Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

ТОВ «Іннова-Нова» звернулося з позовом до [PERSON] , з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики №8562800625 року від 16.06.2025 року в сумі 26900,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 15400,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1500,00 грн. заборгованість по комісії; 2 422,40 судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2025 року [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №8562800625 з ТОВ «Іннова Фінанс», однак відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» після внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА-НОВА». Усі права та обов`язки юридичної особи зберігаються за правонаступником ТОВ «ІННОВА-НОВА» У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно матеріалів позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена шляхом направлення йому смс-повідомлення про виклик в судове засідання на номер телефону, зазначений у позовній заяві, яке нею було отримано, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Бедьо В.І. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі, було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.06.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №8562800625 за умовами якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення Договору; 15% - комісія за надання кредиту, орієнтовна загальна вартість Кредиту становить 26900,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 15400,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1500,00 грн заборгованість по комісії. ТОВ «Іннова-Нова» свої зобов`язання виконало та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 10000,00 гривень. Будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит у строк, передбачений умовами договору, матеріали справи не містять. Оцінка Суду. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Специфіка спірних правовідносин свідчить, що для правильного вирішення спору необхідно дати відповідь на такі ключові питання: 1) Чи було укладено договір з відповідачем? 2) Чи були надані відповідачу кредитні кошти? 3) Чи наявні підстави для стягнення заборгованості і якщо так, то в якому розмірі? Відповідаючи на вказані питання у справі, суд звертає увагу на наступне. Згідно із матеріалами справи відповідач підписав кредитні договори за допомогою одноразового ідентифікатора. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20)), яка враховується Судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). З позовної заяви вбачається факт укладання 16.06.2025 року [PERSON] кредитного договору з ТОВ «Іннова Нова». Наведене підтверджує укладення кредитного договору і виникнення зобов`язань між сторонами. Указаний договір підписано сторонами з використанням електронного підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Отримання коштів відповідачем в розмірі 10000,00 грн. підтверджується доказами, наданими позивачем, кошти за договором позики було переведено на картковий рахунок останні чотири цифри якого 0011, що підтверджується квитанцією щодо перерахування коштів відповідачу згідно договору про надання грошових коштів №17706 від 13.11.2025 які суд приймає до уваги. Зазначені обставини [PERSON] в порушення статей 12, 81 ЦПК не спростовано. Суд звертає увагу на особливості доказування в цивільному процесі і наголошує на тому, що відповідач побудував свою позицію на концепції «негативного доказу» (див. для прикладу постанову Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №2-879/13 (провадження № 61-10802св18). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. В даному випадку, факт видачі кредитних коштів підтверджується фактом укладення Кредитного договору, квитанцією щодо перерахування коштів, а також факт 16.06.2025 року відповідачу було надано 10000,00 гривень у користування, однак як слідує з розрахунку заборгованості по даному договору, то заборгованість становить суму 26900,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 15400,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1500,00 грн заборгованість по комісії; 1500,00 грн. заборгованість по пені. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами договору позики № 8562800625 від 16.06.2025 року, ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] за умовами якого Відповідачу було надано грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення Договору; 0,87% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення Договору; 15% - комісія за надання кредиту, орієнтовна загальна вартість Кредиту становить 26900,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 15400,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1500,00 заборгованість по комісії. Отже, ТОВ «Іннова-Нова» має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача за договором позики № 8562800625 від 16.06.2025 року підлягає стягненню: 26900,00 грн., з яких 10000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 15400,00 грн - сума заборгованості за процентами; 1500,00 заборгованість по комісії. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» про стягнення заборгованості з [PERSON] . Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст. ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач, поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 гривні, суд стягує з Відповідачки на користь Позивача 2422,40 гривні судових витрат на оплату судового збору, що пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Outcome: approved