Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача адвокат Процик П.Б., діючи в інтересах позивачки [PERSON] , подав до Бережанського районного суду Тернопільської області позов про розірвання шлюбу позивачки із [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що сторони уклали шлюб 04 квітня 1993 року. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через несумісні характери, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між подружжям припинені, сімейне господарство не ведуть, розділили побут та бюджет, фактично сім`я припинила своє існування. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Процик П.Б. не з?явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивачки адвокат Процик П.Б. подав заяву, у якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; відзив на позов не подав, як і жодних заяв по суті справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Ухвалою суду від 06 січня 2026 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву представника позивача та його позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.З ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.З ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 04 квітня 1993 року уклали шлюб, зареєстрований у Виконавчому комітеті Біщівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області, актовий запис №3, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 вересня 2025 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 березня 2018 року, видане Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області. Із урахуванням обставин, якими сторона позивача обґрунтовує заявлені вимоги, очевидним є те, що позивачка не бажає перебувати у такому шлюбі, а відтак згаданий шлюб не має ознак добровільності. Отже, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вказаного, на користь позивачки з відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved