Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

14.12.2022 в провадження Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла позовна заява Зарічанського споживчого товариства до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок нестачі товарів. В своїх позовних вимогах позивач посилався на те, що як юридична особа, відповідно до розпорядження №3 від 26.07.2021 прийняло на посаду продавця з повною матеріальною відповідальністю з 27.07.2021 [PERSON] . В цей же день між сторонами укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, пунктом 1 якого передбачено, що працівник [PERSON] яка займає посаду продавця, що безпосередньо пов`язана із збереженням, обробкою, відпуском переданих їй матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення довірених матеріальних цінностей. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що у випадках незабезпечення із вини працівника довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру заподіяної шкоди, проводиться згідно з чинним законодавством. Актом інвентаризації матеріальних цінностей, переданих [PERSON] від 17.11.2022 встановлено, що недостача всіх цінностей становить 60666,80грн. Інвентаризація товаро-матеріальних цінностей проведена в присутності і з участю матеріально-відповідальної особи [PERSON] , яка підписала вказаний акт. Рішенням правління споживчого товариства вирішено суму недостачі внести в касу товариства. 18.11.2021 [PERSON] видано власноручно написану розписку, в якій вона зобов`язалась протягом двох тижнів повністю відшкодувати завдані споживчому товариству збитки. Однак своїх зобов`язань з того часу не виконала. Розпорядженням Голови правління Зарічанського споживчого товариства від 15.11.2021 за №6 продавець [PERSON] звільнена з 18.11.2021 за власним бажанням. На момент звернення позивача із позовом до суду [PERSON] добровільно не відшкодувала завдану товариству шкоду, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на вимоги ст.22 ЦК України та ст.ст.130,134,135-1КЗпП просив стягнути з відповідачки на його користь 60666,88грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої нестачею товаро-матеріальних цінностей, а також витрати по сплати судового збору у розмірі 2482,00грн Відповідачка [PERSON] та її представник за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокат Проява І.В. надали до суду відзив в якому зазначили, що позовні вимоги не визнають, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском строку, передбаченого ч.3 ст.233 КЗпП, який складає один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Отже, після проведеної інвентаризації, яка відбулась 17.11.2021 позивачу стало відомо про заподіяння товариству матеріальної шкоди, яка могла бути заподіяна [PERSON] . Проте з даним позовом до суду позивач звернувся лише 14.12.2022, тобто поза межами встановленого строку. Крім того, зауважили, що до позову додано договір про повну матеріальну відповідальність підписаний сторонами, однак ні при подачі позову ні в подальшому позивачем не надано ні акту прийому-передачі матеріальних цінностей чи товарів, ні опису цінностей переданих у відання відповідачки, посилання на обов`язковий додатки до вказаного договору також відсутні, тому вважають його за загальними приписами ЦК за своєю природою нікчемним. Щодо Акту результатів проведення інвентаризації від 17.11.2021, він був підписаний лише головою інвентаризаційної комісії, підпис бухгалтера та матеріально-відповідальної особи відсутні, пояснення матеріально-відповідальної особи та висновок бухгалтера також відсутні. Водночас, до позову долучено Інвентаризаційний опис фактичних залишків товарів від 17.11.2021, в якому кожен аркуш містить в собі арифметичні помилки та в загальному перерахунку сума складає 49539,60грн, в той час як в акті зазначено 49 508,60грн, проте жодного акту чи протоколу розбіжностей чи коригувань складено не було. В матеріалах бухгалтерської звітності не зазначено причин цієї недостачі, не надано відомостей яким саме діями чи бездіяльністю відповідачки було спричинено цю недостачу. Щодо написаної відповідачкою розписки вказали, що вона була написана під тиском позивача, дією тяжкої обставини на вкрай невигідних для відповідачки умовах. [PERSON] перебувала у складній стресовій ситуації, через те, що вважала розписку єдиним можливим рішенням уникнути необґрунтованих звинувачень, спроби притягнути її до кримінальної відповідальності, а також не знала усіх юридичних аспектів процедури проведення інвентаризації, в тому числі і протоколу, з яким не була ознайомлена, а відповідно й про остаточний висновок щодо наявності у своїх діях вини недостачі матеріальних цінностей також до неї не недоведено. На підставі викладеного у позові просила відмовити у повному обсязі. Ухвалою від 20.12.2022 позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання о 09-15год 31.01.2023. Ухвалою суду від 28.03.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті о 09-30год. 12.05.2023. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та адвокат Омелянюк М.В., який діє на підставі ордеру №1081810 від 15.11.2024 в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позові. Додатково [PERSON] пояснила, що [PERSON] була прийнята продавцем за сумісництвом як в споживче товариство так і до приватного підприємця, оскільки в магазині товар був поділений, частина рахувалась за товариством а інше за приватним підприємцем. Інвентаризацію проводилась згідно з Положенням про особливості інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків у споживчих товариствах та інших суб`єктах господарювання Всеукраїнської центральної спілки споживчих товариств (Укркоопспілки), двічі, перший раз вдвох з відповідачкою, а вдруге остання не з`явилась. В Акті про проведення інвентаризації вказана тільки вона, оскільки бухгалтер на той момент була на лікарняному. Щодо строків позовної давності, чекали, що відповідачка добровільно відшкодує спричинену шкоду, звертались до поліції, однак отримали роз`яснення, що це цивільно-правові відносини. Відповідачка та її представник адвокат Назарук Ю.В. в судовому засіданні підтримали свою позицію на вище викладених обставинах, у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дослідивши матеріли справи та оцінивши їх в сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступні обставини. 17.10.2028 загальними зборами членів Зарічанського споживчого товариства обрано головою правління [PERSON] . Надано право першого підпису на банківських та інших документах Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.07.2021 підтверджено юридичну реєстрацію Зарічанського споживчого товариства, особа, яка має право вчиняти юридичні дії від імені товариства без довіреності, у тому числі підписувати договори, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи Шаран Г.В. Орган управління юридичної особи загальні збори членів споживчого товариства. Види економічної діяльності, в т.ч. роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Розпорядженням Зарічанського споживчого товариства №3 від 26.07.2021 [PERSON] прийнято на посаду продавця по сумісництву з повною матеріальною відповідальністю з 27.07.2021. 27.07.2021 між Споживчим товариством Заріччя в особі Шаран Г.В. з однієї сторони та [PERSON] , як працівником, укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, розділом 2 якого передбачено, що адміністрація зобов`язується ознайомити працівника із чинним законодавством про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, а також діяти у відповідності з інструкціями, нормативами і правилами зберігання, приймання, обробки, продажу, перевезення або застосування у процесі виробництва переданих працівникові матеріальних цінностей. Проводити в установленому законом порядку інвентаризацію матеріальних цінностей. Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Розпорядженням Зарічанського споживчого товариства №6 від 15.11.2021 [PERSON] звільнено з займаної посади продавця 18.11.2021 згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням). Підставою вказано заява [PERSON] від 15.11.202. Розпорядженням Зарічанського споживчого товариства №14 від 16.11.2021 про проведення інвентаризації товарно-грошових цінностей в магазині ТПП Пятидні 2, призначено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, призначити комісію: . Голова комісії: [PERSON] , голова правління СП. Інвентаризацію розпочати і закінчити 17 листопада 2021. Результати інвентаризації зафіксувати актом, який здати в бухгалтерію. 17.11.2021 в період з 10-00год по 19-00год представником правління (членом інвентаризаційної комісії) [PERSON] , при особистій участі завідуючого підприємством [PERSON] складено Інвентаризаційний опис фактичних залишків товарів, які виявились в магазині П,ятидні, який знаходиться в с.П,ятидні. До опису прикладені останній товарно-грошовий звіт. Залишки на момент інвентаризації по моїх і наших записах складають товарів на суму сто десять тисяч сто сімдесят п`ять. Наявний підпис матеріально-відповідальної особи та голови комісії. При перевірці фактичної наявності виявилось сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісім. Кожен аркуш Інвентаризаційного опису фактичних залишків товарів містить виправлення кількості товару як за найменуванням так і разом по сторінці. В судовому засіданні встановлено розбіжності, а саме підсумок загальної суми фактично складає 49 539,60грн в той час, як в Інвентаризаційному описі 49508,60грн. Актом результатів інвентаризації в магазині П,ятидні 2, завідуюча магазину [PERSON] в присутності голови інвентаризаційної комісії [PERSON] , зроблено порівняння залишків по бухгалтерським записам на 17 листопада 2021 з фактичною наявністю цінностей по опису на теж число, що знаходиться на відповідальності продавця [PERSON] . Товари, що рахуються по бухгалтерському обліку 110175,48; фактичні залишки- 49508,60; недостачі 60666,88. Разом недостачі всіх цінностей в сумі 60666,88грн. Підпис і пояснення матеріально-відповідальної особи відсутні. Підпис і висновок бухгалтера відсутній. Наявний підпис Голови інвентаризаційної комісії. Рішення правління виявлену недостачу внести в касу споживчого товариства. Голова правління Шаран Г.В. Разом з тим, в судовому засіданні до матеріалів справи надано оригінал Акту результатів інвентаризації від 17 листопада 2021, який містить запис бухгалтер [PERSON] , підпис даної особи, а також висновок недостачу внести в касу споживчого товариства. До позову додано копію розписки від 18.11.2021 написану [PERSON] на ім,я Голови правління Зарічанського СТ Шаран Г.В., в якій зазначено, що [PERSON] зобов`язується на протязі двох тижнів оплатити борг, який виник під час її роботи продавця в магазині села П,ятидні. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК). Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України у редакції на дату виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 2021 рік. Так, відповідно до вимог ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно зі ст.131 цього Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Статтею 134 КЗпП України визначено випадки повної матеріальної відповідальності. Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 135-1 КЗпП України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Статтею 136 цього Кодексу визначено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, а саме покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до вимог ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до правових висновків ВерховногоСуду, викладених у постанові від 27.07.2023у справі № 334/10099/21 (провадження № 61-10880св22), вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації,судповинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Верховний Суд у вищезгаданій постанові також зазначив, що відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. У постанові від 07.02.2019 у справі №363/1400/16-ц, зі змісту якої випливає, що відсутність пояснень матеріально-відповідальної особи з приводу складених актів по факту нестачі продукції, контрольної повірки вагів, а також не зазначення причини з яких сталася нестача є суттєвою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог роботодавця до матеріально-відповідальної особи стосовно стягнення з неї суми завданої нестачами матеріальної шкоди. Окрім того, у вищезгаданій постанові Верховний Суд зазначив, що на роботодавця покладено тягар доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, що зокрема полягає у доведенні та підтвердженні належними доказами зокрема того, що керівництвом підприємства після отримання актів приймання-передачі вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що ним були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2019 року у справі №363/1400/16-ц, на роботодавця також покладено обов`язок доведення та встановлення того, які саме винні, протиправні дії вчинила матеріально-відповідальна особа, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди. Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року «Про затвердження Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань» висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі інвентаризаційної комісії згідно з п.1 Розділу IV Положення № 879 наводять, зокрема, причини нестач, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Окрім того, пунктом 2 розділу IV Положення № 879 передбачено, що протокол інвентаризаційної комісії затверджується керівником підприємства протягом 5 робочих днів після завершення інвентаризації. Однак, позивачем не було долучено відповідного протоколу інвентаризації, який має суттєве значення для результатів розгляду справи і зокрема для того, щоб підтвердити обгрунтованість позовних вимог, оскільки у вищезгаданому документі повинна міститись інформація про причини нестачі матеріальних цінностей та наявність вини [PERSON] у цих недостачах, а також заходи, вжиті роботодавцем для запобігання таким недостачам. Судом встановлено, що позивач являється споживчим товариством з 14.05.1997. 26 липня 2021 року Розпорядженням Зарічанського споживчого товариства №3 від 26.07.2021 [PERSON] прийнято на посаду продавця по сумісництву з повною матеріальною відповідальністю з 27.07.2021. Представником позивача пояснено, що [PERSON] прийнято на посаду продавця по сумісництву, оскільки в магазині частину товару оформлено на споживче товариство, а частину на приватного підприємця. 26 липня 2021 сторонами підписано Типовий договір про повну індивідуальну відповідальність, відповідно до якого працівник, що займає посаду продавця, безпосередньо пов`язану із зберіганням, відпуском товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених йому підприємством, установою, організацією матеріальних цінностей. Дія цього договору поширюється на весь час роботи з довіреними працівникові матеріальними цінностями підприємства та організації. Розділом 2 якого передбачено, що адміністрація зобов`язується ознайомити працівника із чинним законодавством про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, а також діяти у відповідності з інструкціями, нормативами і правилами зберігання, приймання, обробки, продажу, перевезення або застосування у процесі виробництва переданих працівникові матеріальних цінностей. Проводити в установленому законом порядку інвентаризацію матеріальних цінностей. Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Підставою для звернення із позовом позивач зазначив проведення ревізії, у результаті якої виявлено нестачу на суму 60 666,80 грн, а також розписка відповідачки від 18.11.2021, у якій вона визнала факт нестачі та зобов`язалася оплатити борг, який виник під час її роботи продавцем в магазині села П,ятидні протягом двох тижнів. Разом із тим, жодного належного, допустимого і достовірного доказу для підтвердження розміру завданої шкоди, яку позивач просив стягнути з відповідачки матеріали справи не містять. Вимоги ч.6 ст.81 ЦПК України наголошують на тому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, зазначений в Акті результатів інвентаризації від 17.11.2021 розмір нестачі 60 666,88 грн не підтверджено належними і допустимими доказами. Стороною позивача не представлено акту прийому-передачі матеріальних цінностей чи товарів, або опису цінностей переданих у відання [PERSON] після її працевлаштування та укладення договору про повну індивідуальну відповідальність, а також усіх інших документів, які підтверджують рух матеріальних цінностей та передачу за них коштів за період роботи відповідачки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2016-2017 працює бухгалтером у споживчому товаристві, в них ведеться сумарний облік товару і вносять в програму товари тільки по сумі. Коли останній раз проводилась ревізія зазначити не може. [PERSON] приймала товар, який оформлювався актом. Щодо проведеної ревізії по недостачі товару, вона присутньою не була, знаходилась на лікарняному, перераховувати інвентаризаційну опис їй привезли додому, по результату якого було складено Акт недостачі. Підтвердила, що можуть бути наявні арифметичні похибки. Також пояснила, що в оригіналі Акту результатів інвентаризації від 17 листопада 2021 вписала висновок недостачу внести в касу споживчого товариства, та поставила підпис як бухгалтер, коли справа перебувала в на розгляді в суді. Зазначену обставину сторона позивача не заперечила. Представник позивача [PERSON] посилалась на те, що при організації та проведенні інвентаризації споживче товариство керується Положенням про особливості інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків у споживчих товариствах та інших суб`єктах господарювання Всеукраїнської центральної спілки споживчих товариств (Укркоопспілки). Розділом ІІ «Положення про інвентаризацію активів та зобов,язань», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 за №879 встановлено, що для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. За рішенням керівника підприємства до складу інвентаризаційної комісії можуть бути включені члени ревізійної комісії господарського товариства. 16.11.2021 за розпорядженням голови правління Шаран Г.В. в магазині ТПП П,ятидні 2, було призначено провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей. В цьому розпорядженні зазначено призначити комісію, однак ніякого складу комісії не вказано, крім - Голова комісії: [PERSON] , голова правління СП. Водночас, фактично розрахунки проведено бухгалтером [PERSON] , яка і підтвердила це в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що з Актом результатів інвентаризації її ніхто не ознайомлював, суму недостачі не оголошував, пояснення від неї не відбирав. Підтвердила, що ставила підписи на інвентаризаційному опису, однак перший Акт ревізії підписувати відмовилась, на що їй було вказано, що буде проведено повторно інвентаризаційний опис. На повторному проведенні вона не була присутня, їй подзвонили і сказали приїхали підписати Акт інвентаризації, але вона цього не зробила. Той Акт результатів інвентаризації, що наданий до суду є повторним. Сума недостачі їй стала відома, вже після отримання документів з суду. Під натиском [PERSON] , керівника Володимирської споживчої спілки, написала розписку, оскільки злякалась погроз щодо порушення кримінальної справи, зверталась з цього приводу на прийом до прокурора, бажала подати заяву, але їй було роз`яснено, що дані обставини не містять складу кримінального правопорушення. Голова правління [PERSON] спочатку сказала їй написати заяву на звільнення за згодою сторін, а потім сказали переписати за власним бажанням, на підставі чого її і звільнили та віддали трудову книжку. Наполягає, що по закінченню її роботи ніяких недостач не було. Посилання позивача, що написанням розписки від 18.11.2021 відповідачка визнала факт нестачі та зобов`язалася повернути грошові кошти у заявленому позивачем розмірі 60666,80грн спростовується змістом цієї розписки. Згідно змісту цієї розписки [PERSON] зобов`язується на протязі двох тижнів оплатити борг, який виник під час її роботи продавця в магазині села П,ятидні. Який саме розмір цього боргу, за що саме цей борг та за який період не зазначено. Судом встановлено, що відповідачка категорично не погоджувалася із нестачею, який розмір був виявлений первісно і наскільки він був відмінним від повторних перерахунках (ревізіях) позивачем не зазначено, хоча відповідачка зауважила, що при первісній ревізії розмір складав біля п,ятнадцяти тисяч гривень. Акт ревізії не підтверджено належними доказами, більш того його оригінал суттєво відрізняється від наданого позивачем при зверненні до суду. Зміст розписки відповідачки містить відсилку щодо оплати боргу, однак не вказано який розмір і за що даний борг. При цьому [PERSON] звільнено за власним бажанням та повернуто трудову книжку. Аналізуючи встановлені обставини, алгоритм дій позивача при встановленні недостачі товарно-матеріальних цінностей, їх відповідність вимогам вищенаведених норм законодавства, зокрема наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вину матеріально-відповідальної особи відповідачки, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено заявлений до стягнення розмір майнової шкоди, у зв`язку із чим у позові необхідно відмовити. Посилання сторони відповідачки на пропуск позивачем строків для звернення із цим позовом не розглядаються судом, оскільки суд дійшов висновку, що у позові необхідно відмовити по суті позовних вимог. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачкою судові витрати, які складаються з судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed