Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, в якій він просить стягнути з Виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області на свою користь моральну шкоду у розмірі 65 250,00 грн., як компенсацію моральної шкоди, завданої незаконним ухваленням Рішення Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкодження окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області від 07.11.2024 № 636, яке затверджене протиправним рішенням виконавчого комітету Барвінківської міської Ради від 19.11.2024 № 1091/24. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 06 грудня 2022 року №1364 Барвінківська міська територіальна громада віднесена до території, на яких ведуться (велися) бойові дії. Вказані вище обставини змусили позивача у березні 2022 року разом із сім`єю, як ВПО, до евакуації у м.Полтава. Внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України у 2022 році, зазнали пошкодження вікна будинку та господарських споруд, частково дах і огорожа, що підтверджується актом обстеження житла від 22.09.2023 року, а матеріальна шкода повністю не відшкодована. 26 липня 2024 року засобами Порталу Дія позивачем надіслане повідомлення реєстраційний номер ІП-26.07.2024-322538 про пошкодження об`єкта нерухомості номер 2920958863040, а саме: відповідно до акту обстеження житла від 22.09.2023 року. В цей же день засобами Порталу Дія позивачем надіслана заява №ЗВ-26.07.2024-120227 про виплату компенсації за пошкодження окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. Однак, рішенням комісії від 07 листопада 2024 року, яке оприлюднене засобами Порталу Дія лише 08 листопада поточного року, без посилання на будь-які нормативно-правові акти, незаконно було відхилено його заяву. 13 листопада 2024 року засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП Барвінківському міському голові Ізюмського району Харківської області [PERSON] позивачем подана скарга з вимогою надіслати його заяву №ЗВ-26.07.2024-120227 про пошкодження об`єкта нерухомості згідно акту обстеження житла від 22.09.2023 року на повторний розгляд комісією. Однак, незаконне Рішення Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкодження окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області від 07.11. поточного року №636 затверджене протиправним рішенням виконавчого комітету Барвінківської міської Ради від 19.11.цього ж року № 1091/24. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у справі № 520/33601/24, скасовано пункт 21 рішення Виконавчого комітету Барвінківської міської ради від 19.11. 2024 №1091/24. Зобов`язано Виконавчий комітет Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області повторно розглянути скаргу від 13.11.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. Позивач зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 65 250,00 грн. 24 грудня 20205 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні. Не погодившись із позовом, відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки [PERSON] не навів обґрунтування позовних вимог та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди та її розміру з боку відповідача. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року по справі № 520/33601/24 скасовано. Прийнято постанову, якою позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Скасовано пункт 21 рішення Виконавчого комітету Барвінківської міської ради від 19.11.2024 №1091/24. Зобов`язано Виконавчий комітет Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області повторно розглянути скаргу [PERSON] від 13.11.2024 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина 1, 2 статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. З урахуванням встановлених обставин по справі, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено і заявлений ним розмір моральної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою, тобто, не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, а тому немає підстав для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди. Суд зазначає, що у позовній заяві не зазначено будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність. Позивач не обґрунтував вимогу про відшкодування відповідачем моральної шкоди, не зазначив фактів (обставин), за яких можна було б стверджувати про порушення прав позивача та про порушення відповідачем конкретних обов`язків. Позивач не зазначив, якими саме діями/бездіяльністю відповідача як органу місцевого самоврядування йому завдано моральної шкоди. Сам лише факт ухвалення судових рішень, якими констатовано скасування рішень відповідача, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди, не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed