Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором: № 7391626 від 20.12.2023 року в розмірі 42202,66 грн, судові витрати в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. На обґрунтування позову посилається на те, що 20.12.2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір №7391626, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "УніверсалБанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Первісного кредитора. Кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». 30.09.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №30.09/24-Ф, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №7391626 від 20.12.2023 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». У зв`язку з порушеннями зобов`язань з боку відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 17.09.2024 становить 55820,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 20000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 30.12.2022 по 17.09.2024 (включно) 35820,00 грн. На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 22.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовий розгляд з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 29.09.2025 року на виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» надано інформацію щодо карти [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та виписку про рух коштів по картці. Представник позивача ТОВ «ФК» УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони. Проти заочного рішення не заперечував. Просив прийняти до уваги витребуванні докази належності платіжної картки Відповідачу та зарахування суми кредиту. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 09.10.2025, 03.12.2025, 12.01.2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в розумінні положень п. 2 ч. 7, та п. 4 ч. 8, п.11 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать повернуті конверти на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Також, повідомлявся шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від відповідача не надходили, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Заперечення від сторін проти заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд у межах заявлених позовних вимог та наданих доказів встановив наступні факти, обставини та правовідносини. 20.12.2023 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір №7391626. Згідно з п. 1.2. на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктами 1.3, 1.4 визначено, що сума кредиту складає 12000,00 грн., строк кредиту - 360 днів. Відповідно до п. 1.5 Договору сторони також погодили фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту, а саме: стандартну процентну ставку - 1,99 % в день, застосовується: у межах строку надання кредиту. Відповідно до п. 1.8. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 107040,00 грн. за стандартною ставкою. Договір, згідно з п.10, підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1033, 20.12.2023 року о 15:26:27 (а.с.14-30). Відповідно до паспорта споживчого кредиту сума/ліміт кредиту 12000,00 грн.; строк кредитування - 360 днів; стандартна процентна ставка, відсотків річних 803,00 (2,20% в день), загальні витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 95040,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 107040,00 грн.; реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10 %. Паспорт споживчого кредиту підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором LD8551, 20.12.2023 о 15:26:15 (а.с.33-35). З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Авентус Україна» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на суму 12000,00 грн., що підтверджується інформацією, наданою АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду в частині витребування доказів, про те, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в Банку емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Номер телефону на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 20.12.2023 по 25.12.2023 року +380508671336 та згідно виписки про рух коштів на картці від 15.09.2025 року за період 20.12.2023-25.12.2023 вбачається здійснення переказу коштів 20.12.2023 року у розмірі 12000,00 грн (а.с.94-99). Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаним договором, матеріали справи не містять. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» за договором № 7391626 від 20.12.2023 року про надання споживчого кредиту за період 20.12.2023 по 29.09.2024, заборгованість [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] перед позивачем становить 42202,66 грн. (а.с.29-34). Таким чином загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 42202,66 грн., з яких: 11736,00 грн. - тіло кредиту та 30208,47 грн. - нараховані проценти за користування кредитом. 30.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №30.09/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ ТОВ«ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором №7391626 від 20.12.2023 року (а.с.52-59). Відповідно до Витягу з реєстру боржників за Договором факторингу №30.09/24-Ф від 30.09.2024 від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 30940,00 грн (а.с.62). Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №30.09/24-Ф від 30.09.2024 та платіжною інструкцією №1482 від 30.09.2024, яка свідчить про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу (а.с.60,61). Отже, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Вирішуючи даний позов суд застосовує такі норми права. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до прийнятого Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Частини 1, 2 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За змістом ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст.ст.610, 611,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заяви ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» в частині стягнення з відповідача витрат на професійно правничу допомогу у розмірі 10000 грн, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання юридичних послуг № 02-08/2024 від 02.08.2024 року адвокату Руденку К.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності ПТ №2412 від 23.10.2018 року; довіреність відповідно до якої ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ - ФІНАНС» уповноважило Руденка К.В. представляти їх інтереси в судах України; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичний осіб підприємців та громадських формувань: акт приймання-передачі наданих послуг №56 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, відповідно до якого підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості з боржників ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ ФІНАНС» згідно реєстру №1 від 03.03.2025 року, загальна вартість наданих послуг складає 100000,00 грн витягом з реєстру №1 до Акту приймання передачі наданих послуг №56 до Договору №02/082024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року згідно якого підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , за договором №7391626 про надання споживчого кредиту від 20.12.2023 року та клопотання про витребування доказів становить 10000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідач не скористався даним правом та з клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу до суду не звертався. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Разом з тим, суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ,

Outcome: approved