Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 18,65 ум.кад.га, що перебуває у колективній власності ЗАТ «Рідний край» в с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті її чоловіка [PERSON] , їй в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю земельну ділянку (пай), що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. Окрім цього, позивачка просила суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області копію спадкової справи № 108/2002. 06.10.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 108/2002, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлого [INFO] , останнє місце проживання якого було с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області. 11.12.2025 року Тлумацька державна нотаріальна контора Івано-Франківської області направила на адресу суду копію спадкової справи № 108/2002. 17.12.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області провадження у справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, щло позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] згідно з копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0071359 від 02.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 40, виданого на підставі рішення Тлумацької районної державної адміністрації від 08.06.1999 року за № 296, належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Рідний край», що в с. Прибилів Івано-Франківського району Івано-Франківської області, розміром 18,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] (позивачка) 23.02.1970 року зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55). 15.03.2002 року відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.56). З копії свідоцтва про народження відповідача [PERSON] встановлено, шо його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки вона проживала разом з ним до дня його смерті, після його смерті вступила в управління спадковим майном та проводила його похорон, про що свідчить довідка Прибилівського старостинського округу Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 217 від 27.10.2025 року (а.с. 6) Відповідачі на день смерті батька [PERSON] з ним разом зареєстрованими не буди та в шестимісячний термін не звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 108/2002 від 30.04.2002 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 39-46), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиною спадкоємицею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає. Отже на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] . В нотаріальному порядку [PERSON] (позивачка) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] у зв`язку з тим, що у Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті спадкодавця, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 612/02-31 від 28.10.2025 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити її право на спадкування за Сертифікатом на право на земельну частку (пай), який належав її чоловіку [PERSON] в порядку спадкування за законом після його смерті. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд враховує, що відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже [PERSON] (позивачка), будучи належним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , має право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкове майно на своє ім`я в нотаріальному порядку. Проте реалізувати це право [PERSON] (позивачка) не може, оскільки нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 9). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 551, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved