Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс", в інтересах якого діє представник Романенко М.Е., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 10.09.2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію", в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором було укладено договір про надання фінансового кредиту №304293. Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" свої зобов`язання за договором виконало, відповідно до індивідуальної частини договору надало шляхом безготівкового переказу на поточний (картковий) рахунок відповідачу кошти в розмірі 7000 грн. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 16780 грн., з яких : 4000 грн. - сума основного боргу; 1080 грн. - сума боргу за процентами та 10800 грн. - сума боргу за пенею і штрафами. 12.04.2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (ТОВ "Він Фінанс") відповідно до чинного законодавства укладено договір факторингу №1, за умовами якого ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (ТОВ "Він Фінанс") набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача за договором №304293 про надання фінансового кредиту від 10.09.2018 року. Оскільки, відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (ТОВ "Він Фінанс") вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказує, що заборгованість відповідача, з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасне виконанння кредитних зобов`язань та 3 % річних становить 21960,77 грн. Враховуючи, що заборгованість за договором залишається непогашеною, оскільки відповідач продовжує ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань та добровільно не сплачує прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №304293 від 10.09.2018 року в сумі 21960,77 грн. Одночасно просить суд стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. Розгляд справи проводити у відсутність представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду ненадходили. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 10.09.2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію" шляхом обміну електронними повідомленнями, використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, було укладено договір №304293 про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов укладеного договору ТОВ "Авентус Україна" надає клієнту грошові кошти (кредит) в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. строком 15 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.2., 1.4. Договору). Укладаючи договір сторони погодили графік розрахунку (Додаток №1 до Договору) та сукупну вартість кредиту, узгодили відповідальність сторін за порушення умов договору, порядок продовження строку користування кредитом, а також підтвердили застосування фіксованої 1,53 % процентної ставки від суми кредиту за кожен день користування кредитом, у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (п.1.2.1. Договору). Відповідно до п.1.3. договору сукупна вартість кредиту складає 122,95 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4918 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування кредитом 22,95% від суми кредиту (у процентному виразі) або 918 грн. (у грошовому виразі). Сторони також домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору, а також що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом на фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунокклієнта) до дня повного погашення за договором (зарахування на поточний банквський рахунок товариства) включно (п.2.1 Договору). Сторони погодили, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п.3.4. Договору). Відповідно до п. 1.6. договору клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). У разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1.8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п. 3.5. Договору). Сторони узгодили, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів (4.4.1. Договору); на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. (4.4.2. Договору); на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.(4.4.3. Договору); на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. (4.4.4. Договору); У випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного пунктом 1.4. цього договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання клієнтом зобов`язань за договором не нараховується (п.4.3. Договору). Строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобовязань за цим договором. Дія договору припиняється та договір може бути достроково розірваний у випадках передбачених чинним законодавством та цим договором. Внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів, за винятком випадку, зазначеного у пункті 1.6. договору. (п.1.4., 6.1., 6.2. Договору). Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Авентус Україна" зобов`язання за укладеним договором виконало у повному обсязі, надавши, шляхом безготівкового переказу на поточний (картковий) рахунок, відповідачу кредитні кошти. Відповідач кредитні кошти отримав, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вей Фор Пей" про переказ 10.09.2018 року коштів на платіжну картку клієна, маска картки 4149-ХХХХ- [NUMBER] , згідно договору з ТОВ "Авентус Україна", в сумі 4000 грн. Призначення платежу - згідно договору № 304293 (Transaction code - creditplus-657455)/ Відповідач кредитними коштами скористався, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідач плату на погашення заборгованості за кредитом (тілом кредиту), відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не вносив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 27.12.2018 року становить 16780 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1080 грн. - заборгованість за процентами; 900 грн. - штраф та 10800 грн. - пеня. 12.04.2018 року між ТОВ "Авентус Україна" (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (фактор) укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.3,1.5. договору факторингу №1 від 12.04.2018 року: - "Право вимоги" означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому; - ''Реєстр прав вимог'' - означає перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договорм, форма реєстру прав вимог наведена в додатку №1 до цього договору. Пунктом 4.1. договору факторингу №1 від 12.04.2018 року передбачено, що право вимоги переходить від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п.2.2. договору факторингу №1 від 12.04.2018 року фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" переходять всі інші права та обов`язки ТОВ "Авентус Україна" за кредитним договором. У випадку укладання сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній. Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п.8.1. Договору). Відповідно до п.8.2.,8.4. договору факторингу №1 12.04.2018 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1. цього договору та закінчується 31.12.2018 року, але у будь якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Договір може бути змінений повністю або частково за спільною письмовою згодою сторін. 27.12.2018 року ТОВ "Авентус Україна" (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (фактор) на виконання умов договору факторингу №1 від 12.04.2018 року підписали реєстр прав вимог №11. Відповідно до реєстру прав вимог №11 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 року ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" отримало право вимоги до відповідача за договором № 304293 про надання фінансового кредиту від 10.09.2018 року в сумі 5080 грн., з яких : 4000 грн. - заборгованість по основному боргу (тілом); 1080 грн. - заборгованість за відсотками. 25.07.2024 року на підставі протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" від 25.07.2024 року змінило назву на ТОВ "Він Фінанс", що підтверджується наказом №55-к про зміну назви. Таким чином, ТОВ "Він Фінанс" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за договором № 304293 про надання фінансового кредиту від 10.09.2018 року та є належним позивачем у справі. Позивач - ТОВ "Він Фінанс", до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, суму заборгованості за договором не змінював, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості первісного кредитора (кредитодавця - ТОВ "Авентус Україна") за договором про надання фінансового кредиту № 304293 від 10.09.2018 року, згідно якого вбачається, що нарахування відсотків та штрафних санкцій здійснювалося у межах періоду строку дії та на умовах договору. Відповідач, у свою чергу, не здійснювив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості за спірним договором ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. У відповідності до ст.625 ЦК України, Товариством з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Факт укладання договору № 304293 про надання фінансового кредиту від 10.09.2018 року та отримання кредитних коштів у розмірі 4000 грн. відповідачем не заперечується. Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи судом перевірена, відповідачем не оспорена та не спростована. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладання суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало її внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обовязки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами. Крім того, матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що саме відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладання договору, а саме відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи, заповнивши анкету-заяву на кредит на сайті первісного кредитора, з зазначенням ПІБ, даних паспорта, РНОКПП, місця реєстрації та місця проживання, контактні дані, ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, шляхом введенням коду підтвердження "A513214", який є одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір. При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт ТОВ "Авентус Україна" та здійснення ним певного алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, спірний кредитний договір не було б укладено. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними його умовами та що йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у звязку із заміною кредитора в зобовязанні саме зобовязання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його субєктивний склад у частині кредитора. Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526, 612, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями ч.1 ст.1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом Украiни "Про електронну комерцію". Згідно зі ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до п.5,6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.(ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно зі ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Положеннями ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1,2 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). Спірні договори укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, шляхом використання відповідачем одноразових ідентифікаторів. З матеріалів справи слідує, що прийняті на себе зобов`язання за укладеним договором сторона позивача виконала своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Відповідач кредитні кошти отримав, скористався ними, що підтверджується наявними у справі доказами, своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення кредитної заборгованості. Доказів на спростування доводів позивача, а також щодо розміру утвореної заборгованості до суду не подав. Вказаний договір (окрема умова договору) у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнавався, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Інформаційні листи ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Вей Фор Пей" в сукупності з іншими доказами в данній справі є достатніми та належними доказом для того, щоб дійти висновку про факт отримання відповідачем кредитних коштів у вказаній договором сумі. Відсутність виписок за картковими рахунками відповідача або іншого первинних облікових документів не може бути підставою для відмови в позові через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, що містяться в матеріалах справи, з урахуванням стандарту доказування "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей" або "більшої переконливості"), свідчать про укладення кредитних договорів між первісним кредитором та відповідачем та наявність заборгованості у останнього. Враховуючи, що відповідачем порушено право позивача на належне виконання умов кредитного договору, в результаті чого кредитна заборгованість не була погашена відповідачем добровільно, вимога позивача, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі, а відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №304293 про надання фінансового кредиту від 10.09.2018 року в сумі 16780 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1511,58 грн. та інфляційних втрат у сумі 3669,19 грн. суд зазначає наступне. Суд враховує вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості, нарахований позивачем за період прострочення з 23.02.2019 по 23.02.2022 року, перевірений судом, є обгрунтованим та підлягає стягненню з боржника. Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Приписами ч.3 ст.141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст.137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує у своїх рішенннях ЄСПЛ ("Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року, "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року у справі, "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року та ін.). Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved