Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 1753122 про надання споживчого кредиту від 29 листопада 2024 року в сумі 82650,00 грн, судового збору в розмірі 2422,40 грн та понесених витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» посилалось на те, що 08 вересня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №1753122 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн строком на 360 календарних днів, шляхом перерахування їх на банківську карту позичальника зі сплатою відсотків. 21.07.2025 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір про відступлення права вимоги №21-07/25, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» передало позивачеві право вимоги за кредитним договором №1753122. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору про відступлення права вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняв належні ТОВ «Селфі Кредит» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1753122 у розмірі 82650,00 грн, а також те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, останнім заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. У відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається таким, що отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 30 грудня 2025 року. Відзиву не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. 08 вересня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №1753122 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого останньому надано грошові кошти в розмірі 15000 грн. строком на 360 днів, з стандартною процентною ставкою 1 % за кожен день користування кредитом, орієнтовна вартість кредиту складає 69000 грн. Вказаний договір про надання споживчого кредиту укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Селфі Кредит» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті Товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. 08 вересня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» на виконання кредитного договору перерахувало на вказану відповідачем у договорі картку № [NUMBER] грошові кошти в сумі 15000,00 грн, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту. 21 липня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №21-07/2025, згідно з яким ТОВ «Селфі Кредит» відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитним договором №1753122. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що станом на 21 липня 2025 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 82650,00 грн., яка складається з основного боргу 15000,00 грн, нарахованих відсотків 60150,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 7 500 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Судом встановлено, що 08 вересня 2024 року відповідачем [PERSON] із застосуванням електронного підпису було укладено в електронній формі договір №1753122 про надання споживчого кредиту на суму кредиту 15000 грн зі строком кредитування 360 днів, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Тобто, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи, що відповідач [PERSON] отримав кошти за договором про споживчий кредит №1753122, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, отримані в кредит кошти не повернув, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками на загальну суму в розмірі 75150,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованість за штрафом 7500,00 грн, суд приходить до наступного. Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи, що позивачем нараховано штраф у розмірі 7500,00 грн за кредитним договором в період дії воєнного стану, то вимоги про його стягнення задоволенню не підлягають. Всього з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 75150,00 грн. (15000,00+60150,00). За правилами ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У позовній заяві зазначено про понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 гривень, які представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, на підтвердження чого надав копію договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 р., заявку на надання юридичної допомоги №1216 від 01.09.2025 р., витяг з Акту № 19 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 р. Аналіз норм статей 137,141 ЦПК України дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, який розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність справи, усталену судову практику з розгляду даної категорії справи, відсутність необхідності в витребуванні доказів, обсяг виконаних адвокатом робіт, яка полягала у складенні позовної заяви, на підставі поданих позивачем документів, співмірність наданих послуг із складністю справи, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є значно завищеним. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, пропорційність задоволених позовних вимог, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов ТОВ «Кредит-Капітал» задоволено частково на 90,93% (75150,00х100/82650,00), а тому, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судові витрати у розмірі 2202,00 грн (90,93/100х2422,4).

Outcome: partial