Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 24.11.2025 до Малинського районного суду Житомирської області звернувся представник [PERSON] адвокат Гарбар К.Г. який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АМ № 1168260 від 14.11.2025, в обґрунтування якої зазначив наступне 24.04.2024 року [PERSON] було прийнято за сумісництвом на посаду водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» (ТОВ «ЮСП»). 20.02.2025 [PERSON] був звільнений за сумісництвом та прийнятий 24.02.2025 року за основним місцем роботи на посаду водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень ТОВ «ЮСП». 25.03.2025 він був звільнений із займаної посади ТОВ «ЮСП» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. За час його роботи за січень, лютий, березень місяці 2025 року відповідач заборгував [PERSON] заробітну плату у загальному розмірі 65261,09 грн, що з вирахуванням податків і зборів становить 50251,04 грн. Дана сума заборгованості підтверджена довідкою ПФУ ОК-7. За грудень 2024 року відповідач погасив позивачу заробітну плату повністю двома платежами 23.01.2025 в сумі 8000 грн та 14.03.2025 в сумі 10685,48 грн, а разом 16685,48 грн (сума з вирахуваними податками і зборами) або 24266,85 грн (без вирахування податків і зборів - 23%), яка зазначена в довідці ОК-7. Сплата заробітної плати лише за грудень 2024 року підтверджується випискою з карткового рахунка позивача, куди йому зараховувалась заробітна плата (виписка сформована станом на 15.11.2025). Довідку про заборгованість відповідач відмовляється видавати, що підтверджується звернення до відповідача з адвокатським запитом і його ігнорування. Тобто при звільненні [PERSON] заробітну плату у загальному розмірі 65261,09 грн, що з вирахуванням податків і зборів становить 50251,04 грн. Вимогами позову позивач просить стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень, лютий, березень місяці 2025 року у загальному розмірі 65261,09 грн (шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят одна гривня 09 копійок) без вирахування податків та зборів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2025 року по день постановлення рішення Малинським районним судом, але не більш як за шість місяців. Явка сторін по справі: 29.12.2025 від представника позивача адвоката Гарбара К.Г. до суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують та просив задовольнити. 18.12.2025 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просила відкласти розгляд справи, надати додатковий час для надання до суду доказу довідки про нараховану заробітної плати [PERSON] станом на день звільнення та довідку про його середньоденний заробіток. 15.01.2026 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просила відкласти розгляд справи. На виконання вимог ухвали суду від 29.12.2025 надано суду довідки відносно позивача. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юні Стоун Плент» з 24 квітня 2024 року по 25 березня 2025 року на посаді водія навантажувача дільниці відвантаження відділу залізничних перевезень. Звільнений з роботи за власним бажанням. Вказана обставина підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.8-9). Позивачем долучено копія наказу від 23.04.2024 № 49-К/ТР про прийняття на роботу [PERSON] з 24 квітня 2024 року та наказ № 75-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] за власним бажанням з 20 лютого 2025 року; наказ № 182-К/ТР про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] за власним бажанням з 25 березня 2025 року. Згідно з відомостями з Пенсійного фону України за формою ОК-7, розмір заробітної плати [PERSON] , сплаченої ТОВ «Юні Стоун Плент» становить: 2024 рік 211675,49 грн, 2025 рік 65261,09 грн, з квітня 2025 року виплату заробітної плати припинено (а.с.13-15). За грудень 2024 року відповідач погасив позивачу заробітну плату повністю двома платежами 23.01.2025 в сумі 8000 грн та 14.03.2025 в сумі 10685,48 грн, а разом 16685,48 грн (сума з вирахуваними податками і зборами) або 24266,85 грн (без вирахування податків і зборів - 23%), яка зазначена в довідці ОК-7. Сплата заробітної плати лише за грудень 2024 року підтверджується випискою з карткового рахунка позивача, куди йому зараховувалась заробітна плата , виписка сформована за період 01.01.2025 - 15.11.2025 (а.с.16-19). Ухвалою суду від 25.11.2025 за клопотанням представника позивача у відповідача було витребувано довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000087, Відповідачем нараховано [PERSON] за період з січня 2025 року по березень 2025 року заробітну плату на загальну суму в розмірі 65261,09 гривень (шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят одна гривня дев`ять копійок) (до утримання податків і зборів), з яких нараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 11746,99 гривень (одинадцять тисяч сімсот сорок шість гривень дев`яносто дев`ять копійок) та 3263,05 гривень (три тисячі двісті шістдесят три гривні п`ять копійок) військового збору. Згідно довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» станом на 23 грудня 2025 року №00000090 середньоденна заробітна плата складає: 1346,61 (одна тисяча триста сорок шість гривень шістдесят одна копійка) та середньомісячна заробітна плата складає: 28278,76 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят вісім гривень сімдесят шість копійок). Загальна сума не виплаченої заробітної плати становить: 50251,05 (п`ятдесят тисяч двісті п`ятдесят одна гривня п`ять копійок), в тому числі компенсація за невикористану відпустку: 1350,57 (одна тисяча триста п`ятдесят гривень п`ятдесят сім копійок). Заборгованість станом на 23 грудня 2025 року по заробітній платі за січень 2025 року становить 16270,24 грн, за лютий 2025 року 40287,27 грн, що в загальній сумі становить 56557,51 грн (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень п`ятдесят одна копійка). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 25.03.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юні Стоун Плент» по заробітній платі [PERSON] не виплачена у загальному розмірі 65261,09 грн (шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят одна гривня 09 копійок). Щодо вимог про стягнення середнього заробітку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розд. IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розд. IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Розраховуючи середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення згідно довідкою ТОВ «Юні Стоун Плент» № 00000090: становить 1346,61 грн. У 6-місячному періоді з 26.03.2025 по 26.09.2025 133 робочих дні. Таким чином, загальний розмір середнього заробітку становить: 1346,61*133= 179099,13 грн. З урахуванням наведених правових позицій суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача повної суми середнього заробітку за весь заявлений період затримки розрахунку при звільненні. Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України має компенсаційний, а не каральний характер і спрямована на відшкодування майнових втрат працівника, завданих несвоєчасним проведенням розрахунку з боку роботодавця. Така правова природа відповідальності зумовлює необхідність застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також допускає судовий контроль за співмірністю розміру компенсації. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 зазначила, що обмеження періоду нарахування відшкодування шістьма місяцями, запроваджене Законом № 2352-IX, встановлює максимальну межу відповідальності роботодавця та не змінює компенсаційного характеру виплати, не нівелюючи при цьому принципів справедливості та пропорційності. Суд, враховуючи критерії: розумності, справедливості та пропорційності, поведінку сторін, строки порушення відповідачем права позивача на оплату праці, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, такий розмір компенсації очікуваних майнових втрат працівника буде відповідати принципу пропорційності та співмірності і забезпечуватиме справедливий баланс інтересів сторін трудових правовідносин. Дана сума обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення. Статтею 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви до суду. Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, судовий збір у цій частині підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial