Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах [PERSON] , [INFO] , з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на її утримання. В позовній заяві посилався на те, що 23 грудня 2024 року до служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради надійшло повідомлення, що за адресою: [ADDRESS] перебуває мати в стані сп`яніння з однорічною дитиною. Працівники служби у справах дітей разом з фахівцем Полтавського міського центру соціальних служб та поліцією виїхали за вищевказаною адресою. До помешкання потрапити не вдалося. Мати, [PERSON] , повідомила, що ключів у неї немає. З її слів квартиру закривали якісь хлопці. Де знаходяться ключі, їй невідомо. Малолітня [PERSON] мала занедбаний вигляд, одяг брудний. Мати дитини також виглядала неохайно, мала ознаки алкогольного сп`яніння, руки тремтіли. При [PERSON] не мала документів. Таку ситуацію комісія розцінила як загрозу життю і здоров`ю дитини та прийняла рішення вилучити дівчинку з родини. [PERSON] було влаштовано в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» для медичного обстеження та, в разі потреби, лікування. [PERSON] прийшла до служби у справах дітей та надала пояснення, що її чоловік, [PERSON] , мобілізований, тому вона проживає сама з дитиною. Вона з сусідкою випивала, пізніше зайшов співмешканець сусідки за ключами. Подальші дії вона не пам`ятає, бо перебувала в стані алкогольного сп`яніння. На кого залишила дитину, мати також не пам`ятає. Пізніше довідалася, що дитина спала у сусідки поверхом вище. У поясненні зазначила, що не впевнена у тому, що зможе виховувати свою доньку. Зв`язатися з батьком дитини по телефону не вдалося. З огляду на те, що перевіркою встановлено суттєве порушення прав малолітньої [PERSON] , [INFO] , а діти в силу свого віку не спроможні самостійно захищати свої права, виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, просив суд відібрати у батьків, [PERSON] та [PERSON] , малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення їх батьківських прав. Також просив стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу чи сім`ї де перебуватиме дитина. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01 січня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17 грудня 2025 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання та допит свідка [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2025 року задоволено клопотання [PERSON] , та провадження у справі було зупинено на час його перебування на військовій службі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2025 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідачі відзиви на позов не подали. З іншими заявами по суті справи та клопотаннями до суду не звертались. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити, відібрати малолітню дитину - [PERSON] , у батьків [PERSON] , [PERSON] - без позбавлення їх батьківських прав та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу або родини, де буде виховуватись дитина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про відібрання дитини визнала, пояснивши суду, що вона ще не готова стати матір`ю. Проти позовних вимог про стягнення аліментів також не заперечувала, але пояснила, що не має доходу для сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він перебуває в складі Збройних Сил України та виконує бойові завдання, внаслідок чого позбавлений можливості опікуватися дитиною на даний час. Тому не заперечує, щоб на даний час дитина проживала з дідусем та бабусею. Після закінчення війни або звільнення його з лав ЗСУ має намір забрати дитину до себе. Проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Суд, заслухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] - батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.14). 23 грудня 2024 року до служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради надійшло повідомлення, що за адресою: [ADDRESS] перебуває мати в стані сп`яніння з однорічною дитиною. При виїзді за місцем проживання дитини було проведено оцінку рівня безпеки дитини, [PERSON] . При цьому встановлено, що дитина має зовнішні ознаки занедбаності. Її вага, зріст значною мірою не відповідають віку дитини. Виявлено низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. Поруч з дитиною відсувається неприємний запах. Дитина одягнута в брудний одяг. В цей час мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння, пояснити де ночувала дитина не змогла, оскільки не пам`ятала. Вказані обставини підтверджуються актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 23 грудня 2024 року, яким зроблено висновок щодо рівня безпеки дитини дуже небезпечно та необхідності негайного відібрання дитини у батьків (а.с. 17-21). В тексті акту оцінки рівня безпеки дитини мати залишила коментар, що вона не пам`ятає з ким її дитина була вночі, оскільки була п`яна. Де ключ від квартири вона не знає, оскільки квартиру закривали хлопці (які саме інформація в коментарі відсутня). Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей 23.12.2024 року, за адресою: [ADDRESS] потрапити в жито не вдалося. Мати дитини повідомила, що не пам`ятає де ключі від квартири, можливо ключі у знайомих хлопців (у кого не пам`ятає). Дитина була у матері на руках, вигляд у дитини був занедбаний, від дитини відчувався неприємний запах (а.с. 22). 23 грудня 2024 року [PERSON] надала письмові пояснення, яких зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , у якому народила дитину. Зараз проживає одна, оскільки чоловік мобілізований. 23.12.2024 вона випивала з сусідкою [PERSON] з 90-ї квартири. Зайшов її співмешканець, хотів взяти в неї ключі від квартири. А далі вона не пам`ятає, бо була п`яна. На кого залишила дитину, [PERSON] , - не пам`ятає. Пізніше узнала, що дитина спала у сусідки поверхом вище. Вона не впевнена, що зможе виховувати свою доньку [PERSON] . Батько дитини випиває по святах (а.с. 24). Таку ситуацію комісія розцінила як загрозу життю і здоров`ю дитини та прийняла рішення вилучити дівчинку з родини. [PERSON] було влаштовано в КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» для медичного обстеження та, в разі потреби, лікування. 24 грудня 2024 року Виконавчим комітетом Київської районної у м.Полтаві ради прийнято рішення №426 «Про негайне відібрання дитини та її влаштування» (а.с. 5-7). Зазначеним рішенням визначено відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , у батьків, [PERSON] та [PERSON] , малолітню [PERSON] направити для проведення повного медичного обстеження до КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Цим же рішенням затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у батьків, [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав. Наказом начальника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 25 грудня 2024 року малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та вирішено тимчасово влаштувати в сім`ю родичів, [PERSON] та [PERSON] (а.с.60). Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Пунктами 2-5 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Судом встановлено, що у небезпечних для неї умовах малолітня [PERSON] опинилася через ухилення матері, [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків, залишення нею малолітньої дитини віком один рік без нагляду. У зв`язку з цим суд встановив наявність підстав для відібрання дитини від матері. Відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , відповідає її інтересам. Тому ця позовна вимога підлягає до задоволення. Але наявними у справі доказами не підтверджується наявність підстав для відібрання дитини від батька. Встановлено, що на час, коли мати залишила дитину без нагляду, внаслідок чого вона опинилася в небезпечному становищі, батько перебував на військовій службі у Збройних Силах України, та виконував громадянський обов`язок по захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації. Внаслідок цього він не міг безпосередньо виконувати обов`язки з виховання дитини. Також під час розгляду справи не встановлено інших підстав для відібрання від батька дитини, а саме не встановлення фактів його жорстокого поводження з дитиною, або її експлуатації, примушування до жебракування та бродяжництва. Також не встановлено фактів, що він є хронічним алкоголіком або наркоманом. Таким чином, підстави, які визначені законом для відібрання дитини від батька, відсутні. Суд відхиляє посилання представника позивача на ту обставину, що після вилучення дитини з родини батько не цікавився своєю дитиною, не приїздив до дитини, коли був у відпустці, та не надавав матеріальної допомоги на її утримання, оскільки такі обставини згідно ст. 170 та пунктів 2-5 ч.1 ст.164 СК України не є підставою для відібрання дитини. Тому в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини від батька слід відмовити. Також судом встановлено, що відповідачі належним чином участі в утриманні вилученої у них дитини не беруть. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала той факт, що вона не надавала матеріальної допомоги на утримання дочки після того, як дитина була у неї вилучена та тимчасово влаштована у сім`ю її батьків [PERSON] та [PERSON] . Той факт, що відповідач [PERSON] належним чином не брав участі в утриманні дитини, підтверджується показаннями свідка [PERSON] , який суду пояснив, що відповідач [PERSON] лише одного разу, одразу після вилучення дитини, передав 5000 грн на її утримання. Більше матеріальної допомоги на утримання дитини він не надавав. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Крім того, при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 до років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», на час розгляду справи становить 2817 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з кожного з відповідачів на користь державного закладу чи сім`ї де перебуватиме дитина, аліменти на утримання [PERSON] у розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу) з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів 27 грудня 2024 року. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 27 грудня 2024 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених відносно неї позовних вимог. Судові витрати за позовними вимогами до [PERSON] про відібрання дитини, у задоволенні яких судом відмовлено, слід віднести за рахунок держави. Та, оскільки [PERSON] від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений, в частині позовних вимог про стягнення з нього аліментів, які судом задоволено, судові витрати також слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial