Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», в особі представника Руденка К.В., звернулось до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд», до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (торгова марка «CreditPlus») та відповідачем [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 20500,00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування. 08.02.2024 року між відповідачем та первісним кредитором була укладена Додаткова угода до кредитного договору, згідно якого сума кредиту була збільшена до 2500,00 грн. Кредитний договір та Додатковий договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://creditplus.ua/documents. Відповідач відповідно до умов кредитного договору, пунктів 7.1.17, 7.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняв пропозицію укласти кредитний договір та підписав кредитний договір 08 лютого 2024 року о 2:20:11 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором С6924, надісланий на номер телефону, наданий відповідачем. Кредитні кошти в розмірі 20500,00 грн. були перераховані відповідачу 08 лютого 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК». Додатковий договір був підписаний 08.02.2024 року о 09:10:51 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором С9308, надісланий на номер телефону відповідача. Кредитні кошти у розмірі 4500,00 грн., згідно Додаткового договору були перераховані відповідачу 08.02.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «А-БАНК». 30 вересня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-фінанс», укладено договір факторингу № 30.09/24-Ф від 30.09.2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року перейшло до ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-фінанс». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, що наданий первісним кредитором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 30.09.2024 становить 91 000,00 гривень, яка складається з: 25000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 66 000,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.5. кредитного договору та розрахунку заборгованості, 0,00 грн. заборгованість за штрафом відповідно до кредитного договору. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ним судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року було відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Оскільки позовна заява подана через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», позивач самостійно направив відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів рекомендованим листом з описом вкладення та надав суду докази їх надсилання. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження у справі. 06 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 91000,00 гривень є необґрунтованими та безпідставними, а тому не можуть бути задоволені судом. Стосовно стягнення відсотків відповідач заперечує ці вимоги позивача з огляду на те, що він є військовослужбовцем ЗСУ. З 17.03.2022 по 21.05.2024 його було мобілізовано. Внаслідок несення військової служби він отримав ІІІ групу інвалідності, в зв`язку з чим його було визнано непридатним до військової служби. Вважає, що із суми заборгованості необхідно виключити нараховані проценти відповідно до п. 25-1 розділу VI»Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до яких під час дії воєнного стану та протягом 90 днів після його припинення заборонено нараховувати: проценти, штрафи, пеню на прострочення зобов`язань за кредитом для військовослужбовців. Також, відповідно до ЗУ № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, з урахуванням останніх змін, банківські установи не мають права нараховувати такі платежі, а також стягувати їх в судовому порядку. Крім того, відповідач не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн., оскільки позов є типовим та не потребує багато часу на складання. 30.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. 11.12.2025 року на виконання ухвали суду від 28 листопада 2025 року АТ «А-БАНК» надіслав суду підтвердження того, що банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я відповідача [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ), зазначено номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону), а також надано рух коштів по картці за період з 08.02.2024 по 13.02.2024 включно. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить до наступного висновку. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики, які регулюються параграфом 1 Глави 71 Книги п`ятої ЦК України. Судом встановлено, що 08 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір № 7560685 про надання споживчого кредиту. Також, 08 лютого 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору про збільшення суми кредиту. Кредитний договір та Додатковий договір були укладені в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://creditplus.ua/documents. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦКУкраїни визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). При цьому, частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлення порядку вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначення прав і обов`язків учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини другої (введена в дію з 01 серпня 2022 року) статті 2 цього Закону до послуг систем дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг (у тому числі послуг з випуску та виконання платіжних операцій з електронними грошима), страхування та інших послуг, що регулюються спеціальним законодавством, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг, страхування, зокрема законам України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про банки і банківську діяльність» та «Про страхування». Згідно частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, зокрема, відповідно до частини третьої цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною шостою цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно частини першої цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина тринадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З наведеного суд доходить до висновку, що 08 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем, [PERSON] , з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договір про надання споживчого кредиту та додаткову угоду до договору № 7560685 про надання споживчого кредиту як такі, що укладені у письмовому вигляді. При цьому відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами договру та прийняв їх. Також повністю ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), їх змістом, суттю, об`ємом зобов`язань сторін та наслідками укладення цього договору, оскільки інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з Правилами клієнт не може перейти до наступного етапу. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18. 30 вересня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-Фінанс», укладено договір факторингу № 30.09/24-Ф (а.с.104-113). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. У зв`язку із переоформленням ліцензії на підставі пункту 32 розділу VII Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та пункту 10 додатку 1 до Постанови № 199, ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видану 25 вересня 2018 року ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-фінанс», анульовано. Та 18 березня 2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-фінанс» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги факторингу, (а.с.26, інформація є відкритою та загальнодоступною, зокрема, на сайті https://kis.bank.gov.ua). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно пункту 1.1. договору «За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до пункту 1.2 «Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками, Реєстр боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частину цього Договору». На підтвердження факту переходу позивачеві права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року, позивачем додано до позовної заяви витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30 вересня 2024 року, Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 30.09/24-Ф від 30 вересня 2024 року, копію платіжної інструкції № 1482 від 30.09.2024 про сплату згідно договору факторингу № 30.09/24-Ф від 30 вересня 2024 року. В постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. За наведених обставин, судом встановлено, що до позивача, ТОВ «Факторингова компанія Укрглобал-Фінанс» перейшли всі права щодо прав вимоги до відповідача [PERSON] , за договором № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року. Таким чином, за наведених обставин між сторонами у справі існує спір, який виник з кредитних правовідносин внаслідок невиконання відповідачем (позичальником) взятого на себе грошового зобов`язання перед первісним кредитором. Відповідно до пункту 2.1. договору № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Сума кредиту (загальний розмір) складає: 20500,00 гривень, тип кредиту - кредит (пункт 1.3. договору). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно абзацу другого частини першої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України з урахуванням положень статтей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц). Листом Акціонерного товариства «А-БАНК» № 20.1.0.0.0/7-20251208/0228 від 10 грудня 2025 року підтверджено належність банківської картки за № [NUMBER] відповідачу [PERSON] , за реквізитами якої, у відповідності до пункту 2.1. договору, було здійснено перерахування у безготівковій формі кредиту в розмірі 20500,00 гривень. Перерахування вказаної суми коштів підтверджується рухом коштів по картці, з якого вбачається, що 08 лютого 2024 року на карту відповідача були перераховані грошові кошти в розмірі 20500,00 гривень. З руху коштів по картці також вбачається, що відповідач користувався коштами, наданими йому в кредит. Суд також встановив наявність в матеріалах справи довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» № 20241014-1/1 від 14 жовтня 2024 року, згідно якої ТОВ «Пейтек Україна» є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг. Відповідно до отриманої ліцензії від Національного банку України (рішення від 29 травня 2023 року №21/990-РК) Товариство надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 16 лютого 2022 року між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № 160222-1. Відповідно до зазначеного договору 08 лютого 2024 о 02:26 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . На умовах, встановлених договором № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року, Товариство надає споживачу кошти у кредит, а останній зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в додатку № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору (пункт 1.5.1. договору). Відповідно до пункту 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування коштами протягом строку кредитування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто «факт/факт». Згідно пунктів 5.1., 5.3. договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. Відповідно до пункту 5.6. договору споживач здійснює платежі за договором у такій черговості: 5.6.1. у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 5.6.2. у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; 5.6.3. у третю чергу здійснюється сплата неустойки та інших платежів за договором. Також, 08.02.2024 між відповідачем та первісним кредитором була укладена Додаткова угода до кредитного договору. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди, сторони домовились збільшити суму кредиту на 4500,00 грн., в зв`язку з чи погодили внести зміни до договору. Викладено п. п. 13 Договору в новій редакції: «Сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн. Тип кредиту кредит». П. 2 Додаткової угоди до кредитного договору визначено, що датою надання частини кредиту є 08.02.2024 або 09.02.2024. Відповідальність сторін закріплено у розділі 6 договору, яким закріплено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України, цього договору. Порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, банк як позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики та сплати відсотків у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики (якщо договором передбачено обов`язок позичальника повертати позику частинами). Тобто, звернення до суду з вимогою дострокового повернення всієї суми кредитних коштів, у зв`язку з порушенням умов договору не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Отже, якщо позичальником порушуються будь-які умови кредитного договору, позикодавець має право розцінювати його дії як невиконання або неналежне виконання зобов`язань. Це може спричинити настання правових наслідків, передбачених договором або чинним законодавством, в тому числі і вимогу щодо дострокового повернення всієї суми кредиту. З розрахунку заборгованості за договором № 7560685 про надання споживчого кредиту від 08 лютого 2024 року вбачається, що у позичальника (відповідача) за період з 08 лютого 2024 року по 29 вересня 2024 року виникла заборгованість в загальній сумі 91000,00 гривень, яка складається з: 25000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 66000,00 гривень - заборгованість по відсоткам. За весь час відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості (а.с. 60-70). Відповідно до пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. В постанові від 15 липня 2020 року в справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) Верховний Суд звернув увагу на роз`яснення Національного банку України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620, згідно яких для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження підстав для застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідачем надано довідку форми 5, видану 17 березня 2022 року командиром військової частини [NUMBER] (а.с.166). Згідно довідки відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Також, в матеріалах справи наявна ксерокопія військового квитка серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] 17.03.2022 року було призвано за мобілізацією до Збройних Сил України на підставі Указу президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». 21 травня 2024 року [PERSON] було звільнено з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я. Також, до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про хворобу № 3242 (Додаток 11 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 14.02.08р. № 402 зі змінами) від 08.04.2024, в якому зазначено, що на підставі ст. 61-а графи ІІ Розкладу хвороб [PERSON] непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. З довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 825464, виданої 23.07.2024, вбачається, що [PERSON] має ІІІ групу інвалідності, безстроково. Причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане із захистом батьківщини. З огляду на викладене, на відповідача поширюється пільга, встановлена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, в період дії кредитного договору, [PERSON] перебував у лавах Збройних Сил України для захисту Батьківщини, під час дії в державі особливого періоду, а тому на нього в період його мобілізації поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування вказаним кредитом в період до звільнення з військової служби. Отже, суд приходить до висновку, що на відповідача поширюється дія положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що передбачає звільнення, зокрема, від сплати процентів за користування кредитом, і з нього на користь позивача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 25000,00 грн., а позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню за період з 22.05.2024 (наступний день, після звільнення відповідача з військової служби) по 07.06.2024 в сумі 9350,00 грн. Всього 34 350,00 гривень. Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено 37,75 % від розміру заявлених вимог) підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 914,46 грн. судового збору. Крім того, представник позивача в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн., а відповідач не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 10000 гривень, оскільки позов є типовим, не потребує багато часу на складання. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою та четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; копію довіреності ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» від 26.02.2024 на право представляти адвокатом Руденком К.В. інтереси в судах; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію акту приймання-передачі наданих послуг № 45 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 45 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 1990 від 06.02.2025. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, однак їх розмір є неспіввісним із складністю справи та вчиненими у ній діями. Беручи до уваги заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про задоволення понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та конкретним обставинам справи.

Outcome: partial