Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник відповідачів [PERSON] та ФГ «Криниця+» адвокат Яцун О.П. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ТОВ «Райз-Схід» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та на користь ФГ «Криниця+»понесені ними судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Заява мотивована тим, що 22 грудня 2025 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області у задоволенні позову ТОВ «РАЙЗ-СХІД» представник заявника Саєнко Олександр Олексійович до [PERSON] , Фермерського господарства «КРИНИЦЯ+», про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права орендибуло відмовлено. Під час судових дебатів представникомвідповідачів адвокатом Яцун О.П. було заявлено клопотання про стягнення судових витрат з позивача та було повідомлено суду про те, що нею буде надано суду обґрунтований розрахунок витрат на правову допомогу, які понесли відповідачі, у зв`язку з розглядом справи, та які просить стягнути з позивача. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Обставин, що визначені ч.4 ст. 270 ЦПК України, для проведення судового розгляду заяви за участю сторін судом не встановлено, а тому розгляд такої заяви судом проводиться на підставі поданих на розгляду суду документів у порядку письмового провадження. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26, ч. ч. 1, 3 вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (висновок наведений у постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (висновок наведений у постанові ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області 22 грудня 2025 року по справі №585/3820/25 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-СХІД», представник заявника Саєнко Олександр Олексійович, до [PERSON] , Фермерського господарства «КРИНИЦЯ+», про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди було відмовлено. 29 грудня 2025 року до суду від представника відповідачів адвоката Яцун О.П. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з ТОВ «Райз-Схід» на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та на користь ФГ «Криниця+»понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу представником відповідача подано до суду наступні документи: копію договору про надання правничої правової допомоги від 28.10.2025р.; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 28.10.2025 р.; копію квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки від 18.11.2025 р. та 26.12.2025р. на загальну суму 5000 грн. На підтвердження понесення ФГ «Криниця+»витрат на правничу допомогу представником відповідача подано до суду наступні документи: копію договору про надання правничої правової допомоги від 14.10.2025р.; копію акту №4 приймання-передачі наданих послуг від 14.10.2025 р.; копію платіжної інструкції №780 від 28.11.2025 р. та 26.12.2025р. на загальну суму 5000 грн. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (зазначений правовий висновок наведено у постанові ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). За таких обставин, враховуючи обставини справи, відсутність заперечень позивача щодо заявленої до стягнення суму витрат на правову допомогу, надані представником відповідачів докази понесених витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідачів про стягнення з позивача на користь відповідачів понесені витрати на правову допомогу в заявленій сумі. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved