Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із описаною вище позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований з [PERSON] 17.06.2011 у Корабельному відділі ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції області. У шлюбі сторони мають двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні інтереси, погляди на життя, на права і обов`язки подружжя, що стало причиною непорозумінь та суперечок, які привели до того, що спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Вказує, що сторони разом не проживають, спільно господарство не ведуть та не підтримують подружні відносини, у зв`язку із чим подальше перебування у зареєстрованому шлюбі суперечить інтересам позивача. Просить позов задовольнити. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Родіонової В.Є. про проведення розгляду справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. За місце реєстрації відповідача направлено позовну заяву з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження у справі, яка вручена особисто відповідачеві 25.11.2025, однак ухвала про закриття підготовчого провадження повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відзиву на позов суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб 17.06.2011 у Корабельному відділі ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції області, актовий запис № 197, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.06.2011. У шлюбі подружжя має двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 17.06.2011 та серії [NUMBER] від 23.09.2017. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження булла взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Під час судового розгляду судом з`ясовані причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, члени якого проживають окремо, подружні стосунки не підтримують, спільних дітей у шлюбі не народжено. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та відповідача. З огляду на викладене, шлюб підлягає розірванню, а позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволенню. Згідно з ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В матеріалах справи міститься заява, в якій позивач просить залишити їй прізвище, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити існуюче прізвище « [PERSON] ». Згідно з платіжною інструкцією № 2.383306573.1 від 03.11.2025, яка міститься в матеріалах справи, позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved