Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що як подружжя сторони не проживають з початку травня 2024 року, спільного господарства не ведуть . Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри. Від шлюбу подружжя дітей не має. Позивач також зазначає, що не має можливості розірвати шлюб з відповідачем по справі в позасудовому порядку, оскільки відповідач категорично відмовляється розривати шлюб та наразі проживає за кордоном. Ухвалою суду від 16.10.2025 розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими документами направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак конверт із вкладенням повернуто до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Також секретарем судового засідання здійснено телефонні дзвінки на контактний номер телефону відповідача, наявний у справі, однак з`єднання не відбулося, оскільки вказаний номер телефону відповідача є номером закордонного оператора. Крім того, відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі на електронну адресу, однак документ не доставлено, доступ заборонено. Таким чином, судом було вжито усіх доступних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 22 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, актовий запис № 7. Позивач вказує, що від шлюбу дітей немає. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачено ч.1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вказані положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд враховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Однак сторони не підтримують подружніх стосунків, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Підстав для надання строку на примирення немає. Приймаючи до уваги причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, суд вважає позов обґрунтованим, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Отже, слід розірвати шлюб між сторонами. Також суд звертає увагу на те, що згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вимога відповідача про залишення прізвища « [PERSON] » є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Суд звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві просить судові витрати покласти на неї. На це суд зауважує, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою та не залежить від думки позивача, а покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Натомість питання отримання виконавчого листа щодо примусового стягнення судового збору є суб`єктивним правом позивача, оскільки виконавчий лист видається судом саме за його заявою. Таким чином, вирішити питання щодо розподілу судових витрат суд має згідно вимоги законодавства. Проте подальша реалізація такого стягнення залежить тільки від волевиявлення позивача, вимоги якого задовольняються судом.

Outcome: approved