Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

25.11. 2025 року до Жидачівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (далі ТОВ «Споживчий Центр») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 04.03.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 03.03.2025-100002836 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. строком на 217 днів, зі строком повернення 06.10.2025 року. Процентна ставка встановлена у розмірі 1% за один день користування кредитом. Процентна ставка « Економ» 1%. При цьому в умовах кредитного договору зазначено, що розмір процентної ставки не може бути змінено в односторонньому порядку.Позивач зазначає, що ТОВ «Споживчий Центр» виконало умови договору про надання кредиту, перерахувало кредитні кошти на наданий відповідачем рахунок, а саме картку [NUMBER] , проте, відповідач не належно виконав обов`язок щодо повернення коштів за договором кредиту, у результаті чого станом на момент звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 14940,00 грн.Вказує, що кредитний договір укладено після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому вимога про стягнення неустойки у розмірі 2250грн є правомірною. Ураховуючи наведене, ТОВ «Споживчий Центр» просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2025 року у загальному розмірі 14940,00 грн, яка складається з: 4500,00 грн. прострочене тіло кредиту, 6975,00 грн. відсотки за користування кредитом, 405,00 грн. комісія повязання з наданням кредиту, 810,00 грн. додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 2250грн. - неустойка та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівського області від 27.11.2025 справу передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області. Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, у позові просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явився. Причин неявки не повідомив, відзиву не подав, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності з винесенням заочного рішення. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23), якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (див. постанову Верховного Суду від 03 травня 2022 у справі №520/5386/15-ц). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що 04.03.2025 між [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір №03.03.2025-100002836, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 4500,00 грн., строком на 217дні за процентною ставкою 1,0%, яка може бути збільшена в односторонньому порядку. Денна процентна ставка 0,84%. Дата повернення кредиту 06.10.2025р. Відповідно до умов заяви, комісія , пов`язано з наданням Кредиту становить 9% від суми кредиту та дорівнює 405гривень, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 405грн. у кожному із 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 12690грн. Неустойка : 67,50грн. що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання. Кредитний догові був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Е455 На виконання умов договору 04.03.2025 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 4500 гривень шляхом перерахунку на його банківську карту, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення». У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна стороні повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом враховано, що ТОВ «Споживчий Центр» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджено наявними у матеріалах справи доказами. Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №03.03.2025 100002836 від 04.03.2025 заборгованість позичальника [PERSON] складає 14940грн, з яких 4500,00 грн. прострочене тіло кредиту, 6975,00 грн. відсотки за користування кредитом, 405,00 грн. комісія пов`язана з наданням кредиту, 810,00 грн. додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 2250грн. - неустойка У довідці також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 04.03.2025 по 06.10.2025року. Матеріали справи не містять жодних доказів виконання умов кредитного договору в частині сплати основного боргу та відсотків, а тому заявлений до стягнення розмір за частині основного боргу та відсотків підлягає задоволенню. Щодо стягнення комісії, то суд звертає увагу, що договором до заявки від 04.03.2025, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, сторонами погоджена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми Кредиту та дорівнює 4050 грн., та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 405грн. у кожному із 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, яка відповідає умовам договору і визначення її у договорі не суперечить Закону, зокрема статті 1 та 8 Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 4500 грн., по процентам в розмірі 6975,00грн та комісії за надання кредиту розмірі 405,00 грн, та комісія за обслуговування кредиту в розмірі 810грн., що в сумі складає 12690 грн. 00 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по неустойці в розмірі 2250грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до п. 17 Заявки кредитного договору №03.03.2025-100002836 від 04.03.2025 сторони погодили неустойку: 67,50 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. В свою чергу, 15.03.2022 прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». У наданій позивачем довідці розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.03.2025 -10000236від 04.03.2025 ТОВ «Споживчий центр» не зазначено за який саме період здійснено нарахування заборгованості по неустойці. При цьому, суд враховує те, що кредитний договір між сторонами був укладений 04.03.2025, а з позовом товариство звернулося до суду 25.11.2025. Таким чином, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 2250,00 грн необхідно відмовити. Встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та стягнення заборгованості за кредитним договором у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні із позовом до суду ТОВ «Споживчий центр» сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 2057,58 грн. - за подання позовної заяви На підставі наведеного,

Outcome: partial