Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

25 березня 2025 року керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури О.Сара в інтересах держави особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував таким. Відповідачка [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, на праві приватної власності володіє земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, розташованої на території Татарбунарської територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області. Право на земельну частку (пай) зареєстровано 31 серпня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВО № 620652 від 01 грудня 2000 року, згідно з яким [PERSON] є спадкоємцем майна батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: на земельну частку (пай), площею 5,13 умовних кадастрових гектарів, яка належала спадкодавцю на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого КСП ім. Татарбунарського повстання, м. Татарбунари Одеської області 11 березня 1999 року на підставі рішення № 41/А-99 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 516 від 16 грудня 1999 року. Згідно з розпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 23 жовтня 2013 року № 279/А-2013 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Татарбунарського району, у тому числі [PERSON] , загальною площею 3,9295 га, кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332. Вказаним рішенням відповідачку попереджено, що відповідно до п.1 ст.145 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка підлягає добровільному відчуженню власником протягом року з моменту переходу права власності. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 квітня 2020 року, номер запису про інше речове право: 36267293. На підставі договору оренди, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006», вказана земельна ділянка передана в користування ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» строком на 11 років. Право оренди зареєстровано 15 квітня 2020 року, рішення державного реєстратора Одеської міської ради Одеської області № 51982891, номер запису про інше речове право: 36267293. У порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України відповідачка [PERSON] упродовж року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з 13 квітня 2020 року та до теперішнього часу не відчужила її, а тому така земельна ділянка підлягає конфіскації. Враховуючи, що надалі земельна ділянка підлягає продажу на земельних торгах, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» на користування спірною земельною ділянкою унеможливить виконання встановлених умов реалізації такої. За такого, позивач просить: припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером 5125010100:01:001:0332, площею 3 9295 га, розташовану на території Татарбунарської територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави; припинити договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5125010100:01:001:0332, площею 3 9295 га, розташованої на території Татарбунарської територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, укладений 30 жовтня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав, на підставі рішення від 15 квітня 2020 року, індексний номер: 51982891, номер запису про інше речове право: 36267293; припинити право ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» на користування вищевказаною земельною ділянкою, шляхом скасування державної реєстрації права оренди (номер запису про інше речове право: 36267293 від 13 квітня 2020 року) та стягнути судовий збір (а.с. 1-22 т.1). Відповідно до ухвали суду від 27 березня 2025 року у справі забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, яка знаходиться в межах Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району (раніше Татарбунарського району) Одеської області (нині Татарбунарської міської територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області) - а.с. 91-92 т.1. Згідно з ухвалою судді від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засіданні; відповідачам роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 94-95 т.1). 24 квітня 2025 року від представника позивача - ГУ Держгеокадастру в Одеській області Арнаутової А.В. надійшли додаткові пояснення у справі, де остання просила задовільнити позовні вимоги прокурора, пославшись на таке. Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системними в установленому порядку. За інформацією сектору № 1 відділу № 2 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління від 08 квітня 2025 року № 841/486-25, згідно з Книгами записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31 Грудня 2012 року, відомості про реєстрацію правовстановлюючих документів на земельну ділянку за гр. [PERSON] відсутні. Згідно з Книгами реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по Татарбунарській міській раді зареєстровано сертифікат [NUMBER] за № 516 виданий від 16 червня 1999 року Татарбунарською районною державною адміністрацією на ім`я гр. [PERSON] , 5,13 умовних кадастрових гектара, на підставі розпорядження № 41/А-99 від 10 лютого 1999 року. В Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Татарбунарська міська рада (за межами населеного пункту); категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення - 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дата державної реєстрації земельної ділянки - 03.10.2013. Згідно з даними Державного фонду документацій із землеустрою та оцінки земель у секторі наявна «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. російської федерації [PERSON] для введення товарного сільськогосподарського виробництва на території: Одеська область, Татарбунарський район, Татарбунарська міська рада, (далі - Технічна документація із землеустрою) код документації із землеустрою та оцінки земель 2013МФ18ОДТТ000445 на земельну ділянку з кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332. В порядку інформаційного обміну із суб`єктами реєстрації речових прав до Державного земельного кадастру надійшла інформація про реєстрацію 26 серпня 2016 року права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332 за [PERSON] та про реєстрацію 13 квітня 2020 року іншого речового права - права оренди земельної ділянки із кадастровим номером 5125010100:01:001:0332 площею 3,9295 га. Орендар - ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006», строк дії речового права - 11 років. Головне управління, реалізуючи повноваження, визначені чинним законодавством, проводить роботу, спрямовану на виявлення фактів порушення норм земельного законодавства, зокрема щодо недотримання вимог ст. 130, ч. 2 ст. 145 ЗК України. Однак, заходи державного контролю Головним управлінням щодо вказаної земельної ділянки не проводились, позови щодо конфіскації зазначеної земельної ділянки не подавались. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» (зі змінами) припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні». Порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 22, 80, 81, 145 ЗК України процедуру отримання та використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а саме, як іноземна громадянка, не відчужила її упродовж року після отримання у власність та передала її у користування ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» (вх № 1962/25-Вх 24.04.2025) - а.с. 117-124 т.1. 27 травня 2025 року відповідачка [PERSON] через свого представника - адвоката Базилюка К.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову через його необґрунтованість, передчасність та неправильно обраний спосіб захисту інтересів, посилаючись на те, що до 31 липня 2021 року державною було запроваджено мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення, який унеможливлював виконання відповідачкою приписів ч.1 ст. 145 ЗК України. 31 липня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», згідно з яким частково скасовано дію мораторію та розпочато формування ринку землі, але разом з тим відповідно до підпункту б п.15 п.15. розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України до 1 січня 2024 року: забороняється купівля-продаж або відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і віднесені до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім переходу до банків права власності на земельні ділянки як предмет застави, передачі земельних ділянок у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37- 1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та відчуження земельних ділянок для суспільних потреб. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), встановленої цим підпунктом, у частині їх купівлі-продажу та відчуження в інший спосіб на користь юридичних осіб, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на користь юридичних осіб на майбутнє (у тому числі укладення попередніх договорів), є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). 01 липня 2024 року започатковано повноцінну роботу ринку землі, що робить можливим відчужити земельну ділянку за ринковою вартістю. Постановою Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» накладено мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):, - громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; · відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі (акцій, паїв, часток у статутному капіталі або інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь в юридичній особі), прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором · відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, права участі в юридичній особі, прав вимоги до боржника у справах про банкрутство (неплатоспроможність), транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання на користь осіб, пов`язаних з державою-агресором, або Російської Федерації, крім набуття ними права власності на такі об`єкти на підставі рішення суду або свідоцтва про право на спадщину; установлено, що: 1) правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними; 2) нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Положення Постанови Кабінету Міністрів України №187 від 03.03.2022 року «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією російської федерації» роблять неможливим втому числі і примусову реалізацію в порядку ст. 145 ЗК України. Тобто, у відповідачки відсутня юридична можливість виконати приписи положень ч.1 ст.145 ЗК України. Разом з тим, приписи положень ч 2 та ч.4 ст. 145 ЗК України за невиконання вимог ч.1 цієї статті є цивільно-правовою відповідальністю, застосування якої вимагає наявності вини у діях відповідача. Крім того, за приписами ч. 4. ст.145 ЗК України відбувається примусове відчуження земельної ділянки з подальшою виплатою власнику земельної ділянки отриманих з її реалізації коштів, що за своєю правовою природою не є конфіскацією земельної ділянки на користь держави, як це зазначив у позові представник позивача, а є зміною власника з усіма наслідками визначеними ст. 148 ЗК України, чим порушується право відповідачки на мирне володіння майном, оскільки буде не дотримано справедливого балансу між інтересами держави (суспільства) та інтересами відповідачки, яка в зв`язку з встановленою законодавчою забороною вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, не мала реальної можливості як і на даний час, відчужити спірну земельну ділянку (вх. № 2463/25-Вх 27.05.2025) - а.с. 155-157 т.1. 03 червня 2025 року від представника відповідача ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» - адвоката Базилюка К.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що зі змісту ст. 145 ЗК України вбачається, що земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню з подальшою виплатою отриманих від такого продажу коштів колишньому власнику, проте мова не йде про примусове вилучення земельної ділянки на користь держави. Зміна власника земельної ділянки, у тому числі внаслідок примусового продажу, жодним чином не пов`язана з необхідністю припинення договору користування цією земельною ділянкою. Єдиним аргументом наведеним позивачем на підтвердження позовної вимоги про припинення права користування земельною ділянкою є начебто можливе порушення прав майбутнього власника цієї земельної ділянки та вплив на початкову вартість земельної ділянки діючого договору оренди. В даному випадку зацікавленими особами є власник земельною ділянки та майбутній покупець, на представництво інтересів яких, Білгород-Дністровська окружна прокуратура жодним чином не уповноважена. ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» вважає, що примусове відчуженням земельної ділянки жодним чином не суперечить положенням ст. 148-1 ЗК України та Закону України «Про оренду землі». На момент укладання спірного договору оренди було дотримано усі вимоги визначені діючим законодавством, з повним обсягом необхідним повноважень. ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» здійснюється оброблення вказаної земельної ділянки та на ній наявний врожай зернових який належить відповідачці. Відповідач вважає, що позовні вимоги про конфіскацію спірної земельної ділянки та припиненні договору оренди земельної ділянки в спосіб, який обрано позивачем є незаконним та порушує права відповідачів, закріплені в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Відповідач заперечує проти доводів позивача про відсутність порушень права власності та права відповідача на мирне володіння майном у випадку конфіскації спірної земельної ділянки. При конфіскації спірної земельної ділянки втручання в право власності не може вважатися пропорційним, оскільки буде порушено та не дотримано справедливого балансу між інтересами держави (суспільства) та інтересами відповідачів, які в зв`язку з встановленою законодавчою забороною вчинення нотаріальних дій нотаріусами України за зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором, не мали реальної можливості, як і на даний час, відчужити спірну земельну ділянку (вх. № 2579/25-Вх 03.06.2025) - а.с. 164-165 т.1. 04 липня 2025 року керівником Білгород-Дністровської окружної прокуратури О.Сарою подані відповіді на відзив на позовну заяву, в яких вважає доводи представника відповідачів необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, обставинам справи та доказам, доданим до позову. Законодавство є послідовним у вказаному питанні та наголошує на необхідності відчуження успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення впродовж року з дня набуття права власності. Підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація земельної ділянки за рішенням суду. Оскільки [PERSON] є громадянкою російської федерації та впродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з 26 серпня 2016 року по теперішній час, не відчужила її, беззаперечно обґрунтованими є підстави для припинення права власності на земельну ділянку шляхом конфіскації на користь держави. Крім того, твердження представника відповідачів, що зміна власника земельної ділянки, у тому числі внаслідок примусового продажу, жодним чином не пов`язана з необхідністю припинення договору користування цією земельної ділянкою, не відповідає вимогам законодавства та правовій позиції Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, оскільки згідно з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23, суд касаційної інстанції зробив висновок щодо відсутності у іноземця права укладати договори оренди, предметом яких є земельна ділянка сільськогосподарського призначення у свою чергу правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні та використанні іноземною громадянкою [PERSON] земельною ділянкою, яка не відчужила її упродовж року після набуття права власності на об`єкт. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку [PERSON] незаконно утримує у приватній власності є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно утримуються у приватній власності та використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України. Задоволення такого позову, у свою чергу, призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення (вх. № 3170/25-Вх, вх. № 31711/25-Вх 04.07.2025) - а.с. 233-246. 04 липня 2025 року від керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури О.Сари надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 12 березня 2025 року у справі №568/823/23, в якій зроблено висновок щодо відсутності в іноземця права укладати договори оренди, предметом яких є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, просить: припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, розташовану на території Татарбунарської міської ради (за межами населеного пункту) Білгород-Дністровського району Одеської області, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави; скасувати державну реєстрацію прав: індексний номер 51982891 від 15 квітня 2020 року, номер запису про інше речове право: 36267293 від 13 квітня 2020 року, щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки з кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, проведену за ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006»; стягнути з відповідачів на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір (вх. №3169/25-Вх 04.07.2025) - а.с.225-232 т.1. Згідно з ухвалою суду від 11 серпня 2025 року, прийнято заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури О.Сари про зміну предмета позову у справі; розгляд справи поставлено здійснювати з урахуванням позовної заяви зі зміною предмету позову; задоволено клопотання позивача та витребувано у ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» належним чином засвідчених копії документів (договору оренди, договору про заміну сторони з додатками до них тощо), які стали підставою для реєстрації права оренди земельної ділянки із кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332, площею 3 9295 га, власником якої є громадянка російської федерації [PERSON] (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 36267293 від 13 квітня 2020 року). 22 вересня 2025 року на виконання вказаної ухвали суду в частині витребування доказів від представника відповідачів - адвоката Базилюка К.В. надійшла затребувана інформація (вх. № 4943/25-Вх 22.0.9.2025). Відповідно до ухвали суду від 23 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник відповідача ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» також у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників справи, які не з`явились у судове засідання. У судовому засіданні прокурор та представник позивача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачів просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позовну заяву. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Татарбунари Татарбунарського району Одеської області, є громадянкою російської федерації, про що свідчить копія паспорту громадянина російської федерації, виданого 09 червня 2004 року «УВД гор. Петропавлоска-Камчатского» (мовою оригіналу документа), код підрозділу 412-001; місце реєстрації проживання: [ADDRESS] , російська федерація (а.с. 29-30 т.1). 01 грудня 2000 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. відповідачці [PERSON] видано Свідоцтво право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), площею 5,13 умовних кадастрових гектарів, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , яке належало спадкодавцю на підставі Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого КСП ім.Татарбунарського повстання, м. Татарбунари Одеської області 11 березня 1999 року на підставі рішення № 41/А-99 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 516 від 16 грудня 1999 року (а.с. 41-43 т.1). У 2013 році на замовлення гр. російської федерації [PERSON] ТОВ «Вектор» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332 (а.с. 31-38 т.1). Відповідно до розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 23 жовтня 2013 року № 279/А-2013 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Татарбунарського району, зокрема і [PERSON] , загальною площею 3,9295 га, кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332. Громадянку російської федерації [PERSON] попереджено, що відповідно до п.1 ст.145 ЗК України земельна ділянка підлягає добровільному відчуженню власником протягом року з моменту переходу права власності (а.с. 39-40 т.1). Право власності на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг при Татарбунарській районній державній адміністрації Одеської області Чебаном Г.А. 26 серпня 2016 року на підставі рішення від 31 серпня 2016 року, індексний номер: 31165074, номер запису про речове право: 16149173 (а.с. 57-58 т.1). Тобто, вказана земельна ділянка перебуває в її власності більше 7 років. Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9914115742025 від 24 січня 2025 року та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24 січня 2025 року, земельна ділянка кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартість становить 79 558,77 грн (а.с. 59-63 т.1). 26 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА» укладено договір б/н оренди, згідно з яким земельну ділянку ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,9295 га, кадастровий номер: 5125010100:01:001:0332, передано у користування ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА», код ЄДРПОУ 33064917; строк дії договору 7 років (а.с.44-48 т.1). Відповідно до Договору про заміну сторони в договорах оренди від 01 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА», код ЄДРПОУ 33064917, та ПП «АГРО-ОЛІМП 2006», код ЄДРПОУ 34398002, проведено заміну первісного орендаря ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА» та нового орендаря ПП «АГРО-ОЛІМП 2006». Згідно п. 2 Договору первісний орендар передав, а новий орендар приймав усі права та обов`язки орендаря, передбачені Договорами оренди землі, перелік яких визначений Додатком №1 до даного Договору, зокрема, і за договором оренди, укладеним 26 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА» (а.с. 49-56 т.1). На підставі договору оренди від 01 серпня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006», код ЄДРПОУ 42983337, вказана земельна ділянка передана в користування ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» строком на 11 років (а.с. 39-40 т.2). Право оренди ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» зареєстровано 15 квітня 2020 року, рішення державного реєстратора Одеської міської ради Одеської області № 51982891, номер запису про інше речове право: 36267293 (а.с. 57-58 т.1). В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч.5 ст.22 ЗК України). За змістом ч.ч.3-4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з п. «е» ч.1 ст.140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч.ч.1, 2, 4 ст.145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Враховуючи, що відповідачкою [PERSON] , як громадянкою іноземної держави не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої нею у порядку спадкування земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, за відсутності у неї наміру виконувати такий обов`язок, про що свідчить укладений між нею та ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» договір оренди, її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5125010100:01:001:0332 підлягає припиненню шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон № 1952-IV) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ст.2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності» здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст.203 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст.215 ЦК України). Правочином, пов`язаним з набуттям прав на земельну ділянку, є, зокрема договір найму (оренди) земельної ділянки. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства: ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути, зокрема громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об`єднання та організації, а також іноземні держави (пункт «в» ч. 2 ст. 5 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Аналіз наведених норм Закону України «Про оренду землі», зокрема ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» у взаємному зв`язку з положеннями пункту «в» ч. 2 ст. 5 цього Закону, дає підстави для висновку, що орендодавцем земельної ділянки не можуть бути іноземці. У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідачка [PERSON] є громадянкою російської федерації, тому національним законодавством України вона не наділена правом на укладання договорів оренди землі сільськогосподарського призначення. Частиною 1 ст. 13 Конституцію України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України керується змістом самої протиправної дії, її антисоціальним характером, а також значущістю порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19, від 25 березня 2021 року у справі №911/2961/19, від 31 січня 2024 року у справі № 461/8830/17, від 16 лютого 2024 року у справі № 917/1173/22. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо тих, які стосуються суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. У статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2019 року, укладений між [PERSON] і ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006», порушує публічний порядок, оскільки стосується землі сільськогосподарського призначення, як особливо цінної категорії, що є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону, власником спірної земельної ділянки була громадянка іноземної держави, якій вимогами закону заборонено передавати таку земельну ділянку в оренду, а тому правочин з часу його укладення є нікчемним. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 917/265/18, від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23. За такого, у відповідача ТОВ «АГРО-ОЛІМП 2006» не виникло відповідних суб`єктивних прав та обов`язків, пов`язаних з орендою земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: 5125010100:01:001:0332, площею 3,9295 га, розташованої у межах Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту). Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністру аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у, сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Підпунктами 42 п. 4 вищевказаного Положення, передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Держгеокадастр реалізує надані йому повноваження самостійно та через територіальні органи. Таким органом на території Одеської області є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. Згідно з Положенням про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого начальником Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Н.Гребенюк 02 серпня 2024 року, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області є самостійним структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та підпорядковується безпосередньо начальнику Головного управління та реалізує його повноваження на території Одеської області (а.с. 101-зворот-104 т.1). Згідно з ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Так, у ч. 3 ст 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За приписами ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельних ділянок, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 р. по справі №912/2385/18. Таким чином, звернення до суду прокурора з позовом узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 56 ЦПК України та частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру». За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов`язок по відшкодуванню на користь прокуратури Одеської області судових витрат по сплаті судового збору (а.с. 81, 89, 179 т.1).

Outcome: approved