Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області та просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок «А-1» (загальна площа 89,0 кв.м., житлова площа 53,4 кв.м.) та надвірні і побутові будівлі: сені «а-1»,сарай «В», погреб «Г», вбиральня «В», огорожі №1 та № 2, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовується наступним. За адресою: [ADDRESS] із 10.02.1978 року проживали батьки позивача, а саме: [PERSON] та [PERSON] , яким належав вказаний житловий будинок. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Позивач з 2013 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та відкрито та добросовісно володіє цим житловим будинком, проводить ремонт, обробляє присадибну ділянку та вчасно оплачує комунальні послуги. Ухвалою від 09 вересня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с.24-26). Позивач у судових засіданнях 21.10.2025, 04.11.2025 підтримував позовні вимоги, надавав свої пояснення. У процесі розгляду справи уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті його батька та визнати право власності на частину будинку за набувальною давністю як таку, що не оформлена після смерті матері. Участі у судовому засіданні 14.01.2026 не прийняв, просив завершувати розгляд справи на підставі наявних письмових доказів, позовні вимоги письмово підтримав (а.с.62). Представник відповідача Городнянської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.46-47). Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У свою чергу згідно положень ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, а визнання даного позову стороною відповідача таким, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З дослідженого свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.08.2010 відділом реєстраці актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 82-х років у місті Городня Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 138 від 25.08.2010 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.09.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції, суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] у віці 74-х років у с. Вокзал-Городня Городнянського району Чернігівської області, про що складено відповідний актовий запис за № 173 від 20.09.2013 (а.с.8). Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05 лютого 1959 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис № 7 від 05.02.1959 (а.с.9). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] доводиться, що [PERSON] народився [INFO] у місті Бахмач Чернігівської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 54 від 10.03.1960, його батьками були: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки № 107/2 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була зареєстрована [PERSON] з 10.02.1978 по день смерті [INFO] (а.с.10). З матеріалів спадкової справи № 242/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON] , наданої Городнянською державною нотаріальною конторою Чернігівської області, встановлено, що позивач прийняв спадщину за законом після смерті його батька, [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.55-61). В матеріалах спадкової справи знаходиться заява [PERSON] , яка відмовилася від належної їй частки у спадщині її чоловіка [PERSON] на користь сина спадкодавця [PERSON] (а.с.60). Відповідно до свідоцтва на жилий будинок [ADDRESS] , виданого 18 квітня 1978 року виконавчим комітетом Городнянської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Городнянської міської Ради депутатів трудящих № 35 від 14 березня 1978 року, встановлено, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , зареєстрований Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 6 за реєстровим № 1832 (а.с.12). Згідно інформаційної довідки Комунального підприємства „Городнянське госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації Городнянської міської ради від 01 вересня 2025 року за № 40 встановлено, що фактична адреса спадкового нерухомого майна (інвентаризаційна справа № 2233): [ADDRESS] (а.с.16). Житловий будинок відповідає наступним характеристикам: житловий будинок «А-1» (загальна площа 89,0 кв.м., житлова площа 53,4 кв.м.) та надвірні і побутові будівлі: сені «і-1»,сарай «В», погреб «Г», вбиральня «В», огорожі №1 та № 2 (технічний паспорт на а.с.13-15). Відповідно до звіту № 008/09/025 про оцінку майна: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 89,0 кв.м. (житловою площею 53,4 кв.м.) знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартість будинку складає 88 659,00 грн (а.с.22). Спільна сумісна власність подружжя за ЦК УРСР (Цивільного кодексу Української РСР, що діяв до 2004 року) та за чинним законодавством України (без визначених часток, типово для подружжя) закріплює презумпцію рівності часток спільного майна подружжя. Тому, матір позивача відмовилася у нотаріальній конторі від своєї частки у спадщині після смерті [PERSON] і залишилася власником своєї 1/2 частки будинку (спільного майна подружжя). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83005804 від 23.10.2025 вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріальними органами не формувалася (а.с.40). З досліджених доказів встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на належну їй частину будинку, як майна, набутого у шлюбі, ніхто не претендував. З дослідженого акту про фактичне місце проживання на а.с. 17 вбачається, що [PERSON] фактично проживає на теперішній час за адресою: [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час. Акт складено 01 вересня 2025 року. Згідно довідки депутата Городнянської міської ради Воскобойник Л.М. від 02.09.2025 встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, яке набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, який поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за умов тривалості володіння, що передбачає закінчення визначеного у законодавстві строку володіння та розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи; добросовісності володіння, яка полягає в тому, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно; відкритості та безперервності володіння, які означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що упродовж передбаченого у законі строку володілець не вчиняв дій, які свідчили б про визнання ним обов`язку повернути річ власнику, і правомочна особа не пред`являла до володільця позову про повернення майна. Правовою підставою набуття права власності за набувальною давністю є стаття 344 ЦК України. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об`єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та про визнання за позивачем права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті його батька та про визнання за ним права власності на частину будинку за набувальною давністю як таку, що не оформлена після смерті матері.

Outcome: approved