Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 24.01.2007 року Мещанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС м.Москви, актовий запис №88, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », судовий збір з відповідача на її користь не стягувати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.01.2007року, який було зареєстровано Мещанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС м.Москви, актовий запис №88. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. На час реєстрації шлюбу вони з відповідачем проживали на території російської федерації, навесні 2014 року вона повернулась в Україну де наразі проживає, відповідач залишився проживати в росії і з того часу жодних зв`язків з нею не підтримував. Зазначає, що з весни 2014 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними припинені через різні погляди на сімейне життя та відсутність будь-якого спілкування, відновлювати свої сімейні стосунки вони не бажають, тому збереження сім`ї неможливо та буде суперечити її інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала з наведених в позові підстав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] жодного разу не з`явився, тоді як про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та відзив на позов не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 24 січня 2007 перебувають у шлюбі, який зареєстровано Мещанським відділом ЗАГС Управління ЗАГС м.Москви, актовий запис №88. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з`ясовано, що між сторонами немає спору про розподіл сумісно нажитого майна, якщо шлюб буде розірвано. Згідно з ст.13 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року», дія якої зупинена у відносинах з російською федерацією та республікою беларусь на підставі Закону№ 2783-IX від 01 грудня 2022 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів. Відповідно до абз.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №107 від 04 лютого 2023 року «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Виходячи з вказаної вище норми, документи, видані на території російської федерації до 24 лютого 2022 року, приймаються в Україні без їх легалізації. Таким чином, вказане вище свідоцтво про укладення шлюбу не потребує консульської легалізації, проставлення апостиля тощо та користується на території України доказовою силою офіційного документа, тобто є належним і допустимим доказом у справі. Згідно з чинним законодавством, основною засадою шлюбу є вільна згода чоловіка та жінки на перебування у шлюбних відносинах. Відповідно, ключовим в даній категорії справ є наявність волевиявлення позивача на розірвання шлюбу з відповідачем. З доводів позовної заяви вбачається, що сімейне життя позивача та відповідача не склалось, шлюбно-сімейні відносини сторін припинено, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача. Суд не встановив обставин, які б свідчили про відсутність права пред`явити позов про розірвання шлюбу (ч.2 ст.110 СК). Виходячи із практики Європейського суду з прав людини (рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» та інші), суд надає оцінку лише тим доказам та аргументам сторін, які мають значення для предмету доказування в даній справі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, оскільки сторони не проживають однією сім`єю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно заяви позивача, залишити їй шлюбне прізвище- « [PERSON] ». Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved