Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позов тим, що 30.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач та [PERSON] укладено договір кредиту №Ф070925П, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 461 тис. грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.03.2010 року у справі №2-961/10 стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором №Ф070925П від 30.11.2007 року в розмірі 534459,43 грн. На підставі вказаного рішення суду, судом було видано виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні, а в подальшому, державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження. Вказує, що рішення суду про стягнення боргу відповідачами не виконано, а відтак, банк має право на стягнення з відповідачів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 23.02.2022 року становить 174913,82 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.09.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.11.2025 року витребувано докази, судове засідання відкладено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 30.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач та [PERSON] укладено договір кредиту №Ф070925П, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 461 тис. грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.03.2010 року у справі №2-961/10 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії Акціонерно-комерційного банку «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» 534459,43грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № Ф070925П від 30.11.2007р., яка виникла станом на 05.11.2009р. та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 1820,00грн. Вищевказаним рішенням встановлено, що між позивачем та [PERSON] 30.11.2007р. було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № Ф070925П строком до 29.11.2022р., що передбачено п.1.1.2 згаданого договору, відповідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 461000,00грн, на умовах щомісячної виплати заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних та комісій, що передбачено п.1.1.1 Договору; крім того, 30.11.2007р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно якого остання взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] ; додатковою угодою № 1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної ліній № Ф070925П від 31.11.2008р., укладеною між позивачем та відповідачем [PERSON] , сторони домовились починаючи з 01 липня 2008р. встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 18% річних та, відповідно, зазначити по тексту Договору процентну ставку в розмірі 18% річних; аналогічні зміни передбачено змінами до договору поруки, заборгованість за кредитним договором станом на 05.11.2009р. становить 534459,43грн., що складається з: 430263,36грн. заборгованість за кредитом; 78782,36грн. заборгованість за відсотками; 3101,55грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 8482,16грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 13830,00грн. штраф за порушення договору кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № Ф070925П від 30.11.2007р. Крім того судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] також було укладено договір поруки № 02-23-ф070925п-1852 від 30 листопада 2008р. до зазначеного вище кредитного договору. На неодноразові попередження позивача про погашення заборгованості відповідачі не відреагували; позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачами відповідно укладених договорів; судовий збір в сумі 1700,00грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00грн. сплачені позивачем. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На виконання вищевказаного рішення суду Дніпровським районним судом м. Херсона видано виконавчий лист, на якому містяться відмітки державного виконавця про його повернення: 26.06.2012 р. п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та 26.12.2013 року п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було припинено Акціонерне Товариство «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. (Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц) Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16, та ). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 року №127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, у позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Суд погоджується з розрахунком 3% річних, інфляційних втрат, наданим позивачем, оскільки відповідачами вказаний розрахунок не спростовано та власного контррозрахунку суду не надано. Станом на день розгляду справи встановлено, що рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.03.2010 року у справі №2-961/10 [PERSON] та [PERSON] не виконано, а відтак, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з них грошових коштів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду. В той же час, вимоги позивача до [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вона не є боржником в розумінні ст. 625 ЦК України, оскільки під час ухвалення рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.03.2010 року у справі №2-961/10 вона була лише третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог та не відповідала за вимогами кредитора про стягнення заборгованості, а відтак, не має відповідати і за вимогами про стягнення боргу за невиконання рішення суду. Згідно приписів ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 2422 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору по 1211,20 грн. з кожного. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 19.01.2026 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial