Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

20.06.2025 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, згідно з яким просили ухвалити судове рішення про визнання за ними право спільної часткової власності по частині на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по частині житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договорів дарування нерухомого майна від 23.07.2002 та 05.07.2008. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,01 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Дана земельна ділянка належить [PERSON] , так як під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна питання про передачу (відчуження) у власність земельної ділянки, на якій розташований даний житловий будинок, не вирішувалося. Позивачі вважають, що в силу ст.120, 125 ЗК України, разом з переходом права власності на будинок до них перейшло і право власності на спірну земельну ділянку. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку, задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, при цьому припинивши право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку 25.11.2025 року судом отримано заяву представника позивачів у якій він просить постановити додаткове судове рішення, посилаючись на те, що суд не вказав у резолютивній частині рішення про те, що право власності [PERSON] та [PERSON] є частковим правом власності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на нижченаведене. Сторони у судове засідання з приводу означеного питання щодо ухвалення додаткового рішення не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. В силу вимог ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку із чим суд вважає за можливе вирішити питання про ухвалення додатково рішення за відсутності вказаних учасників справи. Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується предмету розгляду, суд приходить до наступного висновку. Дійсно, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2025 року позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Новобузька міська рада Баштанського району Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку, задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, при цьому припинивши право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Натомість, постановивши рішення по суті спору, суд не вказав у резолютивній частині свого рішення, відомості про визнання за позивачами саме права спільної часткової власності на вказану спірну земельну ділянку по частині за кожним, хоча ця обставина була досліджена в судовому засіданні та встановлена в мотивувальній частині рішення. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з зазначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 4 та ч. 5ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно статті 87 Земельного кодексу України «Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду». Отже, існують підстави для ухвалення додаткового рішення, оскільки рішенням суду по суті справи не було ухвалено, що право набуте позивачами є правом спільної часткової власності по частині за кожним. На підставі викладеного,

Outcome: approved