Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», в інтересах якого діє представник адвокат Білий В.С., до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17034,85 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Короткий зміст позовних вимог. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, обґрунтовуючи позов тим, що 27 листопада 2024 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №225046703. 27 грудня 2024 року в. м. Кам`янське сталося ДТП за участю автомобіля Субару (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Кіа (д.р.н. [NUMBER] ). Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.03.2025 року, ДТП сталось внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі звернення страховика потерпілої особи, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ «СК «Уніка» складено страхований акт та визначено розмір страхового відшкодування у сумі 17034,85 грн., які були перераховані згідно ПІ № 038124 від 07.04.2025 року (20234,85 грн (вартість матеріального збитку) - 3200,00 грн (франшиза)). На підставі вищевикладеного, просять стягнути з відповідача на їх користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17034,85 грн, судовий збір 3028,00 грн, та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання на 27 листопада 2025 року. 27 листопада 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на листку непрацездатності та призначено розгляд справи на 14 січня 2026 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак, в прохальній частині позову просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника за наявними матеріалами у справі. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60, 61). Про проведення судового засідання відповідач також повідомлявся та викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, назначає наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 27.12.2024 19:36:00 м. Кам`янське, траса Єлизаветівське шоссе км. 2.12.2024 року о 19:36: годині водій Subaru Forester [NUMBER] [PERSON] при русі заднім ходом не впевнився в безпеці та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Кіа Сил н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень з матеріальним збитком, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР. Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №242505 від 09.02.2025, 27.12.2024 19:36:00 м. Кам`янське, траса Єлизаветівське шоссе км. 27.12.2024 року о 19:36 водій Subaru Forester [NUMBER] [PERSON] після вчинення ДТП залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10а ПДР. Постановою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.03.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень (а.с.24-30). Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. На момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27.12.2024, згідно укладеного 27.11.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] договору добровільного страхування, транспортний засіб Subaru Forester (д.р.н. [NUMBER] ) був застрахований із терміном дії договору до 29 листопада 2025року, згідно полісу №225046703 (а.с 31). 17.03.2025 року [PERSON] , як потерпілий у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, звернувся із заявою №27161332190/1 до ПрАТ «СК «Уніка» про виплату матеріального збитку. Автомобіль марки «KIA CEED», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] ., що встановлено з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11). Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, 28.03.2025 представником було проведено огляд транспортного засобу «KIA CEED», д.н.з. [NUMBER] , в ході якого встановлено комплектацію автомобіля та характер пошкоджень.. Згідно з ремонтною калькуляцією №2716133219 від 04.04.2025, загальна вартість ремонту транспортного засобу «KIA CEED», д.н.з. [NUMBER] становить 20234,85 грн. ПрАТ «СК «УНІКА» визнала вказану подію страховим випадком, що підтверджується страховим актом/наказом №27161332190/1 (а.с. 7). Із платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) №028124 від 07.04.2025 вбачається, що ПрАТ «СК «УНІКА» перерахувало на рахунок [PERSON] кошти в розмірі 17034,85 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно з договором № 093001/4444/17412044 від 27.11.2024 без [PERSON] Польовий д.н. [NUMBER] (а.с.8). Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України. За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на відшкодування шкоди особі потерпілому у ДТП, саме в порядку регресу. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оскільки вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та останнім не спростована під час розгляду даної цивільної справи, а також враховуючи той факт, що відповідач спричинивши дорожньо- транспортну пригоду, залишив місце пригоди та завдав потерпілому матеріальні збитки, а право вимоги перейшло до страховика-позивача, тому він зобов`язаний їх відшкодувати. ПАТ «Страхова компанія «Уніка» сплатила потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 17034 гривень 85 копійок, що підтверджено платіжною інструкцією, то відповідно до положень статей 993, 1191, 1194 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування» позивач має право на відшкодування заявленої в позові суми із відповідача [PERSON] , який винний у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, відповідач, як винуватець ДТП, тобто особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати ПАТ «Страхова компанія «Уніка» суму страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту за полісом, що складає 17034 гривень 85 копійок, а відтак суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Позивач при зверненні до суду поніс витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, які просить стягнути з відповідача. На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надав: - копію договору про надання правничої допомоги №2/23ю від 02.11.2023 та додаткової угоди до договору №2/23ю від 02.11.2024 ; - довіреність від 06.01.2025, якою ПрАТ «СК «Уніка» уповноважила здійснювати представництво в суді адвоката Білого В.С.; - копія акту №1/37510 приймання-передачі правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, враховуючи складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №000705від 06.10.2025 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 3028,00 гривень Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, понесені позивачем витрати на сплату судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved