Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

17.07.2025 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Смілянської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення факту самостійного виховання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 25.06.2014 перебували в зареєстрованому шлюбі, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 06.12.2019, що набрало законної сили 06.01.2020, розірваний. Він та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який на даний час перебуває на вихованні та повному утриманні батька. Відповідачка [PERSON] , якій позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні із сином, тривалий час участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймає, не спілкується із ним та не цікавиться його долею. Метою визначення місця проживання малолітньої дитини із позивачем є належне забезпечення особистих майнових прав дитини, отримання позивачем пільг, належних одиноким батькам, а також оформлення відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією у військовий час. З урахуванням викладеного просив визначити місце проживання малолітнього сина із ним, а також встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 18.12.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач, його представник, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач додатково пояснив, що його та відповідачки син народився [INFO] в м. москва, де вони на той час проживали. Дружина є громадянкою рф. Сім`я проживала разом на території рф близько одного року, проте дружина не брала участі у догляді та забезпеченні дитини, часто зникала. За усною домовленістю із нею визначили, що він із сином повернуться на територію України, що було зроблено, надалі проживали із батьками позивача в м. Сміла. Відповідачка жодного разу не приїжджала до них, припинила спілкування із сім`єю, її місцезнаходження не відоме. В зв`язку із викладеним, звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, за результатами її розгляду, заочним рішенням шлюб між ними розірвано. Із заявами про стягнення аліментів не звертався, проте мати не приймала та на даний час не приймає участі у матеріальному забезпечені сина. На даний час проживають із матір`ю позивача, яка допомагає виховувати свого онука, його утримання повністю перекладене на позивача. В дитини також є дід, батько позивача, проте з ним спілкуються мало. Позивач має постійну роботу та заробіток на даний час прагне належним чином оформити самостійне виховання дитини, щоб мати змогу отримати передбачені чинним законодавством пільги для одиноких батьків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки не відомі, з письмовими заявами по суті справи, клопотаннями будь-якого змісту - не зверталася. З огляду на наявні в матеріалах справи відомості про перебування її в громадянстві рф, за відсутності інформації про набуття нею у встановленому порядку громадянства України, розривом дипломатичних відносин України із рф, повідомлення останньої про здійснення судового провадження в справі та її виклик в судові засідання здійснювався через публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Представник органу опіки та піклування, Смаляний М.В. в судовому засіданні позовні вимоги в цілому підтримав, вказуючи на відсутність між батьками спору щодо визначення місця проживання дитини, однак зважаючи на ту обставину, що мати не приймала та на час розгляду справи не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, в сина відсутня будь-яка прив`язаність до неї, визначення місця його проживання із батьком відповідає якнайкращим інтересам дитини. Третя особа, [INFO] , залучений до участі у справі на підставі ч. 3 ст. 53 ЦПК України, ухвалою суду від 05.08.2025, представника в судові засідання не направив, із заявами чи клопотаннями про здійснення судового розгляду за його відсутності не звертався, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином, із застосуванням засобів ЄСІТС. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 25.06.2014, заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду від 06.12.2019, що набрало законної сили 06.01.2020, вказаний шлюб розірваний. Дані обставини не потребують доказування на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлені судовим рішенням щодо тих же осіб, що набрало законної сили. Позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] на території рф, що підтверджується копією свідоцтва про народження, вірність перекладу вказаного документа на українську мову засвідчена нотаріально. У вказаному документів відповідачка [PERSON] зазначена як громадянка рф. Вказаний документ приймається судом відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, що була чинною для України з 14.07.1995 до 19.05.2024. [PERSON] , [INFO] , набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» з 18.10.2014, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України від 30.09.2022. Малолітній [PERSON] , проживає із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , без матері, відвідує Смілянську ЗОШ №1, що вбачається із довідок від 05.01.2025, від 02.04.2025, підтверджується характеристикою від 02.07.2025, що видані за підписом голови квартального комітету №2 м. Сміла, з останньої вбачається, що позивач за місцем проживання характеризується виключно позитивно. Із акту обстеження житлово-побутових умов, акту перевірки житлових умов заявника від 01.04.2025 судом встановлено, що [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в належному останній будинку. Позивач [PERSON] працевлаштований помічником керівника у фізичної особи-підприємця [PERSON] , з січня до травня 2025 заробітна плата склала 15840,91 грн, що підтверджується довідкою від 02.06.2025. З її тексту не вбачається існування відрахувань, зокрема аліментів. Під час судового розгляду позивач підтвердив, що на даний час продовжує працювати там само. Згідно із інформацією, що надійшла від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на виконання ухвали суду в частині витребування доказів, відомостей про перетин державного кордону України, лінії розмежування із тимчасово окупованою територією України громадянкою рф [PERSON] , [INFO] , за період із 08.11.2017 до 10.11.2025 не виявлено. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 28.10.2025 №528, затверджений висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком, [PERSON] , що цілком відповідає інтересам дитини та є доцільним. Під час судового засідання малолітній [PERSON] , якому на час здійснення провадження в суді виповнилося повних 11 років, відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України, висловив власне волевиявлення продовжити проживання із батьком. Пояснив, що не пам`ятає, коли бачив матір чи спілкувався із нею востаннє, не пригадує її обличчя. Проживає разом із батьком та бабусею, його виховує та забезпечує батько, який працює. Свідок [PERSON] , мати відповідача та бабуся малолітнього [PERSON] , надала показання про те, що останні проживають разом із нею після повернення із території рф у 2016 році, з відповідачкою в справі знайома, та не спілкується ні з нею, ні із колишнім чоловіком та сином тривалий час. Утримання дитини здійснює батько, який офіційно працевлаштований, проте не оформлював пільг, належних особі, яка самостійно утримує дитину. Вона особисто є особою пенсійного віку, однак пенсії наразі не оформила, працює без укладення трудового договору, відтак надавати матеріальну допомогу онукові не має змоги, однак допомагає в його вихованні та догляді. Свідок [PERSON] надав показання про те, що проживає по сусідству із позивачем, з його сім`єю підтримує добросусідські відносини, з відповідачкою не знайомий та не пригадує, щоб та відвідувала сім`ю на території м. Сміла. При спілкуванні із малолітнім [PERSON] , той може похвалитися подарунками від батька або бабусі, протне ніколи не згадував про матір. Від допиту інших свідків, заявлених стороною позивача при зверненні до суду, позивач та його представник в судовому засіданні 19.01.2026 відмовилися. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За положеннями частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до постанови ВС від 22.01.2025 в справі №495/432/23 при вирішенні спорів про визначення місця проживання (фізичну опіку та контроль) підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів тощо; (5) бажання дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновки органу опіки та піклування (постанова ВС від 30.10.2019 у справі №352/2324/17). За обставинами даної справи, малолітня дитина тривалий час проживає із батьком, до якого має прив`язаність, окремо від матері, яка перебуває за кордоном, на території рф, не спілкується із колишнім подружжям та сином. З досліджених судом доказів не вбачається, що мати бере будь-яку участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а також що іншими особами, зокрема позивачем, їй чиняться перешкоди в спілкуванні із сином. Позивач проживає разом із сином та власною матір`ю, є працездатним та офіційно працевлаштований, відтак спроможний утримувати дитину та піклуватися про неї. Відомостей про те, що в сім`ї позивача для дитини склалася несприятлива обстановка, в ході судового розгляду не виявлено, навпаки, обстеженням побутових умов проживання малолітнього [PERSON] встановлено, що за місцем фактичного проживання створені належні умови для його перебування та розвитку. В судовому засіданні позивач висловив бажання, що підтримане і малолітнім [PERSON] , щоб останній залишився проживати з батьком, добровільність позиції вказаних осіб у суду сумніву не викликає, вирішення питання про місце проживання саме таким чином є доцільним, згідно із висновками органу опіки та піклування.

Outcome: approved