Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 05.06.2024 між [PERSON] та АТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір №0095/980/2462209/24, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, а Позичальник сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах визначених в графіку платежів відповідно до Додатку №1. Умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Як наслідок, станом на 28.10.2025 заборгованість Позичальника за Кредитним договором № 0095/980/2462209/24, становить 17101,94 грн., а саме: непрострочене тіло кредиту 11310,42 грн.; сума непрострочених відсотків 52,41 грн.; прострочене тіло кредиту 5242,52 грн.; прострочені відсотки по договору 496,59 грн. На підставі вищевикладеного, просить стягнути відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками йому було направлено своєчасно та належним чином, шляхом направлення пакету документів на його зареєстроване місце проживання Також судом було направлено повідомлення про розгляд справи на зареєстроване місце проживання відповідача. Однак надіслана судом поштова кореспонденція відповідачем отримана не була і повернулась до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд, зважаючи на послідовну позицію, що викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 № 800/547/17, Касаційного господарського суду від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21), за якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду, дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про місце розгляду справи, незважаючи на факт невручення конверту з ухвалою від 20.11.2025 та повідомлення про розгляд справи для відповідача з причин "адресат відсутній за вказаною адресою". Відтак, суд вчинив усі можливі дії про повідомлення відповідача щодо слухання справи, а неотримання ухвали від 20.11.2025 з позовною заявою є наслідком бездіяльності самої сторони відповідача щодо її належного отримання. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 0095/980/2462209/24, на підставі якої АТ «ОТП Банк» відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронну картку MC Debit PayPass. Факт надання АТ «ОТП Банк» кредиту відповідачу у вигляді встановлення кредитного ліміту підтверджується звітом-рахунком за період з 05.06.2024 року по 06.08.2025 року. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого АТ «ОТП Банк» заборгованість відповідача за кредитним договором № 0095/980/2462209/24 від 05.06.2024 року, станом 06.08.2025 року, становить 17101,94 грн., з яких: : непрострочене тіло кредиту 11310,42 грн.; сума непрострочених відсотків 52,41 грн.; прострочене тіло кредиту 5242,52 грн.; прострочені відсотки по договору 496,59 грн. 27.08.2025 року представник АТ «ОТП Банк» звернувся до [PERSON] із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 0095/980/2462209/24 від 06.05.2024 року. Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ «ОТП Банк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 05.06.2024 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] була підписана заява-анкета про надання банківських послуг, на підставі якої позивачем відкрито відповідачу картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується банківськими виписками, які суд визнає належними та допустимими доказами в частині підтвердження руху коштів і розміру фактично отриманого кредиту. Разом з тим, заявляючи вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, позивач у позовній заяві посилається на умови кредитного договору, зокрема на пункт 1.3, яким нібито передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до графіка платежів. Однак до матеріалів справи кредитний договір у письмовій формі, на умови якого посилається позивач, суду не надано. Відсутні також додатки до нього, графік платежів, тарифи, інформаційний листок чи інші документи, які б містили визначення розміру процентної ставки та порядку її нарахування і які були б доведені до відома відповідача на момент укладення правочину. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів за користування позикою встановлюються договором. Аналогічний підхід закріплений і в статті 1054 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний сплатити проценти на умовах, визначених договором. Отже, проценти за користування кредитом є істотною умовою кредитного договору, яка повинна бути прямо визначена у письмовому договорі або належним чином підтверджена додатками до нього, з якими позичальник був ознайомлений та на які він надав згоду. Надана суду заява-анкета не містить визначення конкретного розміру процентної ставки, порядку її нарахування, строків сплати процентів, а також не дозволяє встановити зміст пункту 1.3 кредитного договору, на який посилається позивач. Саме посилання позивача у позовній заяві на умови договору без надання такого договору суду не може вважатися належним доказом існування та погодження відповідної умови. Суд також враховує, що кредитний договір у даному випадку є договором приєднання у розумінні статей 633, 634 ЦК України, умови якого розробляються банком. За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести, які саме умови договору діяли на момент його укладення та що відповідач був належним чином з ними ознайомлений. За відсутності у матеріалах справи кредитного договору та документів, що містять погоджені сторонами умови щодо процентів, суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість їх нарахування, розмір процентної ставки та порядок її застосування. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, а саме сума непрострочених відсотків 52,41 грн.; та прострочені відсотки по договору 496,59 грн. є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Водночас, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджений належними доказами, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16552,94 грн (прострочене тіло кредиту 5242,52 грн.; непрострочене тіло кредиту -11310,42 грн.) підлягають задоволенню, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2344,64 грн.

Outcome: partial