Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

31.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів (далі - позивач) звернулось до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 06.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та [PERSON] був укладений договір позики № 2386664. Згідно з умовами договору Позикодавець зобов?язався передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, а позичальник зобов?язався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Договір позики укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису. 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів відступило позивачу за плату належні йому права вимог до боржників, вказаних у реєстрі. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах, які формуються згідно з Додатком №1, які є невід?ємною частиною договору. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників. Відповідно до реєстру боржників №39 від 23.12.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18835,50 грн: 5800, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,82 грн - сума заборгованості за відсотками; 11600 грн - сума заборгованості за пенею; 1418, 68 грн - комісія за надання позики. У зв`язку з цим Позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачем відповідачу направлялась копія позовної заяви з додатками та судом ухвала про відкриття провадження у справі яка отримана [PERSON] 25.10.2025 особисто про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, відзив на позовну заяву в порядку статей 178, 278 ЦПК України не подав. Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 ЦПК України). Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 06.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агентство необхідних кредитів (Позикодавець) та Відповідачем (Позичальник) був укладений договір позики № 2386664. Відповідно до умов договору позичальник отримав позику в сумі 5800 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за ставкою 0,01% в день. Умовами договору передбачено сплату комісії за надання позики в сумі 1418,68 грн. Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, оскільки Відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем були порушені умови Договору. Таким чином, відповідний борг за договором позики №2386664 від 06.08.2024 року на загальну суму 7235,50 грн: 5800, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,82 грн - сума заборгованості за відсотками, 1418,68 грн - заборгованість за комісією, суд вважає обгрунтованим. Крім того, 14.06.2021 року між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів передає ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів приймає належні ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, зокрема за договором позики № 2386664 від 06.08.2024 року на загальну суму заборгованості 18835,50 грн: 5800, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16,82 грн - сума заборгованості за відсотками; 11600 грн - сума заборгованості за пенею; 1418, 68 грн - комісія за надання позики, що підтверджується відповідним реєстром боржників №39 від 23.12.2024 та актом прийому-передачі реєстру боржників № 39 від 23.12.2024. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 512, 514 ЦК України). Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. З матеріалів справи вбачається, що договір факторингу № 14/06/21, за яким згідно з доводами позовної заяви відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором «№ 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладено між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та ТОВ ФК Європейська агенція з повернення боргів, тобто більш ніж за рік до укладення кредитного договору між ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів та [PERSON] . Вказане свідчить що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 2386664 від 06.08.2024 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за кредитним договором № 2386664 від 06.08.2024 року. Аналогічні висновки викладені в постанові Дніпровського апеляційного суду № 191/4748/24 від 29 жовтня 2025 року. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Водночас, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня значна частина розділів Договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року. Так, договір факторингу містить розділи 1 (не повний), 3, початок розділу, розділ 8 та 9, що позбавляє суд можливості визначити його істотні умови та встановити наявність обставини переходу до позивача права грошової вимоги у кредитному зобов`язанні, де боржником є саме відповідач. Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed