Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

02.10.2025 року позивач, ТОВ "Свеа фінанс", звернувся до суду звернувся із позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості. Вимоги мотивує тим, що 17.10.2024 ТОВ «Селфі Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №1839508, на підставі якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 4 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала. Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «Свеа Фінанс» на підставі договору факторингу №01.02-09/25 від 29.04.2025 року. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 22 559 грн. 99 коп., з них: 4 799 грн. 99 коп. - тіло кредиту, 8 592 грн. - проценти за користування кредитом; 9 168 грн. - неустойка. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу. При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.10.2024 ТОВ «Селфі Кредит» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №1839508, на підставі якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 4 800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених договором. Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту - 4 800 грн. (п. 1.2); - строк кредиту - 360 днів (п. 1.3); - періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів (п. 1.4); - стандартна процентна ставка - 1 % в день, застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору (п. 1.5.1); - знижена процентна ставка - 0,97 % в день, застосовується у випадку, якщо позичальник, як учасник програми лояльності до 01.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (п. 1.5.2); - кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника №516780хххххх4722 (п. 2.1); - дата надання кредиту - 17.10.2024 або 18.10.2024 (п. 2.2); - у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф (п. 6.4): - у розмірі 720,00 грн. на 4 (четвертий) день такого невиконання/неналежного виконання (п. 6.4.1); та у розмірі 52,80 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання/неналежного виконання (п. 6.4.2). 17.10.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» надало (перерахувало) грошові кошти в сумі 4800 грн. 29.04.2025 року ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «Свеа Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу №01.02-09/25, на підставі якого (п.2.1) до фактора перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1839508 від 17.10.2024 року до [PERSON] . За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №1839508 від 17.10.2024 року становить 22 559 грн. 99 коп., з них: 4 799 грн. 99 коп. - тіло кредиту, 8 592 грн. - проценти за користування кредитом; 9 168 грн. - неустойка. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи суд дійшов таких висновків. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) в електронному вигляді уклали договір про надання споживчого кредиту №1839508 від 17.10.2024 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідач отримав кредит в сумі 4 800 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ТОВ «Свеа Фінанс». А тому, позивач, як новий кредитор, вправі вимагати повернення суми кредиту в розмірі 4 799 грн. 99 коп. та сплати процентів за користування кредитом в розмірі 8 592 грн. 00 коп. Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення 9 168,00 грн. неустойки. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що неустойка нарахована за період з 17.10.2024 року по 29.04.2025 року, тобто в період дії воєнного стану. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки неустойка у виді штрафу нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої неустойки. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки слід відмовити. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial