Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Заявниця звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем [PERSON] , тобто станом на [INFO] та встановити факт, що вона [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті якого заявниця успадкувала належне йому на праві власності майно- житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями в [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ). При цьому, її мати [PERSON] відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь заявниці. [INFO] померла [PERSON] , якій на праві власності належала земельна ділянку. Про наявність спадкового майна заявниці стало відомо у жовтні 2025 року. З метою оформлення спадкових прав вона звернулася до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак їй було повідомлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, мав подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини до шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також у зв`язку з розбіжністю прізвища матері « [PERSON] » та дошлюбного прізвища заявниці « [PERSON] », що унеможливлює встановити факт родинних відносин. Хоча вони з батьками і були зареєстровані за різними адресами, але фактично постійно проживали разом з 2009 року і до моменту їхньої смерті. Факт їхнього постійного проживання підтверджується актом про проживання особи без реєстрації місця проживання від 19.11.2025 року. Встановлення факту постійного проживання з матір`ю їй необхідне для реалізації права на оформлення спадщини. Іншої можливості, окрім як в судовому порядку, підтвердити даний факт вона не має. Щодо факту родинних відносин зазначає, що даний факт виник у зв`язку з тим, що під час реєстрації її народження у свідоцтві про народження в графі батьки прізвище батьків занчиться як « [PERSON] », відповідно і її прізвище зазначено як « [PERSON] ». Однак, за життя спадкодавця не звернула відповідної уваги та своєчасно не змінила своє прізвище на « [PERSON] » у всіх свої документах. Так як встановити вказаний факт має для заявника юридичне значення і необхідно для оформлення спадкових прав, то [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою. У судове засідання заявник [PERSON] надала заяву про слухання справи у її відсутності, заяву підтримала, просить задовольнити (а.с.29). Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що він є рідним братом заявниці, заяву про встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання з спадкодавцем визнає повністю. (а.с.30). Ухвалою суду від 17.12.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та заінтересованої особи. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи заявниця є донькою [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 8). У відповідності до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.04.2014 року [PERSON] успадкувала належне на праві власності майно [PERSON] , а саме житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.9). Довідкою головного архітектора м.Калуш Калуської міської ради від 03.11.2025 року за №05-04/320 встановлено, що будинку в [ADDRESS] присвоєно номер 124 (а.с.12). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17), якій на праві власності у відповідності до Акту на право приватної власності на землю Серії Р1 №196647 належала земельна ділянка площею 0,2700 га на території Калуської міської ради для ведення особистого підсобного господарства (а.с.6). Згідно з даними з акту проживання особи без реєстрації місця проживання за №70 від 19.11.2025 року, який складений уповноваженими особами УЖКГ Калуської міської ради за місцем проживання [PERSON] у [ADDRESS] , про те, що [PERSON] проживала за вказаною адресою разом з свою покійною матір`ю [PERSON] до смерті матері (а.с.7). Письмовими опитуваннями адвокатом Зубарєвою Л.Б. свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] постійно проживала з батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки вони були перестарілими та потребували її доглядую Після їхньої смерті здійснила обряд поховання (а.с.13,14). Маючи намір оформити спадщину, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Гаврилюка О.І., який у своєму листі № 173/02-14 від 04.11.2025 (а.с. 15) повідомив, що заявницею пропущено шестимісячний строк встановлений для прийняття спадщини, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а також те, що з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин заявниці з померлою, оскільки в свідоцтві про смерть прізвище померлої значиться як « [PERSON] », а в свідоцтві про народження заявниці прізвища зазначено як « [PERSON] ». З фотокопії паспорту [PERSON] значиться адреса місця її реєстрації : [ADDRESS] (а.с.22). Як вказала заявниця, на час смерті матері вони постійно проживали разом за однією адресою, тому вона вважала себе такою, що спадщину прийняла. Однак на даний час оформити її не має можливості, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами, тому звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту дасть змогу заявниці оформити спадщину після смерті мами та не тягне за собою спору про право. Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява в частині встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зіст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1ст.1296 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1ст. 1269 ЦК України). Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 п.3 гл.10 р.II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Факт постійного проживання заявниці разом із спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] в [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявниці зі спадкодавицею є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавицею породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем задовольнити, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Щодо встановлення факту родинних відносин судом встановлено наступне. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про встановлення факту родинних відносин слід задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснює, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Так, заявник являється спадкоємцем майна, а тому з метою оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса з відповідною заявою (а.с. 16), однак листом нотаріуса [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій від 04.11.2025 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] (а.с. 15). Зокрема, нотаріусом встановлено розбіжності в родинних відносинах спадкоємця та спадкодавця: померла [PERSON] , а в свідоцтві про народження заявниці її прізвище змінено на « [PERSON] », а також записано прізвище її дитини як « [PERSON] » . Поряд з цим, матеріали справи містять ряд доказів того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м.Калуш Івано-Франківської області була матрі`ю [PERSON] , якій у відповідності до свідоцтва про шлюб, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.22). Дана розбіжність у прізвищах заявниці та спадкодавці виникла при реєстрації народження, де в свідоцтві про народження прізвище дитини та батьків помилково записано як « [PERSON] » (а.с.22). Отже, суд вважає, що аналіз письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, а також письмові пояснення заявника, свідків свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м.Калуш Івано-Франківської області була матір`ю заявниці. Встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його цивільні права. Іншої можливості встановити цей факт заявник немає, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved