Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

15 січня 2026 року [PERSON] (далі - заявник) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту смерті її рідного брата [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Широкий, Ст-Луганського району Луганської області, яка настала [INFO] у місті Луганськ, Луганської області, Україна, заінтересована особа - Миколаївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління юстиції України. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник посилається на те, що отримати свідоцтво про смерть [PERSON] заявник не може, оскільки смерть рідного брата заявника настала на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного вище, заявник [PERSON] вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті, в порядку окремого провадження, з метою отримання свідоцтва про смерть її рідного брата [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2026 року заяву [PERSON] про встановлення факту смерті, прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 945/71/26. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася. Представник заінтересованої особи Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління юстиції України у судове засідання не з`явився. Суд дослідив у судовому засіданні надані заявником письмові докази, та дійшов такого. Заявник [PERSON] , яка: 20 червня 1981 року змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , укладаючи шлюб із [PERSON] ; 27 грудня 1983 року змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , укладаючи шлюб із [PERSON] ; 13 вересня 2005 року змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] , укладаючи шлюб із [PERSON] , є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] ; серії [NUMBER] ; Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00042639924 від 08 грудня 2023 року, № 00042612527 від 06 грудня 2023 року; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9, 11, 12 і на звороті, 13 і на звороті, 16). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п.п. 1-3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. До заяви заявник додав копію свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Широкий, Ст - Луганського району Ворошиловградської області, УРСР, громадянина України, який помер у місті Луганськ, Луганської області України, серії [NUMBER] , яке видане заявнику на тимчасово окупованій території України (а. с. 8). Вказаний документ виданий на тимчасово окупованій території України є недійсним й відповідно не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (далі - Закон) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Згідно зі ст. 3 Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1, 2 і 3 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України. На адміністративній межі між тимчасово окупованою територією та іншою територією України Кабінетом Міністрів України може запроваджуватися тимчасовий прикордонний контроль. Лінія зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану. У зв`язку з наведеним вище, а також враховуючи те, що підставою для видачі свідоцтва про смерть є лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерська довідка про смерть, форми яких затверджені Міністерством охорони здоров`я України, отримати які заявник можливості не має, оскільки [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Широкий, Ст-Луганського району Луганської області, громадянин України, помер у місті Луганськ, Луганської області України, на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим на цей час заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть рідного брата, на території України. Таким чином, документ, наданий заявником на підтвердження факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, виданій органами окупаційної влади хоча і містить інформацію, що пітверджує факт смерті особи, однак, за формою та змістом не відповідає вимогам українського законодавства, а тому не може бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Не може вважатись легітимним на території України свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, оскільки місто Луганськ, Луганської області наявне серед «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, з подальшими змінами. Частиною 1 статті 17 Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Широкий, Ст-Луганського району Луганської області, громадянина України, породжує юридичні наслідки для заявника, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Широкий, Ст-Луганського району Луганської області, громадянина України, на тимчасово окупованій території України, у місті Луганськ, Луганської області України, є встановленим. З огляду на те, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті [PERSON] є рішення суду про встановлення факту смерті, суд вважає вимоги заявника обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Outcome: approved