Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

30.10.2025 представник позивача адвокат Каплунова В.В. звернулась до суду з позовом до ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», третя особа приватний виконавець Шевченко М.С. про звільнення майна (земельна ділянка із кадастровим номером 1825080900:09:000:7164, що належить на праві власності [PERSON] ) з-під арешту, шляхом зняття обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (номер запису про обтяження : 60886188 від 28.07.2025), що зареєстровані приватним виконавцем Шевченко М.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 80110802 від 28.07.2025 та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що позивач [PERSON] являється власником двох земельних ділянок з кадастровим номером 1825080900:09:000:7164 площею 1,0448 га. 01.07.2019 між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «Благодійний Союз (БС)», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 1825080900:09:000:7164 площею 1,0448 га, який було достроково розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.03.2025, вказане судове рішення набрало законної сили 28.04.2025. З інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав, позивачу стало відомо про здійснення приватним виконавцем державної реєстрації обтяжень (номер запису про обтяження 60886188 від 28.07.2025) земельної ділянки з кадастровим номером 1825080900:09:000:7164 площею 1,0448 га, у межах виконавчого провадження №77807773, де боржником є колишній орендар цієї земельної ділянки ТОВ «Благодійний Союз (БС)». З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що видом обтяження є «арешт нерухомого майна», а у описі предмета обтяження зазначено «право оренди земельної ділянки». Підставою накладення арешту є постанова від 22.07.2025 приватного виконавця Шевченко М.С. у виконавчому провадженні № 77807773, яке було відкрите по факту примусового виконання наказу №873/10/25, виданого Північним апеляційним господарським судом про стягнення заборгованості у загальному розмірі 7297139,60 грн., де боржником являється ТОВ «Благодійний Союз (БС)», а стягувачем ТОВ «Нор-Ест Агро». Позивач зазначає, що державна реєстрація таких обтяжень є протиправною та такою, що порушує права третіх осіб, які не є та не можуть бути стороною виконавчого провадження, а сам боржник ТОВ «Благодійний Союз (БС)» не має будь-яких речових прав (ні права власності, ні права користування), право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1825080900:09:000:7164 площею 1,0448 га припинено з 28.04.2025, а вжиті приватним виконавцем Шевченко М.С. заходи в межах виконавчого провадження є очевидно протиправними. На звернення представника власника земельної ділянки щодо зняття обмежень та скасування інших вжитих заходів у межах виконавчого провадження, приватним виконавцем Шевченко М.С. надано відповідь, що зняття арешту з майна боржника та припинення відповідних обтяжень можливо виключно в разі надання судового рішення, що набрало законної сили, про зняття арешту з відповідних прав оренди земельної ділянки. Існування обмежень нерухомого майна, належного позивачу на праві приватної власності, створює перешкоди в реалізації ним свого права власності та порушує його право на мирне володіння та вільне розпорядження своїм майном, а оскільки вжиті заходи врегулювання спору у досудовому порядку виявилися безрезультатними, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 03.11.2025 відкрито спрощене провадження в даній справі та призначено судове засідання на 01.12.2025 з викликом сторін. 14.11.2025 від представника відповідача ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» адвоката Бонтлаба В.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, в якому просить в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не зазначено та не наведено належного обґрунтування на підтвердження підставності заявлених позовних вимог, при цьому безпідставно зазначив відповідачем саме ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», з яким у позивача відсутні будь-які цивільно-правові відносини та який не здійснює жодних заходів примусового виконання судового рішення, не здійснювало обтяження та не накладало арешт на речові права позивача, тому не може бути відповідачем у даній справі, отже є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови в позові. Окрім того, позивачем не було сформовано текст та прохальну частину власних позовних вимог, не вірно та в неналежний спосіб обрано захист порушеного права; позивачем не доведено про порушення саме відповідачем матеріального права та інтересу позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Наголошує, що фактично арешт на земельну ділянку позивача накладено незаконно, при цьому відповідачем зазначено ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», так як останнім порушено право відповідача, оскільки ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» є ініціатором виконавчого провадження, в його інтересах накладено арешт, а результат розгляду справи може вплинути на його право та інтереси. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Акцентує увагу суду на тому, що відповідач не порушував права позивача, арешт не накладався відповідачем, останній не ініціював накладення арешту, ніяких правовідносин між позивачем та відповідачем не існувало та не існує, тому і не має нести витрати по цій справі. Факт наявності виконавчого провадження, в якому стягувачем являється ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», не заперечується, однак це не являється підставою для визнання відповідачем у даній справі ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», так як власник майна міг вирішити це питання шляхом оскарження постанови приватного виконавця. Третя особа, у судове засідання не з'явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань до суду не направляла. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з'ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Таким чином, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76). Із матеріалів справи вбачається, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки кадастровий номер 1825080900:09:000:7164, площа 1,0447 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великорацької с/ради. Радомишльський район, Житомирська область (а.с.79); наявні відомості про реєстрацію права оренди від 20.08.2025 (№ запису 61206984, орендар Фермерське господарство «Межирічка»); також наявний запис про державну реєстрацію обтяжень: - номер запису про обтяження: 60886188, дата, час державної реєстрації: 28.07.2025 15:48:44, державний реєстратор: приватний виконавець Шевченко Марина сергіївна, Житомирська обл., документи, подані для державної реєстрації: рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, серія та номер: 77807773, виданий 28.07.2025, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко Марина Сергіївна; вид обтяження : арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БЛАГОДІЙНИЙ СОЮЗ (БС)», опис предмета обтяження : право оренди земельної ділянки кадастровий номер 1825080900:09:000:7164, площа 1,0447 га. Договір оренди б/н від 01.07.2019, строк 10 р., дата закінчення дії 02.07.2029 з правом пролонгації. Наявне право суборенди земельної ділянки на підставі договору суборенди земельної ділянки, серія та номер : 1/24 виданий 01.03.2024 р. строк дії договору 2 роки. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.03.2025 у справі №289/112/25 було ухвалено достроково розірвати договір оренди землі, укладений між ТОВ «Благодійний Союз (БС)» та [PERSON] (а.с.6-8). Згідно наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації дане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 28.04.2025. 22.07.2025 приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Шевченко М.С., при примусовому виконанні наказу №873/10/25 від 09.04.2025, виданого Північним апеляційним господарським судом про стягнення з ТОВ «Благодійний Союз (БС)» на користь ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» заборгованість в розмірі 7297139,60 грн., винесла постанову про арешт майна боржника у ВП № 77807773 (а.с.9-53), в тому числі під №164 накладено арешт на право оренди земельної ділянки кадастровий номер 1825080900:09:000:7164, площа 1,0447 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; номер запису про інше речове право 35085119. Договір оренди б/н від 01.07.2019, строк 10 років, дата закінчення договору 02.07.2029. Наявне право суборенди земельної ділянки на підставі договору суборенди земельної ділянки, серія і номер : 1/24 виданий 01.03.2024, строк дії договору 2 роки (а.с.24 на звороті). Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що приватним виконавцем Шевченко М.С. 15.04.2025 внесено запис про вид обтяження арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються є ТОВ «Благодійний Союз (БС)» (а.с.54-78). Клопотання представника позивача від 10.09.2025 про зняття обтяжень та скасування інших вжитих заходів у межах виконавчого провадження (а.с.80), приватним виконавцем Шевченко М.С. залишено без задоволення з посиланням на відсутність передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частинами 1 та 2 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Відповідач є обов'язковим учасником цивільного процесу, його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб'єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09.02.2021 у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2024 в справі № 755/10537/21 вказано, що: "належними сторонами в цивільному процесі є суб'єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб'єктами права вимоги чи несення обов'язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб'єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб'єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб'єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов'язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. В свою чергу, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (див. постанову Верховного Суду 07.10.2020 в справі № 705/3876/18). Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 в справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов'язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб'єктний склад. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов'язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов'язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов'язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 в справі № 457/726/17). Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, пред'явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду від 07.12.2023 в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду від 13.12.2023 в справі № 753/8710/21. 27.01.2023 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 343/565/21, досліджував питання щодо особливостей визначення відповідачів у справі про зняття арешту з майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16, від 07.04.2021 у справі № 174/474/17). Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17). Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 200/8461/15-ц, від 03.05.2022 у справі № 711/3591/21). Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом 07.12.2022 у справі № 359/3609/19). Із змісту позовної заяви та її прохальної частини убачається, що позивач звернувся до суду із позовом про звільнення земельної ділянки кадастровий номер 1825080900:09:000:7164, що належить на праві власності [PERSON] із-під арешту, шляхом зняття обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що зареєстровані приватним виконавцем Шевченко М.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 80110802 від 28.07.2025. При цьому судом встановлено, що сторонами виконавчого провадження № 77807773, в рамках якого накладено арешт на право оренди належної позивачу земельної ділянки кадастровий номер 1825080900:09:000:7164, боржником являється ТОВ «Благодійний Союз (БС)», з яким на час накладення арешту договір оренди цієї земельної ділянки вже був розірваний, а стягувачем - ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», з яким у позивача відсутні будь-які цивільно-правові відносини. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього. Належним відповідачем є особа, яка є суб'єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 Постанови Велика Палата Верховного Суду від 05.07.2023, справа № 910/15792/20). Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Суд погоджується із позицією представника відповідача, що оскільки ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» не порушувало права позивача, не здійснювало обтяження, не накладало арешт на речові права позивача, відтак не може бути відповідачем у даній справі і здійснити у майбутньому виконання судового рішення (у разі його задоволення) не буде спроможним, а стягнення з відповідача судових витрат не відповідатиме вимогам справедливості. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» не було стороною договірних правовідносин з позивачем, не здійснювало обтяження та не накладало арешт на майнові права позивача, а тому ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» є неналежним відповідачем у справі, що відчить про обґрунтованість доводів сторони відповідача, а відтак позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» задоволенню не підлягають. Натомість, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слід зазначити про право позивача [PERSON] звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed