Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2025 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в ході реалізації майнових прав їй стало відомо, що на її майно накладено арешт. У листі № 16633 від 21.08.2025 року Основ`янсько-Слобідським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що в рамках виконавчого провадження № 58064343 за виконавчим листом № 461/5041/18 вона є боржником, стягувачем є АТ «Ідея банк». Так, 17.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58064343. В результаті здійснених державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, 20.09.2023 року останнім винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Довідкою АТ «Ідея банк» від 24.01.2025 року повідомлено, що за кредитним договором укладеним між нею та АТ «Ідея банк» права вимоги відступлені зовнішній компанії. У 2024 році були врегульовані правовідносини між ТОВ «ФК «Суперіум» та нею по кредитному договору № Р29.333.70848 вд 01.06.2017. Відсутність заборгованості перед АТ «Ідея банк» підтверджується також тим, що після повернення виконавчого листа постановою державного виконавця від 20.09.2023 року, виконавчий лист до стягнення більше не пред`являвся. Її зобов`язання за кредитним договором № Р29.333.70848 від 01.06.2017 року виконані, а арешт накладений на майно, який вчинений державним виконавцем і до цього часу існує, грубо порушує її майнові права. Просила суд скасувати арешт, накладений в рамках виконавчого провадження № 58064343 державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у зв`язку з фактичним виконанням кредитних зобов`язань. Ухвалою суду від 01.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, відзив до суду не надав, будь-яких заяв та клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Ідея банк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав до суду пояснення, в яких зазначив, що 01.06.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р29.333.70848. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.08.2028 року по справі № 461/5041/18 задоволено позов АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. АТ «Ідея Банк» пред`явив до примусового виконання до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист № 461/5041/18 від 26.10.2018 року. 17.01.2019 року згідно даних АСВП відкрито виконавче провадження № 58064343 щодо примусового виконання виконавчого листа № 461/5041/18. 15.11.2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Суперіум» уклали договір факторрингу № 15/11/23. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошовї вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Р29.333.70848 від 01.06.2017 року. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «ФК «Суперіум», в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні державного виконавця Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували матеріали виконавчого провадження № 58064343 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № Р29.333.70848, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Статтею 32 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відтак винесення постанови про арешт майна боржника є обов`язком державного виконавця. Згідно ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повертаючи виконавчий документ стягувачу на підставі ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем не вирішувалося питання про зняття арешту з майна боржника. Виконавче провадження підлягає закінченню, згідно із ч. 1 ст. 39 вказаного Закону - в тому числі, окрім іншого, в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» - арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення - у разі закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 ЗУ «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути закінчено. Повернення виконавчого документа без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження. Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Та обставина, що стягувачу було повернуто виконавчий лист на підставі ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про те, що виконавче провадження є закінченим у розумінні закону. Оскільки державний виконавець повернув стягувачу виконавчий лист у зв`язку з відсутністю майна у боржника на підставі ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим, що не позбавляє стягувача права повторного звернення із заявою про примусове виконання рішення суду, а відтак у державного виконавця не було правових підстав для зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно із ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 - відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 ЗУ від 21.04.1999 року № 606 - XIV Про виконавче провадження (у редакції ЗУ від 04.11.2010 року №2677-VI). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. З вказаного вбачається, що орган виконавчої служби не може бути належним відповідачем у справі про зняття арешту з майна. Вказані позовні вимоги мають бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт. З аналізу ст. 51 ЦПК України слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу. Проте, позивачем таке клопотання не заявлялось. Отже, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а підстави визначені процесуальним законом для заміни його на належного, враховуючи, що позивачем відповідного клопотання не було заявлено, відсутні, тому суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed