Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до Дарницького районного суду м.Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 01.07.2025 року передано справу за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.10.2025 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.12.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа Банк» з метою отримання банківських послуг. 12.01.2022 року між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується офертою на укладання угоди про надання кредиту №501417655 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501417655 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної, додатком №1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості споживчого кредиту, паспортом споживчого кредиту із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою; сума кредиту - 250 000 грн.; процентна ставка - 40,00% річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 36 місяців; дата повернення кредиту - графік платежів: до 12 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу - 12 027,54 грн. Банк виконав зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умови. Проте, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість за кредитним договором №501417655 від 12.01.2022 року становить 472 877,36 грн., з яких: 241 333,33 грн. заборгованість за кредитом; 231 544, 03 грн. - заборгованість за відсотками. З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач просить вказаний борг стягнути із відповідача на користь банку в примусовому порядку та судовий збір. 23.10.2025 року заперечуючи проти позову, представник відповідача адвокат Шевчук Д.І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що довідка апро ідентифікацію, яка долучена позивачем до матеріалів справи, не може бути належним доказом в даній справі, так як зміст такої довідки залежить від позивача, останній міг вписати будь яку інформацію, яку вважає за потрібне для позитивного вирішення справи. Зазначив, що матеріали справи не містять підтвердження, що відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, яким нібито він підписав оферту на укладення угоди про наданя споживчого кредиту №501417655 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту. Долучені позивачем до матеріалів справи паспорти споживчого кредиту не мають підпису відповідача, так як не долучено те, що номер телефону [NUMBER] належить відповідачу. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 29.10.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив у якому вказав, що договір містить паспортні дані, податковий номер, номер засобу зв?язку, поштову та електронну адресу відповідача. Долучені виписки з рахунків відповідача, які містять відомості про рух коштів по банківських рахунках відповідача, записи про операції здійснені протягом операційного дня, свідчать про отримання кредитних коштів відповідачем, користування ними, здійснення часткового погашення суми. Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив коклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором. 10.11.2025 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, у яких останній зазначає, що сплата кількох сум (13 000, 2 000, 1 500 грн.) не може підтверджувати укладення договору, якщо сам договір є неукладеним або не підписаний належним чином. Виписка по рахунку підтверджує лише операцію, а не виникнення договірного зобов?язання без підтвердження підписання договору позичальником. Вказує, що використання одразового коду без підтвердження належності номера не створює правових наслідків првочину. Нарахування процентів понад 200 000 грн. за відсутності підтвердженого договору є безпідставним збагаченням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з?явились, про дату та час розгляду повідомлялись належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.01.2022 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту №501417655 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501417655 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.01.2022 року паспорт споживчого кредиту від 12.01.2022 року, які в сукупності становлять кредитний договір, відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» відкрило останньому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі до 250 000 грн. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб, яка прийнята заявою про акцепт пропозиції. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». У паспорті кредиту відсоткова ставка 40% річних. Однак, як зазначено в оферті на укладення угоди обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, невід`ємною частиною договору є Графік платежів та розрахунок сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної стави з урахуванням вартості всіх супровідних послуг (Додаток №1) в якому обумовлюються порядок сплати нарахувань. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування AT «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Як доводила сторона позивача, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед банком на загальну суму 472 877,36 грн., з яких: 241 333,33 грн. заборгованість за кредитом; 231 544, 03 грн. - заборгованість за відсотками (за період з 12.01.2022 року по 12.06.2024 року). Кошти ввостаннє внесені позичальником 31.01.2023 року. Строк дії договору до 12.01.2025 року. Позивач вказує та встановлено судом, що банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, про що свідчать наявні у справі докази. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. З метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу [PERSON] відповідну досудову вимогу, натомість доказів належного реагування відповідача на таку вимогу матеріали справи не містять. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1ст.530 ЦК України). Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором виконував частково, а саме вносив кошти, які зараховувались кредитором: 08.02.2022 року - 13 000 грн. (тіло кредиту та відсотки за користування кредитом), 03.10.2022 року - 2 000 грн. (відсотки за користування кредитом), 18.01.2023 року - 1500 грн. (тіло кредиту), 31.01.2023 року - 2 500 грн., що підтверджується і випискою по рахунку. Так, Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Підписавши оферту на укладання Угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 12.01.2022 року, відповідач [PERSON] добровільно погодився в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на узгоджених умовах. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. На підставі Кредитного договору відповідачу було зараховано кредитні кошти у розмірі 250 000 грн на рахунок. З виписки по рахунку відповідача, а також зі змісту розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] після отримання кредитних коштів здійснював часткове погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками виконав не у повному обсязі, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість в сумі 472 877,36 грн., з яких: 241 333,33 грн. заборгованість за кредитом; 231 544, 03 грн. - заборгованість за відсотками (за період з 12.01.2022 року по 12.06.2024 року)., а вимога банку про повернення коштів залишена [PERSON] без виконання, його обов`язок зі сплати коштів за невиконання умов Кредитного договору наступив. Доводи сторони відповідача не підтверджені належним чином, вимоги позивача не спростовуються, не заперечуються. Дані, що вказаний в довідці про ідентифікацію номеру телефону відповідачу не належить, як і не належить банківський рахунок, куди надані кредитні кошти і здійснювалось їх часткове погашення. За змістом частин 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до вимог ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, за встановлених судом обставин, позивачем доведено, що між сторонами у виниклому спорі 12.01.2022 року було укладено угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлюваної кредитної лінії, [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 250 000 грн. та зобов`язалася сплачувати проценти у розмірі та в строк, визначені цим договором, а тому позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки відповідач неналежно виконував своїх зобов`язання як позичальник. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 5674,53 грн. сплачений позивачем згідно меморіального ордера № 784465 від 07.03.2025 року. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, акту виконаних робіт тощо. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 37 720,87 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Однак, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в такому розмірі, саме за надання правової допомоги по справі за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] , зокрема, не надано відповідної квитанції або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу. Таким чином, судові витрати на правову допомогу у розмірі 37 720,87 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд вважає, що у стягненні судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial