Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 7000 грн щомісячно до закінчення нею навчання у Житомирському кооперативному фаховому коледжі бізнесу і права. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач являється її батьком. Відповідно до судового наказу Ємільчинського районного суду Житомирської області відповідач сплачував на користь матері позивача аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. На даний час вона досягнула повноліття і навчається на другому курсі денної форми навчання в Житомирському кооперативному фаховому коледжі бізнесу і права. Зазначає, що у зв`язку з денною формою навчання, вона ніде не працює, будь-якого заробітку (доходу) не має і їй необхідні кошти для оплати за навчання, на проїзд до місця навчання, одяг, харчування, книги, зошити, тощо. На даний час всі витрати по навчанню несе її мати [PERSON] , єдиним джерелом доходу якої є щомісячна соціальна допомога в розмірі 2960 грн. Відповідач не надає будь-якої допомоги на навчання, проживання, водночас отримає заробітну плату та має змогу надавати матеріальну допомогу. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 24.11.2025 задоволено клопотання позивача та витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області інформацію щодо отриманих відповідачем доходів у 2025 році. 03 грудня 2025 року на виконання ухвали суду від 24.11.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація від Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 279 ЦПК України з повідомленням сторін. Позивач в судові засідання не з`явилася, належним чином була повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, врахувати, що на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.10.2007 (а. с.3). [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття та навчається в Житомирському кооперативному фаховому коледжі бізнесу і права за денною формою здобуття освіти, освітньо-професійна програма «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», термін навчання з 01.09.2024 до 30.06.2026 (а.с. 10). Із копії Договору про навчання студента № ПТБД-11/24-65, укладеного між Житомирським кооперативним фаховим коледжем бізнесу і права (далі - Виконавець) та [PERSON] (далі Замовник), вбачається, що виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання здобувача освіти [PERSON] , розмір плати встановлюється за весь строк надання освітньої послуги і становить 41000,00 грн в тому числі: за перший рік навчання 20500,00 грн., за другий рік навчання 20500,00 грн. (а.с.4). Згідно копії довідки відділу обслуговування громадян №5 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України від 21.10.2025 за № 0600-0208-8/92217, гр. [PERSON] отримує Допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях та Допомогу при народженні дитини, щомісячна виплата становить 2960,00 грн. Утриманці: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 27). Також, до матеріалів позовної заяви долучено копії квитанцій, платіжних доручень, про сплату [PERSON] вартості навчання, проживання в гуртожитку студентки [PERSON] , а також про оплату вартості проїзду (а.с. 13-26) Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений правовий підхід застосовано, зокрема, і у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 225/1447/16-ц провадження № 61-18843св18 від 24.01.2019 року. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/9882/19 /провадження № 61-2065св23/ від 08.05.2023 року). Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 753/20347/20 /провадження № 61-5707св22/ від 17.05.2023 року). Разом з тим, з аналізу змісту ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу (зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 466/532/16-ц, провадження № 61-42252св18 від 28.02.2019 року). Суд приймає до уваги, що матеріалами справи підтверджено те, що позивач є донькою відповідача у справі, досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається у навчальному закладі на денній формі навчання за кошти фізичних осіб (контрактній основі), не працює, а тому потребує матеріальної допомоги. Батько позивача [PERSON] перебуває на військовій службі, отримує грошове забезпечення військовослужбовця, що підтверджено відповіддю Головного управління ДПС у Житомирській області від 01.12.2025 за № 10912/5/06-30-12-02-05, наданою на ухвалу суду про витребування доказів від 24.11.2025 (а.с.41-43). Оскільки умовами для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є досягнення дитиною повноліття, її навчання у навчальному закладі, потреба у матеріальній допомозі та можливість надання такої допомоги платником аліментів, то суд, встановивши наявність таких передумов дійшов висновку, що у позивача виникло право на стягнення аліментів на своє утримання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач належними та допустимими доказами довела наявність у відповідача можливості надавати допомогу на її утримання та свою потребу на отримання матеріальної допомоги від батька на період навчання. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання на денній формі, за рахунок коштів фізичних осіб (контрактна форма), не працює і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Суд враховує те, що обов`язок батьків утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, беручи до уваги той факт, що на даний час всі витрати по утриманню позивача (оплата навчання, проживання в гуртожитку, проїзд до місця навчання) здійснює її мати [PERSON] , в свою чергу відповідачем не подано суду жодних доказів для спростування позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти. В свою чергу, суд також приймає до уваги те, що на утримані відповідача перебувають двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Суд зауважує, що задоволення позовних вимог в повному обсязі не призведе до порушення прав відповідача, оскільки зважаючи на отримуваний відповідачем дохід, загальний розмір усіх відрахувань під час виплати заробітної плати та інших доходів не перевищуватиме 70 відсотків. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 7000 грн, які належить стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х років. Аліменти стягуються судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку (постанова Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 205/1302/16-ц). За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд враховує, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 27.10.2025 (а.с. 1). Згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22) від 26.04.2023 року: «Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти)». Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп.

Outcome: approved