Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Богунського районного суду міста Житомира у справі №295/11572/18 від 06.03.2019 в розмір 1800,00 грн, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу платника аліментів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідної віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог вказано, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року. Під час спільного проживання сім`єю у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/11572/18 від 06.03.2019 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньогосина [PERSON] , починаючи з 04.09.2018 до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1800 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, виконавчий лист на виконання рішення Богунського районного суну м. Житомира у справі №295/11572/18 від 06.03.2019 позивачем отримано не було. На даний час дитина постійно проживає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Окрім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням, позивач, з метою забезпечення життя і здоров`я сина, була вимушена виїхати за межі України. На сьогоднішній день такий розмір аліментів в сумі 1800,00 грн є недостатнім для утримання сина, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що зумовило відповідну зміну матеріального становища дитини. Позивачу стало відомо, що відповідач проходить службу у військовій частині [NUMBER] , тому вважає, що наявність стабільного заробітку дає йому змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки на сьогодні розмір аліментів, встановлений рішенням суду в 2019 році, не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби дитини. Враховуючи норми чинного законодавства, якими надано право одержувачу аліментів обирати спосіб стягнення аліментів, а також те, що відповідач має постійне місце роботи, стабільно отримує заробітну плату, що свідчить про його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, і на пропозиції позивача щодо добровільного відрахування збільшеного розміру аліментів відповідач відмовляється, позивач вважає за необхідне звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів. Зміна способу стягуваних з відповідача аліментів поліпшить матеріальне утримання дитини. Разом з позовною заявою позивач подала клопотання про витребування доказів, у якому просила витребувати з Військової частини [NUMBER] інформацію про заробітну плату солдата [PERSON] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін;клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано у Військової частини [NUMBER] інформацію про заробітну плату солдата [PERSON] за 2024-2025 роки. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. 25.09.2025 від Військової частини [NUMBER] до суду надійшли відомості щодо проходження військової служби [PERSON] та розміру його грошового забезпечення. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, у якій вказала, що позивач позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стосовно складення повного тексту рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, суд бере до уваги висновки щодо визначення дати ухвалення судового рішення Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, наведені у відповідній постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.03.2019 у справі №295/11572/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 04.09.2018 до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 1800 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5-6). За інформацією, наданою Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі №112796 від 22.08.2025 на запит адвоката Радченко О.Ю., згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчий документ №295/11572/18 щодо стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на виконання до відділу не надходив та станом на 22.08.2025 на виконанні не перебуває (а.с. 34 на звороті). Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] №7854 від 14.06.2025, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації з 01.06.2025 (а.с. 7). З повідомлення командира військової частини [NUMBER] , яке надійшло до суду 25.09.2025 на виконання ухвали суду від 08.08.2025, вбачається що згідно зі змістом наказу командира військової частини [NUMBER] №157 від 01.06.2025, громадянин [PERSON] прибув з [INFO] і призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини [NUMBER] Десантно-штурмових військ Збройних Сил України. Разом з тим, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] №210 від 22.07.2025 солдат [PERSON] курсант навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, вважається таким, що 22.07.2025 самовільно залишив військову частину [NUMBER] . До повідомлення долучено витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] №210 від 22.07.2025, відповідно до якого [PERSON] курсант навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, вважати таким, що 22.07.2025 самовільно залишив військову частину [NUMBER] . Призупинити виплату грошового забезпечення з 22.07.2025 (а.с. 25-27). Згідно з довідкою військової частини [NUMBER] про грошове забезпечення та відрахування щодо [PERSON] , його грошове забезпечення у червні 2025 року становило 21689,00 грн, у червні 2025 року 3816,58 грн (а.с. 28). Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч.1, 2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Такий висновок неодноразово наводив і Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 22.05.2019 у справі №444/2619/16-ц; від 18.09.2019 у справі №127/12177/17-ц. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати сина до досягнення повноліття. За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. Стягнення аліментів спрямовані, насамперед, на захист найвищих інтересів дитини, яка в силу малолітнього віку не здатна самостійно подбати про своє забезпечення та повністю залежить від батьків, на яких закон покладає обов`язок дбати про матеріальне забезпечення дитини до досягнення останньою принаймні повноліття. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває повністю на її утриманні, аліменти з батька дитини не стягуються. Суд враховує розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, необхідним лікуванням, сезонним одягом, шкільним приладдям, речами для розвитку та навчання, предметами особистої гігієни, забезпечення дозвілля, тощо, які є загальновідомими За таких обставин, суд приходить висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитини сторін у забезпеченні належного матеріального її утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливим та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав малолітньої дитини в даній справі. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, починаючи від дня звернення до суду, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тобто, в даному випадку, законодавець визначив, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, присуджені за рішенням суду аліменти стягуються від дня пред`явлення позову. В той же час, чинний Сімейний кодекс України не визначає день пред`явлення позову про зміну розміру та способу стягнення аліментів до суду як початок стягнення аліментів після зміни їх розміру та способу стягнення. Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що стягнення аліментів після зміни їх розміру та способу стягнення можливе лише починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Також суд враховує, що згідно з абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, зміна способу стягнення аліментів у цій справі призведе і до зміни розміру аліментів. З урахуванням викладеного, стягнення аліментів після зміни їх розміру та способу стягнення у цій справі повинно розпочатися з дня набрання законної сили рішенням у справі, а не з моменту звернення до суду, як просить позивач, відтак позов задовольняється судом частково. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням яких судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: partial