Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

29 жовтня 2025 року ТзОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07 червня 2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0952541965. Відповідно до умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20000 грн. в межах строку дії договору 36 місяців. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Підписанням Договору відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй надана інформація, передбачена чинним законодавством. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, зокрема, за договором про надання фінансових послуг №0952541965 від 07 червня 2019 року, де боржником є [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за №0952541965 від 07 червня 2019 року. Оскільки, відповідачка належним чином не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 80353, 77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 75263, 78 грн. Однак, враховуючи принцип розумності, співмврності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки 66368, 98 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 61278, 99 грн., а також судові витрати по справі, а саме: 2422, 40 грн. судового збору та 16000 грн. витрат на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності. Щодо заочного розглду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлялася судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду без вручення, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 07 червня 2019 року між ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0952541965. Відповідно до умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з максимальним лімітом 20000 грн. в межах строку дії договору 36 місяців. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Підписанням Договору позики відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та їй надана інформація, передбачена чинним законодавством. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти (перший транш) в розмірі 5090 грн. в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, зокрема, за договором про надання фінансових послуг №0952541965 від 07 червня 2019 року, де боржником є [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення праа вимоги 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, у тому числі за №0952541965 від 07 червня 2019 року. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі розмірі 80353, 77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 75263, 78 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 07 червня 219 року ТзОВ «Інфінанс» та [PERSON] уклали в електронному вигляді кредитний договір №0952541965, на підставі якоговона отримала кредит в сумі 5090 грн., однак його, як і проценти за користування ним (кредитом), у встановлений договором строк не повернула, чим порушила взяті на себе зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку за період з 07 червеня 2019 року по 14 липня 2021 року вбачається, що у відповідача станом на 14 липня 2021 року існувала заборгованість за тілом кредиту 5089, 99 грн, за відсотками 46047,24 грн. Борг [PERSON] у такій сумі був переданий новому кредитору за договором факторингу №14/07 від 14 липня 2021 року, що підтверджується реєстром боржників. Відповідно до розрахунку за період з 14 липня 2021 по 06 червня 2022 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 80353, 77 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 75263, 78 грн. Розмір заборгованості є обґрунтованим, оскільки підтверджується матеріалами справи та водночас не спростований відповідачем. Однак, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки 66368, 98 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 61278, 99 грн. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №0952541965 від 07 червня 2019 року в розмірі 66368, 98 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5089, 99 грн, заборгованість за відсотками 61278, 99 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 16000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року; копію тарифів на послуги; копію заявки на надання юридичної допомоги №796 від 01 вересня 2025 року; копію витягу з акту №14 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2025 року. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: partial