Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Пустовіт Юрій Омелянович, звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач і відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час у провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу, а також про стягнення аліментів з [PERSON] на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] . Вказує, що позивач записаний батьком дитини на підставі спільної заяви позивача та відповідачки. Вказує, що позивачем не заперечується той факт, що даний запис був зроблений на підставі його заяви, але дану заяву позивач написав з тих підстав, що відповідачка запевнила його, що це необхідно для отримання пільг дитині, як учаснику бойових дій. Такі умовляння тривали постійно у кожній ромові, відповідно він був вимушений написати заяву, задля того, щоб не зіпсувати собі репутацію на службі. Однак на даний час відповідачка звернулася з позовом про стягнення аліментів, у зв`язку з чим позивач змушений оспорити своє батьківство . На підставі викладеного, просить суд виключити з актового запису №03 від 11.05.2018 року про народження [PERSON] , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького МУЮ, даних про те, що батьком є [PERSON] . 04.12.2025 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що з позовними вимогами позивача вона не згідна та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, з 09 квітня 2022 року до даного часу вона перебуває у шлюбі з позивачем. Під час укладання шлюбу [PERSON] був достовірно повідомлений про те, що вона має доньку [PERSON] , [INFO] . Тобто, на дату державної реєстрації їхнього шлюбу, дитині було майже 3 роки. 21 грудня 2023 року, тобто через півтори року після укладення шлюбу між ними, [PERSON] у приміщенні Глибоцького відділу ДРАЦС власноручно, добровільно, достовірно знаючи, що він не є біологічним батьком її доньки [PERSON] , написав заяву про внесення його даних як батька [PERSON] , [INFO] . Про вказане і зазначає позивач у позовній заяві та не оспорює вказану обставини. Так, згідно ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Твердження [PERSON] про те, що з її сторони був будь який вплив на нього і він нібито боявся зіпсувати репутацію на службі нічим не підтверджується, оскільки будь якого впливу та умовлянь вона не робила, позивач самостійно та добровільно записав себе батьком її дитини. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити, враховуючи обставини, зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Так, згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 09 квітня 2022 року у Глибоцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 25. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00043054330 від 10 січня 2024 року, 21 грудня 2023 року за спільною заявою батька про визнання батьківства № 82 від 21 грудня 2023 року, внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] та змінено прізвище та по батькові дитини на - [PERSON] , батьком вказано [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] та її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно з положеннями ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Як слідує із позовної заяви, позивач оспорює своє батьківство на підставі ст. 136 СК України, оскільки не є батьком дитини. При цьому, відповідачка не заперечує того, що позивач не є батьком її доньки, однак в момент реєстрації його як батька, він про це достовірно знав. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Разом з тим законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), звернута увага судам, що при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначається, що за приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2021р. в справі № 615/483/20. Аналогічні правові висновки містяться також у постанові Верховного Суду у справі № 332/1618/22 від 10.01.2024р. Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком. Відповідно до частини третьої статті 12, частини другої статті 77, статті 81 ЦПК України відповідач має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Так, у ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що 21.12.2023 року органом реєстрації актів цивільного стану було прийнято заяву позивача [PERSON] про визнання батьківства стосовно [PERSON] , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00043054330 від 10 січня 2024 року. На підставі цієї заяви, внесено зміни до актового запису про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження. Суд звертає увагу на той факт, що п`ять років після народження [PERSON] мала прізвище і відомості про батька відмінні від прізвища позивача, а саме: [PERSON] та її батьком значився [PERSON] . Відтак, позивач достовірно знав, що не є батьком [PERSON] , а тому перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини. Твердження позивача про те, що підписання ним заяви про визнання батьківства відбувалося під тиском відповідачки, суд відхиляє як безпідставні, так як вони спростовується доводами відповідачки, а також відсутністю будь яких доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, беручи до уваги те, що позивач достовірно знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно і з власної волі. Суд звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed