2019 р. на суму 14 198,00 грн. та копією фіскального чеку від 21.01.2019 на суму 14198,00 грн. /а.с.25-26/. В свою чергу відповідачем [PERSON] кредитні кошти отримано, однак, у порушення умов кредитного договору останній свої зобов`язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Відтак, у відповідача [PERSON] , відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.06.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 25 559,34 грн. /а.с.36/. Згідно з договором факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент», Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості. Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов цього Договору. За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами /а.с.27-31/. Згідно з витягом з додатку №1 до Договору факторингу №24/03/23, укладеного 24 березня 2023 року, посвідченого Бочкарьовою А. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №265, сума заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором №2022521196 від 21.01.2019 становить 25 559,34 грн., з яких: загальна сума боргу по тілу 22 300,00 грн., загальна сума боргу по відсотках 3 259,34 грн. /а.с.15/. Так, позивачем 23.03.2024 року було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості. Відтак, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Брайт інвестмент». Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В свою чергу ч.1 ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду. Судом встановлено, що відповідач належно не виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Таким чином, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «Брайт інвестмент» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №2022521196 від 21.01.2019 року підлягають до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Брайт інвестмент» підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 25 559,34 гривень. Судові витрати. Згідно зі ст. 141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. У зв`язку з цим, судовий збір в розмірі 2422,40 грн., який підтверджено платіжною інструкцією №1070 від 13.08.2025, підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивачем на правову допомогу адвокату. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги №43115064 від 01.07.2025, Додаткової угоди №2022521196 від 20.08.2025 до Договору №43115064 про надання правової допомоги від 01.07.2025, Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським Бюро «Ольги Клещ», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» щодо стягнення кредитної заборгованості від 20.08.2025, акту №2022521196 про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), укладених між ТОВ «Брайт Інвестмент» та Адвокатським Бюро «Ольги Клещ», ТОВ «Брайт Інвестмент» зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 5000,00 грн. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова ВС від 13.03.2025 по справі №275/150/22). Таким чином, суд вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved