Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просили стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором № 5115937 від 17.11.2024 у розмірі 108897,86 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2024 року між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5115937 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 30000,00 грн. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту. Кредит надається строком на 360 днів. 26.06.2025 року між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-14/25, у відповідності до умов якого ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Станом на складання позовної заяви позовної заяви заборгованість за договором № 5115937 від 17.11.2024 становить 108897,86 грн., з яких: 29999,99 грн. заборгованість за основним боргом; заборгованість по відсотках 63897,87 грн., пеня, штраф- 15000,00 грн. Ухвалою Зачепилівського районного суду Харківської області від 12.11.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача Паладич А.О. не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву на позовну заяву не надав. [PERSON] викликався у судове засідання у якості відповідача у справі № 952/871/25 за позовом ТОВ « СВЕА ФІНАНС» про стягнення кредитної заборгованості через оголошення на веб- сайті Зачепилівського районного суду Харківської області веб-портал Судова влада України -http://court.gov.ua/sud2013/, заперечень щодо позову до суду не подано, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що останній не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в справі доказів, суд дійшов наступного висновку Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. 17.11.2024 року між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5115937 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 30000,00 грн. на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту. Кредит надається строком на 360 днів. 26.06.2025 року між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-14/25, у відповідності до умов якого ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Станом на складання позовної заяви позовної заяви заборгованість за договором № 5115937 від 17.11.2024 становить 108897,86 грн., з яких: 29999,99 грн. заборгованість за основним боргом; заборгованість по відсотках 63897,87 грн., пеня, штраф- 15000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п.5 ч.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За положеннями ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач, порушив умови договору, не сплативши обумовлених коштів у встановлений строк. Вказані обставини відповідачем не спростовано. За приписами п.1 ч.1ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором, що призвело до порушення прав позивача. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 108897,86 грн., з яких: 29999,99 грн. заборгованість за основним боргом; заборгованість по відсотках 63897,87 грн., пеня, штраф- 15000,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за договором № 5115937 від 17.11.2024, укладеним між ТОВ « ЛІНЕУРА УКРАЇНА » та [PERSON] на підставі договору факторингу №01.02-14/25 від 26.06.2025 року. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки, відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором з «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС», у загальному розмірі 108897,86 грн. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved