Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (надалі за текстом - ТОВ «ФК Єврокредит»/позивач), в особі представника Журавльова Станіслава Георгійовича, який діє на підставі ордеру серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025, через систему «Електронний суд» звернулось до Слобідського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості у сумі 28 752,09 грн за договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. В обґрунтування позову ТОВ «ФК Єврокредит» зазначено, що 20.02.2020 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, який є договором приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого на Поточний рахунок у гривні Банк надав Клієнту кредит, встановивши Доступний ліміт кредитної лінії у межах Максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений у п.4. розділу «Запевнення та умови» Кредитного договору, 27.12.2024 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого до позивача перейшло і право вимоги до [PERSON] - боржника за Кредитним договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості, за вищевказаним договором у сумі 28 752,09 грн, також, покласти судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у сумі 11 200,00 грн на відповідача. 1.2.заперечення відповідача 04 грудня 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1181345 від 20.11.2025, надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, заявленого неналежним позивачем та стягнути витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн (а.с. 100-111). В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідач не заперечує, що ним 20.02.2020 укладено з АТ «Мегабанк» договір № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, який є договором приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого на поточний картковий рахунок у гривні Банк відповідачу надав кредитний ліміт у сумі 10 000,00 грн. Відповідач користувався лімітними коштами та сплачував відсотки за користування коштами, однак наприкінці 2021 року відділення Банку закривалися, в електронному кабінеті клієнтів Банку відбувалися збої, у зв`язку з чим відповідач не міг сплачувати відсотки, тобто, саме Банком чинилися перешкоди щодо сплати відсотків та тіла кредитних коштів, тому за таких обставин, відповідач погоджується повернути суму займу у розмірі 10 000,00 грн, заразом не погоджується із вимогою про стягнення відсотків. Відповідачем у відзиві наголошено, що матеріали справи не містять доказів того, що умови та тарифи користування кредитними коштами були доведені до позичальника, у зв`язку з чим, нарахування відсотків є безпідставним. Крім цього, у відзиві зазначено, що з лютого 2022 року правління НБУ ухвалило рішення зарахувати АТ «Мегабанк» до категорії проблемних, а рішенням НБУ від 02.06.2022 АТ «Мегабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим Фонд гарантування вкладів розпочато процедуру виведення його з ринку, шляхом запровадження тимчасової адміністрації, роботі якої тривалий час перешкоджало керівництво Банку. У період з 15.03.2023 по 24.06.2025 АТ «Мегабанк» не мав статусу неплатоспроможного, через скасування відповідно рішення НБУ рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 640/12723/22, за таких обставин Банком не могла керувати адміністрація Фонду гарантування вкладів через відсутність таких підстав, при цьому саме в цей час, зокрема 03.09.2024 були підписані угоди переуступки права вимоги адміністрацією Фонду гарантування вкладів. Щодо стягнення правової допомоги Зазначають, що сума за шаблон позову, на якому лише змінюються дані відповідачів та суми заборгованості перевищує витрату на правничу допомогу та не відповідають критерію співмірності, та не може перевищувати 1000,00 грн. 2. заяви, клопотання 06.11.2025 та 15.01.2026 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника ТОВ «ФК Єврокредит» - адвоката Журавльова Станіслава Георгійовича, який діє на підставі ордеру серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025 та довіреності у порядку передоручення від 11.08.2025, надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 88-91, 115-118). 19 листопада 2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 94), цього ж дня матеріали цивільної справи були надані для ознайомлення, про що свідчить відповідна розписка в матеріалах справи (а.с. 94). 04.12.2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від представника [PERSON] - адвоката Агаєфої Сабіни Мирсаррафівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1181345 від 20.11.2025, надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 100-110). 23 вересня 2025 на адресу Слобідського районного суду м. Харкова від представника ТОВ «ФК Єврокредит» - адвоката Журавльова С.Г., надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема виправлений файл із випискою з рахунку відповідача, який завантажився не в повному обсязі під час переведення його з паперового формату в електронний вигляд. Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 11.09.2025 справа № 641/6765/25 визначена на розгляд судді Маньковській О.О. Слобідського районного суду м. Харкова (а.с. 73). Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.09.2025 справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Харкова (а.с. 76). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 07.10.2025 справа № 641/6765/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 83). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 09.10.2025 судом сформовано засобами «Електронний суд» відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1873110, з якої вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84). Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 09.10.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 641/6765/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 85-86). Представник позивача ТОВ «ФК Єврокредит» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання, у якому він просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 115). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с. 112), причини не прибуття суду не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила факт отримання [PERSON] коштів у сумі 10000,00 за договором № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, який є договором приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, заразом не визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, оскільки вважала, що вони нараховані необгрунтовано, матеріали справи не містять доказів того, що умови та тарифи користування кредитними коштами були доведені до позичальника, не підтверджені документами первинного обліку, у зв`язку з чим, нарахування відсотків є безпідставним. Крім цього саме Банком чинилися перешкоди щодо сплати відсотків та тіла кредитних коштів наприкінці 2021 року, оскільки відділення Банку закривалися, в електронному кабінеті клієнтів Банку відбувалися збої, тому за таких обставин, відповідач не міг сплачувати відсотки, тому не погоджується із вимогою про стягнення відсотків. У судовому засіданні представник відповідача заперечила стягнення суми витрат на правничу допомогу заявлену позивачем у розмірі 11 200,00 грн, мотивуючи це тим, що вона є значно завищена і необгрунтована, не відповідає критерію співмірності, оскільки позов носить щаблонний характер, у якому лише змінюються дані відповідачів, представник позивача не здійснював жодних додаткових процесуальних дій щодо витребування доказів тощо, не брав участь у судових засіданнях, тому сума стягнення судових витрат на правничу допомогу не може перевищувати 1000,00 грн. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли суспільні відносини в сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Суд установив, що 20.02.2020 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено Договір № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (а.с. 58). Згідно з п. 1.1 цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «Мегабанк» (далі - Правила). Підписання Сторонами цього договору вважається одночасно підписання Правил, у зв`язку з чим Правила не підлягають додатковому та/або подальшому підписанню. Договір разом з Правилами та Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), далі - Тарифи, вступають в силу для Сторін з підписанням цього договору і складають єдиний договір, надалі - Договір. Відповідно до п. 1.2 Договору, Банк відкриває Клієнту: поточний рахунок [NUMBER] (у гривні), поточний рахунок [NUMBER] (у доларах США), поточний рахунок [NUMBER] (у Євро), на підставі отриманої ід Клієнта Заяви-анкети встановленого зразка, а також видає платіжну картку міжнародної платіжної системи. Картковий рахунок у гривні обслуговуються за дебетово-кредитною схемо. Карткові рахунки у долар та євро обслуговуються за дебетовою схемою. Картка, що видається на підставі цього Договору є власністю Банку. Пунктом 1.3 визначено, що картка використовується Клієнтом для отримання/внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших операцій, передбачених умовами Договору та/або чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Розділом 2 цього Договору визначено основні умови та порядок надання кредиту, зокрема: тип кредиту - кредитування рахунку (кредитна лінія); максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000,00 грн; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості - 62 дні; процентна ставка у пільговий період (фіксована), 0,0001% річних; процентна ставка базова 56% річних; кінцевий строк, для кого має бути сплачена заборгованість - 19.02.2021; реальна річна процентна ставка - 87,30%; загальна вартість кредиту на дату укладення кредиту - 273 293,00 грн. Умови щодо сплати процентів, їх розмір та порядок сплати прямо передбачені кредитним договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 зазначені у Додатку № 1 до Договору № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 Тарифний план «todobank», з якими відповідач був обізнаний та погодився, підписавши їх власноруч (а.с. 59, 59/на звороті). 20.02.2020 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, згідно умов якого: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія з пільговим періодом для використання; сума/ліміт кредитування - 0,від 0 до 200 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена відповідно до внутрішніх процедур Банку та/або повідомлена Клієнту з використанням сервісів Мобільного додатку або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування; строк кредиту 12 місяців, з правом автоматичної пролонгації; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на поточному рахунку Клієнта. Строк надання кредиту - протягом одного дня; назва тарифу - todobank; процентна ставка: базова - 56% річних, у пільговий період - 0,000%, тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 73 293,00 грн; орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 273 293,00 грн; реальна річна процентна ставка - 87,30% річних (а.с. 60). Заява-анкета на відкриття рахунку та видачу платіжної картки, та Договір № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії підписані [PERSON] власноручно (а.с. 42, 42/на звороті). Відповідно до довідки-розрахунку загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020станом на 03.09.2024 становить 28 752,09 грн, з яких: заборгованості за основним боргом 10 000,00 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 18 752,09 грн (а.с. 34). З виписки по особовому рахунку [NUMBER] вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором (а.с.43-47, 120-127). Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК Єврокредит» Суд установив, що 09.07.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 1 якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників. За договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 32). 03 вересня 2024 року АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (а.с. 16-18). Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024,ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020загальна сума заборгованості становить 28 752,09 грн (а.с. 35), що підтверджується платіжною інструкцією № 66895 від 31.07.2024 (а.с. 26). 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК «Єврокредит» уклали договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Пунктом 14 договору № 1/12 визначено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін (а.с. 14-18). 23.05.2025 між ТОВ «ФК «Єврокредит» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено додаткову угоду № 1 до договору № 1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024, згідно якої сторони дійшли згоди викласти п. 4 Договору в іншій редакції, всі інші умови Договору залишаються без змін (а.с. 13). Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024,ТОВ «ФК Єврокредит» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020загальна сума заборгованості становить 28 752,09 грн (а.с. 27), що підтверджується платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024 (а.с. 31). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.06.2025 (справа № 640/12723/22) касаційну скаргу Національного банку України задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 640/12723/22 про визнання протиправним та скасування Рішення № 261-рш/БТ Правління Національного банку України «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено № 261-рш/БТ Правління Національного банку України «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» (а.с. 106). 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» від 05.10.2017 № 2155-VIII тощо. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України регламентує, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит - (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до п.4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. За приписами пунктів 1, 10, 11, 14, 15 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга - будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд бере до уваги, що позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту за договором № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 20.02.2020, а відповідачем не заперечується факт отримання кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн, що в силу ч. 1 ст. 89 ЦПК не підлягає доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи. Позивачем доведено своєчасне виконання первісним кредитором взятих на себе зобов`язання по зазначеному договору споживчого кредитування у повному обсязі, шляхом нарахування кредитного ліміту, що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 34) та випискою по особовому рахунку [NUMBER] (а.с.43-47, 120-127), якими підтверджується користування кредитними коштами [PERSON] та часткову сплату відповідачем заборгованості за договором. Заразом, суд бере до уваги, що надані позивачем заяву-договір № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank та паспорт споживчого кредиту, що містять власноручний підпис відповідача, який не спростований представником відповідача та фактично підтверджує отримання та ознайомлення [PERSON] з інформацією про умови кредитування та тарифний план кредитування, зважаючи на обрані ним умови кредитування. Судставиться критично до тверджень представника відповідача, що відповідачу не було доведено до відома умови та тарифи користування кредитними коштами, тому нарахування відсотків є безпідставним, оскільки умови щодо сплати процентів, їх розмір та порядок сплати прямо передбачені кредитним договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 зазначені у Додатку № 1 до Договору № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 Тарифний план «todobank», з якими відповідач був обізнаний та погодився, підписавши їх власноруч (а.с. 59). Крім того, Крім цього, суд зауважує, що заява-договір № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 та паспорт споживчого кредиту, крім іншого містить інформацію про суму ліміту кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, базову процентна ставку кредиту, її тип; загальні витрати за кредитом, виходячи з суми кредитного ліміту; орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом; реальну річна процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, умови пролонгації договору та інші істотні умови кредитного договору, що власноручно підписані та узгоджені сторонами, про що свідчать відповідні підписи у зазначених документах та що не заперечує відповідач. Отже, суд дійшов переконання, що підписавши проаналізовані вище заяву-договір № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020,паспорт споживчого кредиту, Додаток № 1 до Договору № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020 Тарифний план «todobank», що є складовими частинами договору № TDB.2020.0991.888 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 20.02.2020, [PERSON] , відповідно до вимог ст. 3, 627 ЦК України, добровільно погодився на такі умови договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, що відповідає правовому висновку визначеному у постанові Верховного Суд від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що відсутні докуменів первинного обліку щодо детального розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами та, що долучена позивачем виписка по особовому рахунку [NUMBER] [PERSON] з 20.02.2020 по 02.12.2022, та з 03.12.2022 по 03.09.2024 є неналежним доказом (а.с. 43-47, 120-127, 50-56), оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові ВС від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц та у постанові від 25.05.2022 року у справі № 645/59/16-ц. Відповідно до п. 41 Постанови № 75, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. У п. 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі - Положення № 75) вказано, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з п. 57 Положення № 75, інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). У п. 60 Положення № 75 зазначено, що клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Згідно з п. 62 Положення № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням викладеного, суд бере до уваги, що з наданих копій виписок по особовим рахунках [NUMBER] відповідача вбачається, що [PERSON] нараховано кредитні кошти, якими він користувався в межах доступного ліміту кредитної лінії, та вносив грошові кошти в рахунок часткового погашення заборгованості. Верховний Суд у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 зазначив: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Тобто, внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо)., Оскільки [PERSON] отримані кредитні кошти не були повернуті до 19.02.2021, то відповідно до вказаних умов договору відбулась пролонгація строку кредитування на три роки. Відповідно до п.8.9 Тарифами на послуги Банку (Додаток № 1 до Договору), нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості (використання несанкціонованого овердрафту, % річних) складає 50%. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 19.12.2019 у справі № 646/10179/16-ц «нарахування підвищеної процентної ставки за прострочку сплати кредиту не є збільшенням розміру плати за користування кредитом, а є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, яка заздалегідь погоджена сторонами у договорі. У разі якщо позичальник підписав кредитний договір, який містить таку умову, він прийняв на себе зобов`язання сплачувати зазначені проценти у випадку прострочення». Отже, суд звертає увагу, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за договором кредиту виконав не у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в загальній сумі 28 752,09 грн, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Окрім цього, суд ставиться критично до доводів представника відповідача, що Банк чинив перепони повернення боргу відповідачем, оскільки матеріали справи не містять доказів спроб здійснити оплату відповідачем, а також суду не надано доказів на підтвердження зазначених представником відповідача перепон, які банк чинив [PERSON]. Окрім цього, суд звертає увагу, шо [PERSON] користувався кредитним кошами на початку 2022 року, тобто після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України та після грудня 2021 року, як вказує у відзиві представник відповідача що підтверджується сплатою відсотків по договору овердрафту «№ TDB.2020.0991.888» від «20/02/2020» у сумі 6,67 грн 10.03.2022, тому суд бере до уваги, що [PERSON] не був позбавлений можливості повернути заборгованість по зазначеному вище договорі. Суд не бере до уваги доводи представника позивача, що договори переуступку боргу відповідача є нелегітимними, виходячи з такого. Судом враховане надану резолютивну частину постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.06.2025 (справа № 640/12723/22), за якою касаційну скаргу Національного банку України задоволено, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі № 640/12723/22 про визнання протиправним та скасування Рішення № 261-рш/БТ Правління Національного банку України «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення № 261-рш/БТ Правління Національного банку України «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» відмовлено (а.с. 106). Крім цього, судом установлено, що під час розгляду справи № 640/12723/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30.10.2023 (а.с. 131-132) зупинив дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 у справі № 640/12723/22, яким визнано протиправним та скасування Рішення № 261-рш/БТ Правління Національного банку України «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних», до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Частинами 1 та ст. 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала. Тобто, судом установлено, що на час проведення електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260 09.07.2024 (а.с. 32), укладення 03.09.2024 між АТ «Мегабанк», від імені представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги (а.с. 16-18), та укладенням договір № 1/12 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК «Єврокредит» про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 (а.с. 14-15), зупинено дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022, яким визнано протиправним та скасовано Рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України (код ЄДРПОУ 00032106, вул. Інститутська, 9, м. Київ, 0160 І) від 02.06.2022 «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних», тому рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 «Про віднесення АТ «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних», було дійсним та легітимним. Суд бере до уваги, що 09.07.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги (а.с. 32). 03 вересня 2024 року АТ «Мегабанк», від імені представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (а.с. 16-18), відповідно до якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020загальна сума заборгованості становить 28 752,09 грн. 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» і ТОВ «ФК «Єврокредит» уклали договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «ФК Єврокредит» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № TDB.2020.0991.888 від 20.02.2020загальна сума заборгованості становить 28 752,09 грн. З урахуванням наведено вище, суд бере до уваги, що позовні вимоги ТОВ «ФК Єврокредит» є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наведених вище обставин. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на кожен аргумент та доказ сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення по суті, констатовано наявність належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог ТОВ «ФК Єврокредит», на дотримання ст. 81 ЦПК України та ч. 1 ст. 1050 ЦК України, з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, з системного аналізу яких вбачається, що саме банк/фінансова установа має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Заразом, суд, також враховує практику Верховного Суду про те, що при вирішенні спору спростувати доводи позову покладається на відповідача, а не на суд (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 03 серпня 2022 року по справі № 156/268/21). Отже, ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 7. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 11 200,00 грн, а представник відповідача зазначила, що сума за шаблон позову, на якому лише змінюються дані відповідачів та суми заборгованості перевищує витрату на правничу допомогу та не відповідають критерію співмірності, оскільки представником позивача жодної додаткової роботи як представника здійснено не було, тому витрати на правову допомогу не повинні перевищувати 1 000,00 грн. Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Положеннями ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20 визначено, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Отже, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: - договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» (а.с. 20-25); - реєстр боржників від 21.07.2025 (а.с. 49); - акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12125026 від 14.08.2025 (а.с. 36). З вказаного акту вбачається, що АО «Альянс ДЛС» надано такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 Боржника вартістю 1 200,00 грн; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення Заборгованості з 1 Боржника вартістю 10 000,00 грн, загалом 11 200,00 грн. Суд зауважує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved