Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі 556/475/22 розірвано шлюб між сторонами та з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, але не менше 20% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. У зв`язку із можливою зміною матеріального становища платника аліментів, зміни цінової політики на одяг та продукти харчування внаслідок війни на території України, позивач вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача. Ухвалою суду від 02 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року розгляд справи відкладено на 15 січня 2026 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у порядку визначеному ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи наведене, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 19 травня 2017 року. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 травня 2022 року у справі №556/475/22 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 березня 2022 року. 30 жовтня 2022 року Володимирецьким районним судом Рівненської області видано виконавчий лист у справі №556/475/22. Сторонами не надано доказів на підтвердження матеріального стану сторін. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст.180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями ч.3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року №6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18 та інших. Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини та на тому, що визначений спосіб стягнення аліментів став неефективним. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Аналізуючи вказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Згідно із ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд зазначає, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, що є загальновідомими фактами та не потребує доказування. Встановлений рішенням суду розмір аліментів в 1 050,00 грн на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідачем не надано доказів наявності у нього інших утриманців, окрім його неповнолітньої дочки, а також відомостей, що стан його здоров`я та матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який заявлений у даному позові. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] отримувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, адже таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved