Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач Служба у справах дітей Боярської міської ради в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивували тим, що Служба у справах дітей Боярської міської ради розглянула питання про неналежне виконання батьківських обов`язків громадянами [PERSON] та [PERSON] відносно своєї дитини, а саме: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та про доцільність позбавлення гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 12 серпня 2015 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області). Встановлено, що відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року громадяни [PERSON] та [PERSON] , які є сім`єю, оголошені усиновителями [PERSON] , [INFO] . У актовий запис № 126 від 06 лютого 2010 року про народження [PERSON] , [INFO] , Книги реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області були внесені наступні зміни: прізвище дитини з " [PERSON] " змінено на " [INFO] ", по батькові дитини з " [PERSON] " змінено на " [INFO] "; батько з " [PERSON] " змінено на " [PERSON] "; мати з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Службою у справах дітей Боярської міської ради було розглянуто заяви гр. [PERSON] від 27.07.2024 року, вх. № 1281/02 та гр. [PERSON] від 31.05.2024 року, вх. № 860/02 щодо доцільності скасування усиновлення по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та вивчено матеріали справи. З заяв гр. [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за увесь час проживання однією сім`єю вони так і не змогли знайти з своїм сином спільної мови, порозуміння, налаштувати відповідні сімейні відносини. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому неналежне виховання малолітнього - це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності. Обов`язки батьків визначено в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому неналежне виховання неповнолітнього - це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності. За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності, а саме: адміністративну відповідальність, кримінальну відповідальність та сімейно-правову відповідальність. Усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Аналіз наданих документів приводить до висновку, що об`єктивних причин для скасування усиновлення не виявлено. Громадяни [PERSON] та [PERSON] , свідомо нехтують в даному випадку своїми обов`язками батьків. Просили суд: Прийняти позовну заяву до свого провадження. Позбавити гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Від представника відповідачів в лютому 2025 році надійшла зустрічна позовна заява про скасування усиновлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та поновлення первинного актового запису про народження. Просили суд: Відмовити в задоволенні позовної заяви Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Задовільнити зустрічну позовну заяву [PERSON] та гр. [PERSON] про скасування усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та поновлення первинного актового запису про народження. Скасувати усиновлення [PERSON] та гр. [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] року встановленого відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.07.2015 року по справі № 361/4479/15-ц. Внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] року № 126 від 06.02.2010 року, зареєстрованого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції, свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] року, серії [NUMBER] від 12.08.2015 року. Ухвалою суду від 25.11.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] , та [PERSON] до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану про скасування усиновлення та поновлення первинного актового запису про народження до спільного розгляду з первісним позовом Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Від Служби у справах дітей Боярської міської ради надійшло заперечення на Зустрічну позовну заяву про скасування усиновлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та поновлення первинного актового запису про народження. Просили суд: Прийняти заперечення на Зустрічну позовну заяву про скасування усиновлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та поновлення первинного актового запису про народження та долучити до матеріалів справи 369/17552/24. Відмовити в задоволені Зустрічної позовної заяви про скасування усиновлення неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та поновлення первинного актового запису про народження. Задовольнити позов Служби у справах дітей Боярської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів (в порядку ст. 165 Сімейного кодексу України), в повному обсязі. Від представника відповідачів до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 09.04.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. 24.06.2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Суд встановив, що заява про залишення зустрічного позову без розгляду подана представником позивача до початку розгляду справи по суті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача про залишення позову без розгляду та залишення без розгляду зустрічного позову [PERSON] , та [PERSON] до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану про скасування усиновлення та поновлення первинного актового запису про народження. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За правилами ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Встановлено, що відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2015 року громадяни [PERSON] та [PERSON] , які є сім`єю, оголошені усиновителями [PERSON] , [INFO] . У актовий запис № 126 від 06 лютого 2010 року про народження [PERSON] , [INFO] , Книги реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області були внесені наступні зміни: прізвище дитини з " [PERSON] " змінено на " [INFO] ", по батькові дитини з " [PERSON] " змінено на " [INFO] "; батько з " [PERSON] " змінено на " [PERSON] "; мати з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Службою у справах дітей Боярської міської ради було розглянуто заяви гр. [PERSON] від 27.07.2024 року, вх. № 1281/02 та гр. [PERSON] від 31.05.2024 року, вх. № 860/02 щодо доцільності скасування усиновлення по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та вивчено матеріали справи. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частини другої ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що Служба у справах дітей Боярської міської ради розглянула питання за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 30.08.2024 року прийнято рішення Виконавчим комітетом Боярської міської ради № 3/5 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». До Служби у справах дітей Боярськох міської ради неодноразово (протягом 2022-2023 років) зверталась гр. [PERSON] щодо поведінки сина - [PERSON] , [INFO] , який є усиновленою дитиною. Зі слів матері, [PERSON] не бажав навчатися та не слухався. Весною 2023 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зі школи потрапив до реанімації з зупинкою серця. 29.11.2023 року гр. [PERSON] звернулась з заявою щодо вживання [PERSON] алкоголю, куріння та те, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не ночує вдома і просить влаштувати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до реабілітаційного центру. Запросивши гр. [PERSON] на бесіду до Служби було з`ясовано, що наразі [PERSON] не має ні сил, ні бажання займатися вихованням дитини. Пропрацювати дану проблему та знайти вихід з складеної складної ситуації з психологом та з дитиною [PERSON] категорично відмовилась, посилаючись на відсутність часу. Поспілкувавшись в телефонному режимі з батьком дитини, [PERSON] , було з`ясовано, що чоловік працює військовим та не може повною мірою долучитись до виховання, але повністю підтримує дружину. Служба у справах дітей надала письмову відповідь за вихідним номером 962 від 29.12.2023 року на вищезазначену заяву, де було роз`яснено, що відповідно ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадків, коли усиновлення здійснюється громадянином України дитини, яка є громадянином України, але проживає за межами України, або якщо усиновлювач не є громадянином України чи усиновлення дитини, яка є громадянином України здійснюється іноземцем. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці . Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому неналежне виховання малолітнього або неповнолітнього - це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності. Обов`язки батьків визначено в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Тому неналежне виховання малолітнього - це правопорушення батьків і, як наслідок, настання відповідальності. За невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей батьки можуть бути притягнені до різних видів юридичної відповідальності, а саме: адміністративну відповідальність, кримінальну відповідальність та сімейно-правову відповідальність. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (ст. 164 Сімейного кодексу України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав (ст. 166 Сімейного кодексу України). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме: 1.Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. 2.На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов`язані: постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей; поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв; виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни; сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу; виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. 04.12.2023 року від старшого інспектора СЮП Фастівського РУП ГУРП в Київській області капітана поліції Олени Гуцало надійшов лист про те, що 03.12.2023 року від гр. [PERSON] надійшло повідомлення про зникнення малолітнього - [PERSON] , [INFO] . Дитину було знайдено та повернуто матері. 06.03.2024 року надійшов лист від Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про те, що [PERSON] , 2010 року народження, є учнем 8-Б класу Дмитрівського академічного ліцею «Перспектива» з 03.01.2024 року наказом № 03-у від 03.01.2024 року та систематично не відвідує навчальний заклад, схильний до девіантної поведінки, не проявляє відповідальності та бажання здобувати нові знання, займатися культурним, фізичним, психологічним розвитком. Спостерігаються проблеми соціалізації в учнівському колективі. Домінуючими рисами є грубість, імпульсивність, хитрість. Відсутня авторитетність батьків до дитини. Наказом № 168-С від 14.03.2024 року Служби у справах дітей Боярської міської ради малолітнього [PERSON] , [INFO] , було взято на облік як дитину яка перебуває в складних життєвих обставинах. На теперішній час дитина знаходиться в центрі психологічно-соціальної адаптації "Фавор", характеризується з позитивної сторони. Батьки ж навпаки з негативної. Громадяни [PERSON] та [PERSON] , які є батьками [PERSON] , [INFO] повністю самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. З дитиною не спілкуються та не висловлюють бажання спілкуватись та забирати дитину в сім`ю. Усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Аналіз наданих документів приводить до висновку, що об`єктивних причин для скасування усиновлення не виявлено. Натомість усиновлення надає усиновлювачам права і накладають на них обов`язки щодо дитини, яку вони усиновили, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином на громадян [PERSON] та [PERSON] , з моменту усиновлення були покладені батьківські обов`язки щодо неповнолітньої дитини, яка була ним усиновлена. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Громадяни [PERSON] та [PERSON] , свідомо нехтують в даному випадку своїми обов`язками батьків. Батьки зовсім не приділяють уваги вихованню сина, не підтримують його, не допомагають у навчанні. Згідно обліково-статистичної карти дитини № 0581292 Служба у справах дітей Боярської міської ради Наказом № 168-с «Про взяття неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , взятий на облік як дитина яка опинилась в складних життєвих обставинах». Службою у справах дітей Боярської міської ради було сформовано особову справу дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах та внесено дані неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , до електронної обліково-статистичної картки дитини ЄІАС «Діти». Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від сусідів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитини доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органом надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні розраховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітніх дітей. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. До суду відповідачі не надали жодного доказу або ж своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення їх батьківських прав та відсутності їх вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітніх дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо малолітніх дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків. Тому позовні вимоги позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Крім того, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved