Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла дана позовна заява. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 14.02.2023 р. між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивачка зазначила, що в зв`язку з втратою любові та взаємоповаги шлюбні відносини між ними фактично були припинені, після чого вони мешкають окремо та спільне господарство між ними не ведеться. В зв`язку з вищенаведеним, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем у справі. Також просила покласти витрати на сплату судового збору на відповідача. В судове засідання позивачка не з`явилася, в позові міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання обізнаний. Звернувся до суду із заявою про визнання позову та проханням розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2023 року. Шлюб зареєстрований Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 219. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони не мають дітей. Сторонами в своїх заявах по суті спору визнано, що шлюбні відносини між ними припинені, відновлювати їх вони не мають наміру. Про наявність спору щодо спільного майна подружжя, сторони не заявляли. Нормами ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Наведеним конституційним принципам кореспондує положення ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, яким також визначено добровільність шлюбу, в зв`язку з чим примушуванням жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Стаття 105 СК України містить перелік процесуально-правових підстав припинення шлюбу внаслідок його розірвання, зокрема частиною 3 даної статті передбачено припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 110, ст. 111 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши встановлені в судовому засіданні обставини, проаналізувавши правові норми, що регулюють дані правовідносини, суд дійшов висновку, що наразі даний шлюб між сторонами існує формально та не виконує свого прямого призначення. З огляду на вищезазначене, підстави для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлені, а тому даний шлюб доцільно розірвати, оскільки збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] , яка змінила своє прізвище під час реєстрації даного шлюбу, скористалась своїм вищезазначеним правом та заявила про намір і надалі найменуватися прізвищем набутим від шлюбу.

Outcome: approved