Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до ДСП «Об`єднання «Радон» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову зазначає, що [PERSON] понад 20 років працював на підприємстві відповідача та станом на 02.11.2023 року займав посаду начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський міжобласний спеціалізований комбінат». Зокрема, відповідно до наказу відповідача № 191-к/тр від 06.04.2023 року та на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.03.2023 року у справі № 463/11321/20 позивач поновлений на зазначеній посаді з 26.10.2020 року із встановленням йому посадового окладу в розмірі 15 739 грн. Практично одразу після поновлення на посаді, а саме 01.06.2023 року, відповідач вручив позивачу персональне попередження про звільнення із займаної посади по спливу двох місяців на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, оскільки займана ним посада підлягає скороченню, у зв`язку із, як зазначив відповідач, необхідністю приведення структурних підрозділів та посад ДСП «Об`єднання «Радон» у відповідність до потреб виробництва та на підставі наказів ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.06.2023 року № 08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» та від 01.06.2023 року № 09-к-од/тр «Щодо попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату». Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідний наказ винесений з порушенням норм матеріального права. При цьому, ним порушується конституційне право позивача на працю і у зв`язку з цим, як стверджує позивач, він не може залишатись в силі та підлягає скасуванню. У позовній заяві наголошується, що у ДСП «Об`єднання «Радон» фактично не було змін в організації виробництва і праці та наказ № 09-к-од/тр від 01.06.2023 року «Щодо попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату» фактично виданий без будь-яких ознак перепрофілювання підприємства в частині, що стосується виконання завдань служби фізичного захисту. Позивач зазначає, що займав посаду начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський міжобласний спеціалізований комбінат». Як на момент попередження його про звільнення (01.06.2023 року), так і на момент звільнення (02.11.2023 року) у штатному розписі відповідача була передбачена посада начальника відділу фізичного захисту. Функціональні обов`язки, пов`язані з виконанням на підприємстві відповідача функцій фізичного захисту практично не змінились, що, на переконання [PERSON] , свідчить про відсутність у відповідача змін в організації виробництва і праці, а отже, відсутність підстав для скорочення займаної позивачем посади. Одночасно з попередженням про звільнення відповідач запропонував позивачу перелік вакантних посад станом на 01.06.2023 року. У свою чергу, 05.06.2023 року [PERSON] направив відповідачу заяву про свою згоду на переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - заступника начальника управління з виробничих питань та поводження з РАВ. Відповідач отримав заяву цього ж дня, а саме 05.06.2023 року. Однак, як стверджує [PERSON] у поданому позові, відповідач безпідставно відмовив позивачу у переведенні на цю посаду та своїм листом від 20.06.2023 року повідомив про те, що така посада запропонована іншій особі, хоча жодних доказів цьому не було надано. Одразу після відмови у переведенні на посаду в Центральному офісі - заступника начальника управління з виробничих питань та поводження з РАВ листом від 27.06.2023 року відповідач вдруге направив позивачу перелік вакантних посад, актуальних станом на 27.06.2023 року. Вказаний лист позивач отримав 03.07.2023 року і цього ж дня направив відповідачу заяву про свою згоду на переведення позивача на посаду в Центральному офісі - провідного інженера з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту. У своїй заяві просив «...розглянути заяву щодо переведення/прийняття мене на посаду: Центральний офіс - провідний інженер з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту...». Відповідач отримав цю заяву 05.07.2023 року і своїм листом від 12.07.2023 року вдруге відмовив у переведенні позивача на вказану посаду, оскільки, як зазначив відповідач, зміст заяви не дозволив йому встановити волевиявлення позивача щодо зайняття посади, а також у зв`язку з тим, що станом на 05.07.2023 року вказана посада зайнята «іншим» працівником. Заявою від 26.07.2023 року позивач втретє просив перевести/прийняти його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер-технолог управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. Повторно вказану заяву позивач вручив відповідачу наручно 01.08.2023 року. Листом від 17.08.2023 року відповідач повідомив позивача про те, що на посаду «Центральний офіс - провідний інженер-технолог управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ» надійшло дві заяви і він запрошує позивача на 21.08.2023 року на засідання комісії з метою визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі. Однак, вказане запрошення [PERSON] отримав 22.08.2023 року та фізично не зміг бути присутнім на засіданні Комісії, окрім того, листом від 29.08.2023 року відповідач втретє відмовив позивачу у призначенні на зазначену посаду, оскільки Комісія рекомендувала призначити на таку посаду «іншу» особу. Однак, як стверджує позивач, порівняльний аналіз не проводився, а питання про переважне право на залишення на роботі взагалі вирішено некомпетентним органом, оскільки КЗпП України не передбачає необхідності створення відповідної Комісії. Після цього, а саме 24.08.2023 року позивач вчетверте направив заяву, у якій просив, у випадку відмови щодо переведення його на посаду «Центральний офіс - провідний інженер-технолог управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ», перевести/прийняти його на посади, які зайняті за сумісництвом у Центральному офісі ДСП «Об`єднання «Радон» або Львівській міжобласній філії ДСП «Об`єднання «Радон». У випадку відмови в призначенні на цю посаду, позивач просив перевести/прийняти його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер управління капітального будівництва. Заявою від 06.09.2023 року позивач вп`яте просив перевести його (якщо попередня заява буде залишена без задоволення) на вакантну посаду в Центральному офісі - провідний інженер з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення. Надалі заявою від 30.09.2023 року позивач вшосте просив перевести його на посаду на Центральному виробничому майданчику - провідний інженер з питань охорони відділу фізичного захисту, а у разі відсутності - на посаду в Центральному офісі - радник директора. Однак, листом від 22.09.2023 року відповідач вчетверте відмовив позивачу у призначенні на посаду провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення, мотивуючи тим, що йому потрібно документи про вищу освіту «відповідного напрямку», хоча немає жодного доказу, що кваліфікаційні вимоги до цієї посади вимагають наявність вищої освіти, як і незрозумілим для позивача залишається саме поняття «відповідного напрямку» і який саме документ позивач повинен був надати відповідачу. Більш того, відповідач достовірно знав про наявність у позивача відповідного досвіду роботи в комп`ютерній сфері, оскільки на тому ж підприємстві відповідача з 01.07.1999 року позивач був прийнятий на посаду оператора обчислювальних машин і йому було присвоєно 4 розряд, в подальшому з 01.01.2006 року позивач був переведений на посаду інженера комп`ютерних систем 2 категорії, а з 01.01.2008 року до 20.01.2015 року працював на посаді інженера комп`ютерних систем 1 категорії. Ще однією заявою від 09.10.2023 року позивач вкотре просив вирішити питання про переведення його на посади: Центральний офіс - радник директора; Центральний виробничий майданчик - провідний інженер з питань охорони відділу фізичного захисту; Центральний офіс - провідний інженер управління господарського забезпечення. Однак, листом від 22.09.2023 року відповідач вп`яте відмовив [PERSON] у переведенні на посаду провідного інженера управління капітального будівництва, мотивуючи тим, що йому потрібно документи про його вищу освіту «відповідного напрямку», хоча немає жодного доказу, що кваліфікаційні вимоги до цієї посади вимагають наявність вищої освіти, як і незрозумілим для позивача залишається саме поняття «відповідного напрямку» і який саме документ позивач повинен був надати відповідачу. Іншим листом від 02.11.2023 року, який позивач отримав 10.11.2023 року, тобто вже після свого звільнення, відповідач вшосте, всьоме і ввосьме відмовив йому у зайнятті зазначених посад та просив надати документи про вищу освіту відносно посади радника директора, а відносно посад провідного інженера відділу фізичного захисту центрального виробничого майданчика, провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення та провідного інженера управління господарського забезпечення вказав, що такі посади вже зайняті. Окрім того, як стверджує позивач, в даному випадку згоди на звільнення позивача виборний орган первинної профспілкової організації не надавав, що ще раз, на його переконання, характеризує оскаржуваний наказ як незаконний. Позивач звертає увагу на те, що згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, згідно наказу від 06.04.2023 року про поновлення на посаді позивачу встановлено оклад в розмірі 15 739 грн. Відповідно, на переконання позивача, одночасно із скасуванням наказу про звільнення на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також в обґрунтування моральних страждань позивач зазначає, що вони полягають у порушенні його трудових прав, внаслідок чого позивач пережив сильний стрес та душевні хвилювання, був підірваний його авторитет та репутація як працівника, він вимушений був змінити свій звичний ритм життя та докладати зусиль для відновлення свого становища. Все викликало в позивача виключно негативні емоції, враження та відчуття. Кількість допущених відповідачем порушень, а також семиразове безпідставне відхилення його заяв про переведення позивача на іншу посаду лише посилювало у [PERSON] ступінь моральних страждань. Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, позивач вважає за необхідне заявити вимогу про відшкодування йому 27 000 грн. моральної шкоди, що є обґрунтованою компенсацією за незаконне звільнення. Відтак, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» № 742-к/тр від 02.11.2023 року «Про звільнення [PERSON] » з посади начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний комбінат»; поновити [PERSON] на посаді начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний комбінат»; стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2023 року по день ухвалення рішення; стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 27 000 грн. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 25.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 27.02.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що наказом ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» затверджений новий штатний розпис, відповідно до якого відбулася реорганізація структурних підрозділів підприємства, скорочення штату та чисельності працівників. Також наказом ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.06.2023 року №09-к-од/тр «Про попередження працівників підприємства про майбутнє вивільнення» був затверджений список працівників, які підлягають вивільненню у зв`язку зі скороченням штату, до зазначеного переліку також була включена посада начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» У зв`язку з цим 01.06.2023 року [PERSON] вручене персональне попередження про майбутнє вивільнення за п.1 ст.40 КЗПП України, наданий список вакантних посад станом на 01.06.2023 року (ознайомлений 01.06.2023 року, про що наявний власноручний підпис [PERSON] ). В подальшому 05.06.2023 року [PERSON] звернувся до підприємства із заявою, що зареєстрована за вх. №645-23 від 05.06.2023 року, про переведення його на вакантну посаду заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. На цю заяву відповідачем надана відповідь від 20.06.2023 року за вих. №1.9.1-1.15/908-23 про те, що на вказану посаду претендувало більше однієї особи, тому на зазначену посаду за результатами засідання Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, була переведена інша особа. На підтвердження дотримання процедури визначення осіб, які мають переважне право, надано протокол №1-2023 від 15.06.2023 року щодо порівняння кандидатур [PERSON] та [PERSON] . Також надано відомості про освіту, кваліфікацію, стаж роботи [PERSON] , наказ про переведення [PERSON] на цю посаду. 27.06.2023 року за вих. №1.9.1-1.15/951-23 [PERSON] направлений список вакантних посад станом на 27.06.2023 року. Також 03.07.2023 року за вих. №1.1.1.-19/990-23 [PERSON] направлений список вакантних посад станом на 03.07.2023 року. У свою чергу, 03.07.2023 року [PERSON] звернувся до підприємства із заявою про переведення його на вакантну посаду провідного інженера з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту Центрального офісу (лист направлений «Укрпоштою», отриманий та зареєстрований підприємством 05.07.2023 року). 12.07.2023 року за вих. №1.1.1.-1.9/1058-23 позивачу надана відповідь про те, що станом на дату отримання заяви [PERSON] про переведення/прийняття на вакантну посаду провідного інженера з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту Центрального офісу (05.07.2023 року) зазначена посада не була вакантною. В цьому листі також звернено увагу [PERSON] на можливість оперативного обміну документами відповідно до наказу ДСП «Об`єднання «Радон» від 15.03.2023 року №45-н-23 «Про застосування спрощеного обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку», у тому числі за допомогою електронної скриньки [INFO] Одночасно позивачу був наданий список вакантних посад станом на 12.07.2023 року. При цьому, як зазначено відповідачем, на вищезазначену посаду на підставі наказу ДСП «Об`єднання «Радон» від 03.07.2023 року №429-к/тр переведений працівник [PERSON] . [PERSON] під особистий підпис був ознайомлений зі змістом наказу №45-н-23 від 15.03.2023 року «Про застосування спрощеного обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку». Також йому неодноразово наголошувалось про можливість користатися електронною поштою для оперативності комунікації, що дає можливість прискорити документообіг. Тому 01.08.2023 року за вх. №894-23 зареєстрований лист [PERSON] , що датований ним 26.07.2023 року, про переведення його на посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ Центрального офісу. Крім цього, 01.08.2023 року зареєстрований лист про розгляд заяви позивача від 26.07.2023 року (вх. №896-23) та лист про необхідність надати відповідь (вх. №895-вх). Листом від 17.08.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1293-23 [PERSON] повідомлено про те, що 21.08.2023 року о 08.45 відбудеться засідання Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, з розгляду визначення переважного права в осіб, які претендують на зайняття вакантної посади провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ Центрального офісу. Зазначений лист відправлений на електронну адресу [PERSON] [INFO] , а також на поштову адресу позивача було направлений цінний лист з описом вкладення. Однак, на призначене засідання [PERSON] не з`явився. За результатами роботи Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, з розгляду визначення переважного права в осіб, які претендують на зайняття вакантної посади, 21.08.2023 року інша особа ( [PERSON] ) був визначений кандидатом на переведення на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. Листом від 29.08.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1321-23 [PERSON] повідомлено про результати засідання Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, з розгляду визначення переважного права в осіб, які претендують на зайняття вакантної посади та про те, що спірна посада провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ запропонована іншому працівнику, водночас заява [PERSON] про переведення залишена без задоволення. Крім цього, для розгляду позивачу направлений список вакантних посад станом на 29.08.2023 року. [PERSON] звернувся до підприємства з листом, який був зареєстрований 29.08.2023 року за вх.№1007-23, про переведення на посаду провідного-інженера управління капітального будівництва та витребування інформації про наявні посади сумісників. 22.09.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1463-23 позивачу надана відповідь по суті поданого запиту, запропоновано надати документи про освіту в галузі будівництва та цивільної інженерії (за наявності), повідомлено про сумісників. Однак, [PERSON] не надав запитувані документи про освіту в галузі будівництва та цивільній інженерії. 12.09.2023 року за вх. №1057-23 отримана заява від [PERSON] , яка датована ним 06.09.2023 року, про переведення його на вакантну посаду провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення. Листом від 22.09.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1462-23 [PERSON] повідомлено про те, що посада, на яку він претендував відповідно до заяви від 06.09.2023 року, станом на дату отримання заяви (12.09.2023 року) не є вакантною. Додатково позивачу надано перелік вакантних посад станом на 22.09.2023 року. При цьому, на зазначену вище посаду наказом ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.09.2023 року №589-к/тр був переведений [PERSON] 05.10.2023 року за вх. №1158-23 отримана заява від [PERSON] , що датована ним 30.09.2023, про переведення його на вакантну посаду провідного інженера з питань охорони відділу фізичного захисту Центрального виробничого майданчика та радника директора. 10.10.2023 року за вх. №1174-23 отримана заява від [PERSON] , яка датована ним 09.10.2023 року, про переведення його на вакантну посаду провідного інженера управління господарського забезпечення у разі відсутності вакансій радника директора та провідного інженера з питань охорони відділу фізичного захисту. Листом від 02.11.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1774-23 [PERSON] поінформовано (у відповідь на два листи за вх. №№ 1158-23 від 05.10.2023, 1174-23 від 09.10.2023 року) про те, що посади, на які він претендував відповідно до заяв від 30.09.2023 року та 09.10.2023 року, станом на дату отримання заяв 05.10.2023 року та 10.10.2023 року не є вакантними. Також запропоновано надати документи в підтвердження наявності вищої юридичної освіти для можливості зайняття вакантної посади радника директора. Додатково позивачу був наданий перелік вакантних посад станом на 02.11.2023 року. Документів про наявність юридичної освіти від [PERSON] не надходило. В результаті наказом ДСП «Об`єднання «Радон» від 02.11.2023 року [PERSON] був звільнений з посади за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказами підприємства від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» та від 01.06.2023 року №09-к-од/тр «Про попередження працівників підприємства про майбутнє вивільнення» з 01.06.2023 року підтверджені зміни, що зазнав штатний розпис, в частині скорочення штату працівників. На переконання відповідача, викладені в позовній заяві доводи про те, що з 01.06.2023 року не відбулося ознак перепрофілювання підприємства в частині, що стосується виконання завдань служби фізичного захисту, і, відповідно, не відбулося змін в організації виробництва і праці, не заслуговують на увагу, оскільки посада, яку займав позивач, підпадала під скорочення, що визначалось відповідними наказами, а визначення таких посад є виключною компетенцією підприємства. Сторона відповідача звертає увагу на те, що посада начальника служби фізичного захисту Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» не входила до складу жодного структурного підрозділу підприємства, була окремою штатною одиницею, що слідує зі штатного розпису станом на 05.04.2023 року та прямо зазначено в посадовій інструкції начальника служби фізичного захисту Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» (п.1.4.1). У відзиві стверджується, що позивач неодноразово повідомлявся про наявні вакантні посади: станом на 01.06.2023 року, 27.06.2023 року, 03.07.2023 року, 12.07.2023 року, 01.08.2023 року, 24.08.2023 року, 29.08.2023 року, 22.09.2023 року, а також окремі пропозиції станом на 28.09.2023 року, 06.10.2023 року та 02.11.2023 року (день звільнення). Відповідач у повній мірі виконав обов`язок, встановлений законодавством, щодо інформування про наявність усіх вакантних посад до дня вивільнення працівника. Водночас відповідач відмовляв у задоволенні поданих заяв на переведення в силу того, що кожного разу на дату подачі заяв на переведення (тобто на дати виявлення ініціативи працівника бути переведеним на певні посади відповідно до його заяв) відповідні посади не були вакантними. Норми КЗпП України не містять встановленого обов`язку для роботодавця відмовляти іншим працівникам у заповненні вакантних посад, якщо такі посади запропоновані особі, що підлягає вивільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, інформація про всі вакантні посади була наявна у розпорядженні позивача і тільки від його волевиявлення залежалі питання наступної трудової діяльності. Неодноразово [PERSON] для прискорення обміну інформацією пропонувалось звертатися із заявами на електронну пошту ДСП «Об`єднання «Радон» radon@radon.net.ua (листи від 12.07.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1058-23, від 22.09.2023 року за вих. №1.1.1.-1.9/1463-23), проте, така можливість була ним проігнорована. Окрім того, як стверджується, позивачу було запропоновано надати документи на підтвердження наявності вищої освіти як юридичної, так і в будівництві (листи від 22.09.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1463-23, від 02.11.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1774-23). Незважаючи на це, відповідні запитувані документи про освіту позивачем не були надані, доказів її наявності також не надано до позовної заяви. Відповідно, за відсутності належної підтвердженої кваліфікації [PERSON] , його переведення на вакантні посади провідного інженера управління капітального будівництва та радника директора правомірно не відбулося. При цьому, [PERSON] не звертався з окремими заявами про переведення його на посади, що зайняті за сумісництвом, а відповідно такі заяви не розглядалися роботодавцем. В контексті наведеного відповідачем наголошено, що волевиявлення працівника на продовження трудових відносин оформляється виключно шляхом подання роботодавцю письмової заяви на переведення на іншу вакантну посаду (правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2017 року у справі N 6-2485цс16). На переконання сторони відповідача, ДСП «Об`єднання «Радон» дотримався процедури пропонування працівнику всіх наявних вакантних посад, які відповідають його кваліфікації, існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював, з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, тобто ті, які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення. Несвоєчасність дій позивача та його небажання надавати документи, що підтверджують його кваліфікацію, рівень освіти тощо, в результаті закономірно спричинилися до того, що [PERSON] не був переведений на іншу посаду і підпав під звільнення. У відзиві на позовну заяву звертається увага н те, що покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Дії відповідача щодо звільнення [PERSON] , на переконання представника відповідача, не є протиправною поведінкою, а спрямовані виключно на виконання вимог законодавства України про працю. Тому за наведених обставин відповідач вважає, що підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди немає. Окремо сторона відповідача наголошує на тому, що позивачем не надано розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу на момент подання позовної заяви, відсутній такий розрахунок і на час подання відзиву у справі. Загалом відповідач вважає вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу такими, що не обґрунтовані достатніми доказами, а посилання позивача на наказ ДСП «Об`єднання «Радон» від 06.04.2023 року № 191-к/тр «Про поновлення [PERSON] » як на підставу нарахування середнього заробітку - неправомірним, оскільки його звільнення відбулося 02.11.2023 року. З урахуванням наведеного відповідач просить у задоволенні заявлених до нього позовних вимог відмовити. 11.03.2024 року позивачем подано відповідь на відзив. Зазначає, що у відповідача фактично не відбулось змін в організації виробництва і праці та наказ № 09-к-од/тр від 01.06.2023 року «Щодо попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату» виданий без будь-яких ознак перепрофілювання підприємства в частині, що стосується виконання завдань служби фізичного захисту. Служба фізичного захисту, де позивач займав посаду, фактично не була ліквідована. Вона була перетворена у відділ фізичного захисту і, по факту, не відбулось жодних змін в організації виробництва і праці, що, на думку позивача, свідчить про зміну внутрішньої (організаційної) структури відповідача, а не зміни в організації виробництва та праці. Крім цього, згідно списку працівників, які підлягають звільненню у зв`язку з скороченням штату, який є додатком до наказу про скорочення, посада [PERSON] не підлягала скороченню і, перевівши на цю посаду [PERSON] , відповідач жодним чином не мотивував наявність у нього переважного права бути переведеним на цю посаду. У свою чергу, згідно записів в трудовій книжці [PERSON] , яка надана відповідачем, [PERSON] був прийнятий на посаду провідного інженера управління поводження з РАВ 16.11.2021 року. До цього [PERSON] не займав інженерської посади. Проте, відповідач жодним чином не мотивував надання переваги у працевлаштуванні іншим працівникам та наявність у них переважного права бути переведеним на ці посади. Як стверджує позивач, відповідач, замість того щоб вирішити питання про працевлаштування позивача і дочекатись його заяви, приймав на запропоновані посади людей, посади яких не скорочувались ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ), а також приймав на роботу нових працівників ( [PERSON] ) і надавав переважне право на залишення на роботі працівнику, який не відповідав кваліфікаційним вимогам ( [PERSON] ), що в сукупності свідчить про те, що надані відповідачем пропозиції були суто формальними. З огляду на це позивач на задоволенні своїх вимог наполягає. 20.03.2024 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що факт скорочення штатної одиниці підтверджений наявними організаційними документами, а питання доцільності такого скорочення є виключною компетенцією і складовою права на управління діяльністю підприємства. Більш того, посада начальника служби фізичного захисту Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат», яку займав позивач, ніяким чином не відноситься до Управління фізичного захисту підприємства та не може порівнюватися з жодною посадою цього відділу. Так, посада начальника служби фізичного захисту Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» виведена зі штатного розпису, таким чином, відбулося скорочення штату працівників. Оскільки посада, яку займав [PERSON] (начальник служби фізичного захисту Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат»), була єдиною штатною одиницею, яка підлягала вивільненню за скороченням, то переважне право позивача на залишення на роботі не могло бути реалізоване, оскільки застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають однакові посади. Що стосується решти доводів позивача у відповіді на відзив, то [PERSON] був переведений на вакантну посаду в порядку ст. 32 КЗпП України і процес його переведення не пов`язаний з процедурою скорочення штату та чисельності працівників на підставі наказу від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису», а тим більше із вивільненням працівника [PERSON] . Заява на переведення була складена [PERSON] 20.06.2023 року, наказ про переведення складений та підписаний директором підприємства 03.07.2023 року. Наявність підписаного наказу є єдиною підставою для допущення працівника до роботи за новою посадою відповідно до ст. 21 КЗпП України. При цьому, вирішення кадрових питань відноситься до виключної компетенції директора підприємства (п.7.8.8. Статуту). Така політика забезпечує сталий розвиток господарської діяльності відповідно до статутних завдань підприємства. У випадку призначення на посаду [PERSON] , представник відповідача звертає увагу на те, що останній має профільну освіту у сфері поводження з РАВ, стаж роботи на посадах «професіонал» більш ніж 15 років, тобто на аналогічних посадах саме у сфері поводження з РАВ, також має науковий ступінь за своїм профілем. Саме тому Комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, визначила у кандидатурі [PERSON] переваги перед [PERSON] (за наявності переваг у профільній освіті, стажу роботи за професією, наявності наукового ступеня, проти відсутності у [PERSON] профільної освіти, стажу роботи за профілем, що вимагається до посади, пов`язаної з поводженням з РАВ). Стосовно [PERSON] наголошується, що такий був переведений на посаду провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення в порядку ст. 32 КЗпП України і процес його переведення не пов`язаний з процедурою скорочення штату та чисельності працівників на підставі наказу від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» і вивільненням працівника [PERSON] . Водночас [PERSON] був достовірно обізнаний про можливість застосування обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку, оскільки під власноручний підпис ознайомлений зі змістом наказу №45-н-23 від 15.03.2023 року «Про застосування спрощеного обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку». Однак, таких можливостей не використовував, що спричинилося до затягування часу надсилання ним заяв і в окремих випадках на час надходження таких відповідні посади, на які претендував позивач, уже були заняті іншими працівниками, які скоріше за [PERSON] подали відповідні заяви. На думку ДСП «Об`єднання «Радон», [PERSON] в дійсності не мав наміру працювати, створював умови для виникнення конфліктних ситуацій та непорозумінь, а на даний час безпідставно звинувачує підприємство у порушенні законодавства, зокрема, і принципу добросовісності. Сторона відповідача спростовує доводи позивача про те, що йому не було запропоновано усіх вакантних посад для переведення. Так, зокрема, оскільки посада начальника транспортного відділу управління господарського забезпечення у зв`язку з введенням нового штатного розпису станом на 02.10.2023 була відсутня у новому штатному розписі, тому така посада апріорі не могла бути запропонована позивачу. За таких обставин відповідач вважає необґрунтованими посилання позивача на наявність на підприємстві посад, які безпідставно не пропонувалися йому для зайняття. 17.04.2024 року позивачем подано до суду заяву про доповнення підстав позову. Зазначає, що про наявність у [PERSON] переважного права на переведення створена відповідачем комісія надала відповідний висновок. Проте, з наданих відповідачем документів є очевидним, що [PERSON] не відповідає кваліфікаційним вимогам і станом на 01.09.2023 року, тобто на момент переведення [PERSON] на посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ, у нього ще не було дворічного стажу, необхідного для зайняття цієї посади, як це передбачено в наданій відповідачем посадовій інструкції. Так, сторона позивача стверджує, що у своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, про надання переваги [PERSON] за наявності у нього профільної освіти, стажу роботи за професією, наявністю наукового ступеня, проти відсутності в позивача профільної освіти, стажу роботи за профілем, що вимагається до посади. Однак, за відсутності відповідних кваліфікаційних вимог до посади позивач вважає, що цим відповідач допустив по відношенню до позивача дискримінацію. 21.05.2024 року представником відповідача подано відзив на заяву про доповнення підстав позову. Зазначає, що посада провідного інженера з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту Центрального офісу не є вакантною, оскільки на цій посаді перебуває працівник ( [PERSON] ), який проходить військову службу. Оскільки за посадою числиться інша особа, за якою зберіглося місце роботи, то така посада не може вважатися вакантною, та підприємство не зобов`язано пропонувати цю посаду особі, що вивільняється, як вакантну. Щодо посади начальника транспортного відділу, то ця посада виведена зі штатного розпису станом на 02.10.2023 року як така, що підлягає скороченню на підставі наказу №18-к-од/тр від 02.10.2023 року «Про затвердження та введення в дію штатного розпису», тому й не могла бути запропонована позивачу. Відповідач вважає, що підприємством доведено правомірність дій щодо дотримання прав працівника при вивільненні, а доводи, які зазначені [PERSON] у заявах по суті справи, не відповідають обставинам справи та є недоведеними. ДСП «Об`єднання «Радон» наполягає, що персональні ознаки, які приведені позивачем, не є дискримінаційними в тому змісті, який визначає Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Так, до порівняння допущені кандидатури двох працівників [PERSON] та [PERSON] . Тобто, їх кандидатури були визнані прийнятними для зайняття вакантної посади провідного інженера-технолога управління з виробничих питань та поводження з РАВ за стажем роботи та освітою. В іншому випадку, кандидатури не могли бути допущені для наступного порівняння на засіданні Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлення обмеження на звільнення, що мало місце 21.08.2023 року. Метою засідання Комісії було дотримання законодавства про працю України, а саме розгляд інформації щодо відповідності досвіду роботи та освіти претендентів на зайняття посад кваліфікаційним вимогам до відповідної посади, вивчення переваг кожного з кандидатів. Вирішальне значення у наданні переваги кандидатурі [PERSON] над кандидатурою [PERSON] стала не тільки наявна освіта, але і досвід роботи у сфері ядерно-фізичних технологій (науковий співробітник відділу ядерно-фізичних технологій, апаратник цеху, хімік-аналітик). На користь [PERSON] також врахована наявність наукового ступеня кандидата хімічних наук зі спеціальності неорганічна хімія, що свідчить про поглиблений рівень знань вказаного претендента у хімії, в тому числі у сфері хімічних, радіологічних характеристик РАВ (характеризація РАВ). На противагу цьому [PERSON] тривалий час працював у сфері фізичного захисту об`єктів поводження з РАВ, що передбачало здійснення організаційних функцій та є суттєво відмінним від виробничих питань і поводження з РАВ. За таких обставин жодної дискримінації відповідач у своїх діях не вбачає. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.09.2024 року витребувано у Головного управління Державної податкової служби у м. Києві належним чином завірений Додаток 5 до Розрахунку «Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби» Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» за 2-й, 3-й та 4-й квартали 2023 року і 1-й квартал 2024 року. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 24.01.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив та поданій заяві про доповнення підстав позову. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та поданих поясненнях. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Так, судом встановлено, що наказом в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 06.04.2023 року № 191-к/тр [PERSON] поновлено на посаді начальника фізичного захисту в ДСП «Львівський міжобласний спеціальний комбінат» з 26.10.2020 року. Як вбачається із персонального попередження, із яким відповідач [PERSON] ознайомився 01.06.2023 року, у зв`язку із необхідністю приведення структурних підрозділів та посад ДСП «Об`єднання «Радон» у відповідність до потреб виробництва наказами ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.06.2023 року № 08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» та від 01.06.2023 року № 09-к-од/тр «Щодо попередження працівників підприємства про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату» посада, яку займає [PERSON] , підлягає скороченню. Останнього попереджено, що після закінчення 2-х місячного строку з моменту одержання попередження, позивач підлягаєте звільненню з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у відповідності до вимог чинного законодавства із наданням відповідних пільг та компенсацій, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Водночас [PERSON] було запропоновано іншу роботу на ДСП «Об`єднання «Радон», за рахунок якої позивач може працевлаштуватися, у разі відповідності досвіду роботи та освіти кваліфікаційним вимогам до посади. Волочій Я.Я. отримав перелік вакантних посад ДСП «Об`єднання «Радон» станом на 01.06.2023 року, що підтверджується його особистим підписом. 05.06.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - заступник начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. Як вбачається із відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 20.06.2023 року № 1.9.1-1.15/908-23, до управління кадрового забезпечення та документообігу підприємства надійшло декілька заяв про переведення на вакантну посаду заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ, у зв`язку із чим вони були розглянуті Комісією з визначення осіб, які мають переважне право залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України. За результатами розгляду було прийнято рішення перевести на зазначену посаду іншу особу, а заяву позивача залишено без задоволення. Разом із тим, у зв`язку із скороченням посади начальника служби фізичного захисту ДСП «Львівський міжобласний спеціальний комбінат» запропоновано позивачу розглянути інші наявні вакансії та, при виявленні бажання, написати заяву на переведення на інші вакантні посади. Згідно листа в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 27.06.2023 року № 1.9.1-1.15/951-23 надано [PERSON] перелік вакансій ДСП «Об`єднання «Радон» станом на 27.06.2023 року. 03.07.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту. Як вбачається із відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 12.07.2023 року № 1.1.1-1.9/1058-23, заява [PERSON] щодо переведення/прийняття на вакантну посаду від 03.07.2023 року надійшла 05.07.2023 року та станом на дату надходження заяви на підприємство посада провідного інженера з фізичного захисту управління із забезпечення фізичного захисту не є вакантною. Одночасно запропоновано позивачу розглянути інші наявні вакантні посади на підприємстві, перелік яких йому надано. 26.07.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер-технолог з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. В подальшому 01.08.2023 року позивач [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер-технолог управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. Згідно відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 17.08.2023 року № 1.1.1-1.9/293-23 на вищевказану вакантну посаду надійшли заяви від двох кандидатів, у зв`язку з чим запрошено позивача прибути 21.08. 2023 року о 08:45 год. за адресою м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 50, на Комісію з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, для забезпечення збереження трудових гарантій працівників Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» та з метою дотримання норм статті 42 Кодексу законів про працю України. Як слідує з матеріалів справи, 24.08.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою, відповідно до якої зазначив, що не був належним чином завчасно повідомлений ДСП «Об`єднання «Радон» про дане засідання Комісії, на якому мали б розглянути його заяву від 01.08.2023 року щодо переведення/прийняття на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ та ще одного кандидата на цю посаду, тому він не зміг бути присутнім на засіданні. Відповідно, просив надати належним чином завірені матеріали розгляду заяв від 26.07.2023 року та 01.08.2023 року щодо переведення/прийняття його на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. Згідно відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 29.08.2023 року № 1.1.1.-1.9/1321-23 за результатами розгляду заяв [PERSON] від 26.07.2023 року (вх. № 899-23 від 01.08.2023 року), від 01.08.2023 року (вх. № 894-23 від 01.08.2023 року) щодо переведення/прийняття на посаду та від 01.08.2023 року (вх. № 896-23 від 01.08.2023 року), від 01.08.2023 року (вх. № 895-23 від 01.08.2023 року) щодо повідомлення про розгляд заяви Державне спеціалізоване підприємство «Об`єднання «Радон» повідомило наступне. До управління кадрового забезпечення та документообігу підприємства надійшло декілька заяв про переведення на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ, у зв`язку із чим вони були розглянуті Комісією з визначення осіб, які мають переважне право залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України. За результатами розгляду було прийнято рішення перевести на зазначену посаду іншу особу, а заяву позивача залишити без задоволення. Водночас [PERSON] було надано перелік вакантних посад станом на 29.08.2023 року. 06.09.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду в Центральному офісі - провідний інженер з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення. Як слідує з відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 22.09.2023 року №1.1.1 - 1.9/1462-23 заява позивача від 06.09.2023 року надійшла підприємству 12.09.2023 року та станом на дату надходження заяви на підприємство посада провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення не була вакантною. 30.09.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою про переведення/прийняття його на посаду у Центральний виробничий майданчик - провідний інженер з питань охорони відділу фізичного захисту, а у разі відсутності цієї посади на день отримання заяви позивача - просить перевести/прийняти його на посаду у Центральному офісі - радник директора. Відповідно до протоколу № 2-2023 засідання Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження при звільненні, від 21.08.2023 року вирішено, що за результатами засідання Комісії та аналізу відповідності кандидатів на зайняття вакантної посади [PERSON] відповідає кваліфікаційним вимогам посади провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ з урахуванням більш високої кваліфікації і продуктивності праці, відповідно до статті 42 КЗпП України. Рекомендовано керівнику підприємства перевести на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ [PERSON] . Згідно відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 12.09.2023 року № 1.1.1-1.9/1463-23 направлено [PERSON] копію протоколу № 2-2023 засідання Комісії. При цьому, зазначено, що відповідно до наказу підприємства від 15.03.2023 року № 45-н-23 «Про застосування спрощеного обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку» для оперативного обміну документами (наказами, повідомленнями, заявами, пояснювальними та доповідними записками, тощо) є можливість застосування спрощеного документообігу, в тому числі за допомогою електронної скриньки [INFO] Листом від 17.08.2023 року № 111-1.9/293-23 [PERSON] було запрошено, за бажанням, прийняти участь в засіданні Комісії. Відповідно до трекінгу відправлень «Укрпошти» лист станом на 20.08.2023 року перебував у відділенні адресата, проте, вищевказаний лист 17.08.2023 також було направлено на електронну адресу позивача [INFO] Щодо заяви про переведення/прийняття на посаду провідний інженер управління капітального будівництва, то запропоновано позивачу надати в найкоротший термін копії документів про вищу освіту відповідного напряму підготовки. Окрім того, [PERSON] було надано копію переліку посад станом на 01.06.2023 року. Згідно відповіді від 22.09.2023 року № 1.1.1-1.9/1464-23 повідомлено [PERSON] , що станом на 01.08.2023 року та на дату надання відповіді трудовий договір не припинено, а відтак, відповідний наказ не видавався. Повідомлено, що запитувані копії документів були направлені листом від 29.08.2023 року № 1.1.1-1.9/1323-23 та повернуті на підприємство у зв`язку із закінченням терміну зберігання. При цьому, позивачу повторно направлено копії запитуваних документів згідно заяви від 01.08.2023 року (№ 897-23 від 01.08.2023) щодо надання належно завірених копій. 09.10.2023 року [PERSON] звернувся до ДСП «Об`єднання «Радон» із заявою, відповідно до якої зазначає, що просить повторно розглянути його заяву про переведення/прийняття на посаду: Центральний офіс - радник директора, Центральний виробничий майданчик - провідний інженер з питань охорони відділу фізичного захисту, Центральний офіс - провідний інженер управління господарського забезпечення. Наказом від 02.11.2023 року № 742-к/тр звільнено [PERSON] - начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» 02.11.2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Згідно відповіді в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» В. Дуди від 02.11.2023 року № 1.1.1-1.9/1774-23 щодо питання про переведення/прийняття на посаду радника директора ДСП «Об`єднання «Радон» просило позивача надати в найкоротший термін копії документів про вищу юридичну освіту (магістр, спеціаліст), а також про відповідність кваліфікаційним вимогам задля зайняття вищевказаної посади. Щодо переведення/прийняття позивача на вакантні посади: провідного інженера відділу фізичного захисту центрального виробничого майданчика, провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення (пропозиції направлені листом підприємства від 29.08.2023 року № 1.1.1.-1.9/1321-23) та провідного інженера управління господарського забезпечення (відповідно до переліку вакантних посад станом на 06.10.2023 року) [PERSON] проінформовано, що станом на дату надходження цих заяв на підприємство вищевказані посади не є вакантними. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч.2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота. Позиція позивача у справі ґрунтується на тому, що, на його переконання, у ДСП «Об`єднання «Радон» в дійсності не відбувалось змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, які б могли бути підставою для його вивільнення. З цього приводу суд зазначає наступне. Наказом ДСП «Об`єднання «Радон» від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» з 01.06.2023 року затверджений та введений в дію новий штатний розпис підприємства. Відповідно до ст. 64 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ст. 65 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу і є складовою права на управління діяльністю підприємством. Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 28.03.2019 року у справі № 755/3495/16-ц та у постанові від 22.01.2020 року у справі №451/706/18. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 28.09.2023 року у справі № 487/7770/21 сформульовано правовий висновок про те, що при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а лише перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури Так, як з`ясовано в ході розгляду справи, наказами підприємства від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» та від 01.06.2023 року №09-к-од/тр «Про попередження працівників підприємства про майбутнє вивільнення» підтверджується наявність змін з 01.06.2023 року, що зазнав штатний розпис, в частині скорочення штату працівників. Відтак, факт скорочення штатної одиниці, яку займав позивач [PERSON] , підтверджена наявними організаційними документами, а питання доцільності такого скорочення є виключною компетенцією і складовою права самого підприємства на управління своєю діяльністю. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що скорочення штату і скорочення чисельності працівників не є тотожними поняттями. Так, сторона позивача, обґрунтовуючи свої доводи про відсутність змін в організації виробництва і праці, вказує на те, що фактична кількість працівників підприємства після введення нового штату не змінилася. Власне з цього сторона позивача і робить висновок про те, що ніяких змін по факту не відбувалось. Однак, поза увагою позивача і його представника залишено те, що згідно роз`яснень Міністерства праці та соціальної політики, наданих у листі від 04.04.2011 року № 114/06/187-11, чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Водночас штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Отже, і скорочення чисельності, і скорочення штату є самостійними, хоча і пов`язаними підставами для звільнення. При цьому, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 року у справі № 761/25605/17 сформулював правовий висновок, згідно якого зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися. Тому з урахуванням наведеного застосування стороною позивача кількісного критерію для обґрунтування своєї позиції щодо відсутності фактичних змін в організації виробництва і праці у ДСП «Об`єднання «Радон» після запровадження нового штату з 01.06.2023 року з посиланням на незмінність загальної чисельності працівників на підприємстві до 01.06.2023 року і після 01.06.2023 року є необґрунтованим і ніяким чином не спростовує того факту, що такі зміни після видання наказів від 01.06.2023 року №08-к-од/тр «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» та від 01.06.2023 року №09-к-од/тр «Про попередження працівників підприємства про майбутнє вивільнення» дійсно відбулись. Також неспроможними слід визнати твердження позивача про ненадання йому підприємством можливості переведення на іншу вакантну посаду. Як вже зазначалося вище, позивач неодноразово повідомлявся про наявні вакантні посади, що підтверджується наявними у справі доказами і не спростовується самим позивачем. В контексті цього врахуванню підлягає те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2021 року у справі № 490/372/21 (провадження № 61-10171св21) суд касаційної інстанції наголошує, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, працедавцем [PERSON] неодноразово пропонувалися для переведення вакантні посади. Останній підтвердив ознайомлення з переліком таких шляхом написання відповідних заяв про його прийняття/переведення на такі посади. При цьому, будь-яких доказів того, що ДСП «Об`єднання «Радон» запропонувало [PERSON] неповний перелік посад стороною позивача не надано. Також з приводу застережень позивача [PERSON] щодо порушень при розгляді його заяв про переведення на посади заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ та провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ Центрального офісу суд не вбачає підстав вважати їх обгрунтованими. Як встановлено судом, у зв`язку з направленням на одну і ту ж саму посаду двох заяв працівників відбулися засідання Комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (15.06.2023 року та 21.08.2023 року). Так, на вакантну посаду заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ 05.06.2023 року надійшла заява [PERSON] , а 01.06.2023 року - заява [PERSON] . За результатами засідання Комісія прийшла до висновку про те, що [PERSON] з урахуванням більш високої кваліфікації і продуктивності праці відповідає кваліфікаційним вимогам посади заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ. При цьому, враховано, що [PERSON] навчався і отримав спеціальність «атомна енергетика», здобув кваліфікацію «інженера-енергетика», що з урахуванням завдань та функцій, які покладені на заступника начальника управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ, а також його трудової діяльності за фахом на посадах, у тому числі керівних, за наявності досвіду роботи з поводження з РАВ (радіоактивними відходами) дало підстави Комісії прийти до висновку про перевагу кандидатури [PERSON] перед [PERSON] . У свою чергу, як встановлено судом, на вакантну посаду провідного інженера-технолога управління з виробничо-технічних питань та поводження з РАВ Центрального офісу у новостворений структурний підрозділ 01.08.2023 року надійшла заява [PERSON] (заява [PERSON] датована 26.07.2023 року), 26.07.2023 року - надійшла заява [PERSON] . Комісія за результатами засідання визначила, що з урахуванням того, що наявна у [PERSON] освіта у галузі «хімічної технології неорганічних речовин», його досвід роботи у сфері ядерно-фізичних технологій, наявність наукового ступеню за спеціальністю «неорганічна хімія», дає йому переваги у зайнятті вакантної посади перед кандидатурою [PERSON] . Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у справі від 27.09.2017 року у справі №316/49/16-ц, переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. При цьому, переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається ст. 42 КЗпП України, а друге - ні. Також у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 760/21020/15-ц наголошено, що право на залишення на роботі передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. Тому за наведених вище обставин доводи позивача про безпідставне надання комісією переваг перед ним [PERSON] і [PERSON] не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і встановлених фактичних обставинах справи. Не встановлено при розгляді справи також будь-яких ознак дискримінації [PERSON] , які б могли свідчити про порушення роботодавцем гарантій рівних можливостей, адже позивачу було створено належні умови реалізації права на переведення. При цьому, наявність такого права не у всіх випадках гарантує позитивний результат для працівника, адже рішення про переведення має базуватися на професійних якостях особи, відповідності її кваліфікаційним вимогам до посади, тощо і не виключає того, що за цими параметрами працівник може піддаватися порівнянню з іншими особами, які також на законних підставах претендують на зайняття тієї ж посади. Що стосується поданих позивачем заяв на переведення на посаду провідного інженера з фізичного захисту управління забезпечення фізичного захисту Центрального офісу, провідного інженера з комп`ютерних систем управління господарського забезпечення, провідного інженера з питань охорони відділу фізичного захисту Центрального виробничого майданчика, провідного інженера управління господарського забезпечення Центрального офісу суд зазначає, що вказані посади станом на момент отримання ДСП «Об`єднання «Радон» вказаних заяв [PERSON] не були вакантними. Більше того, за таких умов вирішення кадрових питань відноситься до виключної компетенції директора підприємства (п. 7.8.8. Статуту підприємства). В контексті наведеного також варто зазначити, що позивачу [PERSON] відповідно до наказу ДСП «Об`єднання «Радон» від 15.03.2023 №45-н-23 «Про застосування спрощеного обміну документами через засоби телекомунікаційного зв`язку» було рекомендовано направляти відповідні заяви про переведення у тому числі за допомогою електронної скриньки [INFO] , про що позивач [PERSON] був належним чином обізнаний, однак не бажав, щоб комунікація між ним та підприємством відбувалась в електронному варіанті, що позивач безпосередньо підтвердив у судовому засіданні при розгляді справи. Тому витрачання позивачем додаткового часу на пересилання кореспонденції засобами звичайного поштового зв`язку і надходження до часу поступлення його заяв відповідних заяв інших осіб щодо зайняття тих же посад є ризиками самого позивача, які не можуть ставитися у вину роботодавцю. Крім цього, суд вважає доречними застереження відповідача про те, що заяви позивача містили недоліки щодо його дійсного волевиявлення. Так, у всіх своїх поданих заявах про переведення на іншу посаду [PERSON] звертався до ДСП «Об`єднання «Радон» з проханням «перевести/прийняти» його на відповідні посади. Однак, слід враховувати, що переведення і прийняття на посаду є різними правовими категоріями. Так, переведення передбачає зміну посади, функцій або роботодавця у межах існуючих трудових відносин. Водночас прийняття на посаду (працевлаштування) - це укладення нового трудового договору, що означає початок відносин з підприємством. При цьому, трудові відносини при переведенні тривають (змінюється лише посада чи підрозділ), а при прийнятті - починаються. Тому прийняття і переведення регулюються різними положеннями трудового законодавства (ст.ст.24, 36 КЗпП). З урахуванням наведеного ДСП «Об`єднання «Радон» правомірно та обґрунтовано вказувало у своєму листі №1.1.1-19/1058-23 від 12.07.2023 року, адресованому позивачу, на необхідність чіткого формулювання способу працевлаштування, на якому наполягає [PERSON] . Попри це, наведене було безпідставно проігноровано позивачем, який щоразу двояко викладав зміст поданих ним заяв й надалі прохаючи «перевести/прийняти» його на ту чи іншу посаду. Необґрунтованими слід вважати й дії позивача, які полягали у ненаданні [PERSON] на пропозицію роботодавця додаткових документів, необхідних для вирішення питання його переведення, в тому числі про освіту. В судовому засіданні позивач пояснив, що у ДСП «Об`єднання «Радон» зберігається його особова справа, тому всі відомості, зокрема про освіту, підприємству відомі. Проте, така позиція позивача суперечить вимогам ст.24 КЗпП, якою передбачено надання зазначених документів для укладення трудового договору. При цьому, врахуванню підлягає те, що особисті дані особи працівника, відомості про його освіту є динамічними та з плином часу можуть змінюватися, відповідно, вимога роботодавця про їх оновлення, а тим паче при оцінці відповідності кандидата на переведення кваліфікаційним вимогам до нової посади, є законною і належно мотивованою. Не встановлено будь-яких порушень також при розгляді заяв [PERSON] на переведення на вакантні посади провідного інженера управління капітального будівництва та радника директора. Так, відповідно до п.7 посадової інструкції провідного інженера управління капітального будівництва, що затверджена в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» 07.02.2022 року, до посади встановлюються наступні кваліфікаційні вимоги: наявність повної вищої освіти відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст) та підвищення кваліфікації, стаж роботи за професією інженера будівельника І категорії не менше 2 років. Відповідно до п.6 посадової інструкції радника директора, що затверджена в.о. директора ДСП «Об`єднання «Радон» 21.05.2021 року, до посади встановлюються наступні кваліфікаційні вимоги: наявність повної юридичної вищої освіти (магістр, спеціаліст), стаж роботи в органах влади чи органах місцевого самоврядування не менше 2 років, вільне володіння однією із офіційних мов Ради Європи. Позивачу було запропоновано надати документи на підтвердження наявності вищої освіти як юридичної, так і в будівництві (лист від 22.09.2023 року за вих. №1.1.1-1.9/1463-23, від 02.11.2023 рок за вих. №1.1.1-1.9/1774-23). Відповідні запитувані документи про освіту не надані, доказів її наявності також не надано до позовної заяви. Наведене свідчить про те, що у даному випадку позивач подав заяви про його переведення на ті посади, на які він очевидно не міг претендувати, адже за своєю освітою явно не відповідав кваліфікаційним вимогам до цих посад, враховуючи, що згідно дипломів бакалавра та спеціаліста від 30.06.2005 року та 30.12.2206 року відповідно останній закінчив навчання в НУ «Львівська політехніка» за спеціальностями «інженерна механіка» та «технологія машинобудування», а отже, не має освіти за напрямками будівництва і права, що є обов`язковим для зайняття посад провідного інженера управління капітального будівництва та радника директора. Разом із тим, суд звертає увагу позивача на те, що правила статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України. Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2023 року у справі №751/4369/22. Відтак, оскільки підлягала вивільненню за скороченням одна штатна одиниця, то переважне право позивача на залишення на роботі не могло бути реалізоване, оскільки застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають однакові посади. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації, а також припинення трудового договору з домашнім працівником з ініціативи роботодавця відповідно до статті 173-6 цього Кодексу), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Разом із тим, на підставі ч.2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Варто також зазначити, що позивач [PERSON] не надав жодного доказу про його членство в будь - яких профспілкових організаціях. Більш того, згідно наявного в матеріалах справи листа Первинної профспілкової організації ДСП «Об`єднання «Радон» №42-вих23 від 21.08.2023 року [PERSON] не був членом даної профспілкової організації та не перебував і ній на обліку, крім цього, до керівних органів профспілки не обирався і не є її членом на даний час. Зважаючи на вищевикладене, відсутні підстави вважати, що відповідачем ДСП «Об`єднання «Радон» порушено права позивача [PERSON] при звільнені його з посади начальника служби фізичного захисту, відтак, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У постанові Об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Отже, покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Оскільки судом не встановлено протиправних дій ДСП «Об`єднання «Радон» в процесі звільнення [PERSON] з посади, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди. Аналогічне стосується вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У даному випадку, оскільки звільнення [PERSON] відбулося 02.11.2023 року та в суду відсутні підстави вважати таке звільнення незаконним, підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд не вбачає. Відтак, проаналізувавши наявні у справі докази, беручи до уваги позицію сторін, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ДСП «Об`єднання «Радон» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволені позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі (1073,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, та витрати на правову допомогу) суд покладає на позивача і такі стягненню з відповідача не підлягають. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed