Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Метою звернення до суду заявниця вказала реалізацію звернення на законних підставах до уповноважених органів з питання розшуку зниклого безвісти військовослужбовця та ініціювання питання отримання грошового забезпечення. Ухвалою суду від 27.11.2025 відкрито провадження у справі та залучено до участі у справі військову частину [NUMBER] . 08 грудня 2025 року представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] [PERSON] , подав письмові пояснення, відповідно до яких просив заяву залишити без розгляду. В обгрунтування позиції зазначено, що підставою звернення до суду заявниці є отримання виплати грошового забезпечення у зв`язку з зникненням безвісти [PERSON] . Під час перевірки журналу особистих розпоряджень військової частини [NUMBER] , виданих на період можливого зникнення безвісті чи перебування у полоні військовослужбовців, встановлено, що від військовослужбовця [PERSON] не надходило розпоряджень на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором. Відповідно до абз. 5, ч. 6, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Відповідно до абз. 4, ч. 6, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил безвісно відсутніх встановлюється «Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884. Відповідно до п. 7 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Відповідно до п. 3 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Заявниця не зверталась із заявою на ім`я командира військової частини [NUMBER] про надання виплат, а отже - не скористалась правом позасудового порядку отримання виплати грошового забезпечення . З посиланням на ч. 6 ст. 294 ЦПК України представник просить встановити наявність спору про право, оскільки заінтересовані особи заперечують проти встановлення такого факту, що фактично унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження. 11 грудня 2012 року представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України, [PERSON] , подала письмове заперечення щодо поданої заяви Калашнікової ОД. У запереченні, посилаючись на висновки КЦС ВС у постанові від 17.01.2024 по справі №759/14906/18, де зазначено: « … сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю», представник зазначила, що ймовірне проживання за однією адресою не підтверджує того факту, що між Заявницею та зниклим безвісти [PERSON] склалися саме усталені відносини, які були притаманні подружжю. Саме по собі проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Заявниця не додала жодних доказів, на підставі яких, можна встановити факт проживання та із зниклим безвісти військовослужбовцем. Також зазначила, що відповідно до п. 2, 3 розділу XXX наказу МО України №260 від 07.6.2018 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. у своїй заяві Заявниця зовсім нічого не зазначає про інших родичів зниклого безвісти [PERSON] (крім доньки та померлої матері) та не додає доказів на підтвердження відсутності будь-яких інших родичів, які після зникнення безвісти військовослужбовця набувають право на отримання грошового забезпечення. Представник просила суд встановити наявність спору про право, оскільки заінтересовані особи заперечують проти встановлення такого факту, що фактично унеможливлює її розгляд в порядку окремого провадження. Представники заінтересованих осіб: Міністерства оборони України та військова частина [NUMBER] в судове засідання не з`явилися. Представник В/Ч [NUMBER] подав заяву про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги. Додатково суду пояснила, що після розлучення вона з [PERSON] деякий час проживала окремо, однак, з 2017 року і по час його зникнення безвісти вони були однією сім`єю, до часу його призову на військову службу щодо захисту країни, вони спільно проживали в квартирі [ADDRESS] . У періоди відпустки під час несення служби чоловік приїздив додому, а в періоди перебування на службі вони обмінювалися посилками, надсилаючи один одному необхідні речі. Заявниця фактично перебувала на його утриманні, оскільки не працює і саме чоловік надсилав їй гроші. Увесь період часу вони підтримували шлюбні стосунки, були однією сім`єю. Заявниця здійснювала догляд за мамою [PERSON] , що на її думку, також є доказом у підтвердження заявлених вимог. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] суду пояснила, що не зважаючи на те, що шлюб між батьками був розірваний, вони проживали разом. До 2021 року вони проживали усі троє в одній квартирі як одна сім`я, що і надалі було незмінним між батьками після її одруження та переїзду проживання до іншої квартири. Батьки завжди жили разом, вона приїздила до них у гості, а тому впевнено може підтвердити цей факт. Під час несення військової служби батько приїздив весною 2024 року у відпустку додому та вони з мамою були разом. Батьки завжди підтримували зв`язок між собою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] з 2001 року. Є сусідкою заявниці, добре знає її та її сім`ю. [PERSON] бачила заявницю та [PERSON] разом, їхня поведінка мала усі ознаки сім`ї, адже проживали разом, проводили вихідні разом, свідок сприймала їх як подружжя. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, що проживає в [ADDRESS] . Добре знає заявницю та її чоловіка [PERSON] . Їй відомо, що вони були розлучені, але приблизно з 2017 року і до часу призиву [PERSON] на військову службу проживали спільно, однією сім`єю, підтримуючи сімейні стосунки. Свідок постійно бачила [PERSON] в будинку, на подвір`ї будинку та в неї не виникало сумнівів, що вони є подружжям. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, згідно яких вона є сусідкою [PERSON] та знайома з нею і її чоловіком [PERSON] з 1986 року. Їй відомо про те, що вони були в розлученні, але надалі, примирившись, проживали разом однією сім`єю, їхня поведінка та прояв взаємовідносин вказували на те, що між ними підтримуються шлюбні стосунки. Заслухавши доводи учасників, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд ураховує наступне. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно положень п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.10.2011 (а.с.10). Від шлюбу мають доньку, яка є заінтересованою особою у справі, [PERSON] (а.с. 8,9). 18 жовтня 2025 року [INFO] було сповіщено доньку заявниці [PERSON] про те, що її батько зник безвісти 12.10.2025 (с.23). Заявниця стверджує, що після розірвання шлюбу, а саме з 2017 року вона та [PERSON] продовжували проживати спільно, однією сім`єю як чоловік та дружина. Звернувшись до суду з даною заявою, [PERSON] зазначила, що встановлення факту її проживання з 2017 по 12.10.2025 з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, необхідне їй не лише для отримання грошових виплат, але і для можливості на правових підставах вживати заходів щодо розшуку безвісти зниклого [PERSON] . Так, частиною 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивач, як на докази факту спільного проживання як чоловіка і дружини з [PERSON] надала суду: - довідку В/Ч [NUMBER] від 05.12.2025 №2368/35212, відповідно до якої адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання сержанта [PERSON] вказано: [ADDRESS] ; - копію акту про фактичне їх місце проживання за адресою: [ADDRESS] , за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11); - копії фотографій, із зображенням [PERSON] та заявниці, за словами останньої, в період з 2017 по 20025 роки; - скриншоти листування у телефонному режимі (а.с 14-15), - довідку про зарахування коштів на рахунок [PERSON] (а.с. 20-21); - копію довіреності, виданої 26.02.2025 [PERSON] , якою він уповноважив [PERSON] бути її представником в усіх, без винятку, установах, організаціях і т.д (а.с.18). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд висновує, що надані на огляд суду фотографії, невстановленої дати їх виготовлення, не можуть слугувати належним доказом у підтвердження факту спільного проживання заявниці із [PERSON] у зазначений заявницею період; видана [PERSON] довіреність на ім`я заявниці може бути доказом довірливих відносин, однак не є належним доказом у підтвердження факту спільного проживання; здійснення заявницею догляду за мамою [PERSON] не є належним доказом її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 2017 по 2025 роки, окрім того, доказів у підтвердження зазначеного суду не надано; із довідок про зарахування коштів на рахунок [PERSON] неможливо встановити, хто здійснював грошові перекази. Водночас, суд ураховує показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які, будучи сусідами заявниці, підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] щонайменше з 2017 року і до часу зникнення [PERSON] безвісти, проживала спільно з останнім, підтримуючи шлюбні відносини та проживаючи однією сім`єю. Надаючи оцінку таким показанням у сукупності із наданими заявницею скриншотами листування у телефонному режимі із [PERSON] та квитанціями про надсилання посилок між заявницею і [PERSON] , а також поясненнями заінтересованої особи [PERSON] , яка є донькою заявниці і зниклого безвісти [PERSON] , і довідкою В/Ч [NUMBER] від 05.12.2025 №2368/35212, суд прийшов до переконання, що такі докази узгоджуються між собою та дають підстави дійти висновку, що заявниця та зниклий безвісти військовослужбовець [PERSON] , як дружина і чоловік без реєстрації шлюбу вела спільне домашнє господарство, а їхнє спільне проживання мало усі ознаки сім`ї. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Не зважаючи на те, що заявниця не входить до переліку осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", встановлений факт у даній справі надасть їй можливість заявниці реалізувати право на отримання інформацію щодо зниклого безвісти [PERSON] в органах державної влади, у тому числі і в розумінні Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». За такого суд прийшов до висновку, що підстави звернення заявниці до суду з даною заявою є обгрунтованими. Щодо заяв заінтересованих осіб Міністерства оборони України та військової частини [NUMBER] про залишення заяви без розгляду з підстав наявності спору, оскільки заінтересовані особи заперечують проти такого факту, суд зважає на таке. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Заінтересовані особи просять залишити без розгляду заяву з підстав наявності спору, оскільки вони заперечують проти такого факту. Однак, доводів та аргументів на підтвердження заявленого заінтересованими особами не надано. У процесі розгляду справи судом також не було встановлено ознак наявності спору про право і при цьому суд не залишив поза увагою зауваження представника військової частини, що заявниця не зверталася з заявою про виплату грошового забезпечення та пояснення заінтересованої особи [PERSON] доньки зниклого безвісти [PERSON] , яка не заперечувала проти задоволення заяви, була зацікавлена у позитивному результаті та жодних думок про наявності спору щодо грошового забезпечення чи спадщини не висловила. З урахуванням зазначеного суд висновує, що ознаки наявності спору про право у даній справі відсутні, а саме по собі заперечення заінтересованих осіб щодо встановлення факту без належного обгрунтування та підтвердження не є перешкоду для розгляду даної справи в порядку окремого провадження та залишення заяви без розгляду. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved