Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 25 жовтня 2019 рокузареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину. Однак у липні 2025 року припинили шлюбні відносини через постійні сварки та конфлікти, протилежні погляди на спільне проживання та на життя загалом, втрату поваги один до одного. Збереження сім`ї та примирення неможливе, оскільки неприязні стосунки існують вже тривалий час, а попередні спроби примирення не дали жодного результату, а тому звертається з даним позовом та просить розірвати шлюб. Крім того просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, однак ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2025 року справу було направлено за підсудністю до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено у справі судове засідання. Позивачка [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, оскільки з липня 2025 року разом з відповідачем не проживає через постійні сварки та конфлікти, крім того, неодноразово зверталась в поліцію із заявами про вчинення відповідачем домашнього насильства, на разі на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження за цими фактами. Просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. Проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень , причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 25 жовтня 2019 року позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище " [PERSON] ") зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Дунаєвецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Дунаєвецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що було складено актовий запис № 142, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів позовної заяви, спільне життя не склалося через протилежні погляди на спільне проживання та на життя загалом, постійні конфлікти та сварки, що остаточно зруйнували сімейні цінності сторін, а тому їх спільне проживання стало неможливим, в зв`язку з чим припинили спільне проживання та підтримання сімейних стосунків, близько з липня 2025 року разом не проживають, шлюб розпався остаточно, примирення неможливе. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України). Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що подружні стосунки припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і відповідно буде суперечити її інтересам, відповідач будь-яких заперечень проти розірвання шлюбу не надав, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування позивачки до шлюбу проти її волі, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. За правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання судових витрат та витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України), а тому оскільки позов задоволено в повному обсязі, з урахуванням положень з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. Нормами ЦПК України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги № 64/4 від 01.09.2025 та додаток до нього № 1 щодо орієнтовного розрахунку суми судових витрат до нього, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 01.09.2025), враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, а також те, що відповідач не просив про зменшення розміру таких витрат у разі стягнення, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Outcome: approved