Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з заявою про встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі продажу від 25.12.1992 зареєстрованого в реєстрі за № 132,посвідченого секретарем виконавчого комітету Революційної сільської ради Вовчанського району Харківської області Морозовою В.О. Заяву обґрунтував тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 132 посвідченого секретарем виконавчого комітету Революційної сільської ради Вовчанського району Харківської області [PERSON] належить житловий будинок ,що знаходиться за адресою [ADDRESS] .. Згідно довідки №50 від 29.01.2018 року виданої головою виконавчого комітету Бугаївської сільської ради [PERSON] належному [PERSON] житловому будинку присвоєно адресу [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі -продажу була допущена помилка у написанні прізвища [PERSON] замість вірного [PERSON] ,що протирічить у записі паспорта громадянина України . У зв`язку з вказаними розбіжностями існують перешкоди заявника володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю , в зв"язку з чим останній звернувся із заявою до суду. Ухвалою суду від 08.12.2025 року відкрито провадження по справі. Заявник та заінтересована особа до суду не з`явилися, повідомлені про час і місце розгляду справи належним чином. У заяві заявник зазначив про розгляд справи за його відсутності ,представник відділу ЦНАП та державної реєстрації виконавчого комітету Зіньківської міської ради заперечень проти заявлених вимог не надав. Дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд вважає за необхідним заяву задовольнити з наступних підстав. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 7ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з ч.1 ст.316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в селі I -Шевченкове Вовчанського району Харківської області (а.с.8-10,18). Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 132,посвідченого секретарем виконавчого комітету Революційної сільської ради Вовчанського району Харківської області Морозовою В.О. колгосп Маяк продав, а [PERSON] купив жилий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в с. Революційне Вовчанського району Харківської області ( а.с.15-17). Відповідно до довідки №50 від 29.01.2018 року виданої головою виконавчого комітету Бугаївської сільської ради [PERSON] належному [PERSON] житловому будинку присвоєно адресу [ADDRESS] ( а.с.13). Відповідно до повідомлення державного реєстратора відділу ЦНАП та державної реєстрації від 18.11.2025 року вбачається, що у зв`язку з розбіжностями у прізвищі заявника проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] неможливе ( а.с.28). У договорі купівлі продажу житлового будинку заявника записано як « [PERSON] », що не збігається з записом його прізвища в паспорті громадянина України, [PERSON] . Причини неправильного написання прізвища, ім`я та по батькові стало неправильне переведення з російської на українську мову. Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Отже, суд приходить до висновку, що відмінності у написанні прізвища стали підставою у зверненні до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику необхідно для реалізації своїх прав. Факт належності заявнику [PERSON] правовстановлюючого документу договору купівлі продажу від 25.12.1992 зареєстрованого в реєстрі за № 132,посвідченого секретарем виконавчого комітету Революційної сільської ради Вовчанського району Харківської області Морозовою В.О. підтверджується копією договору купівлі продажу (а.с. 14-17), копією паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] ( а.с.8), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с. 23-27). Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок заявника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved