Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

12.08.2025 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1557836 від 11.08.2025 року (а.с.50) звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачами право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в наступних частках: - за [PERSON] та [PERSON] за кожним по 1/10 частині, як за спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за кожним по 1/5 частині, як за членами колгоспного двору. Вимоги мотивовані тим, що вищезазначений будинок відносився до колгоспного двору, до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на житловий будинок по 1/5 частині, вони володіли цім будинком, але не оформили право власності. В червні 2017 року помер [PERSON] та після його смерті спадщину прийняли сини [PERSON] та [PERSON] , фактом спільного проживання з померлим на момент смерті. Спадкоємці звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадщини, але нотаріус, виявивши відсутність правовстановлюючих документів на будинок, розташований за вище вказаною адресою, відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Для реєстрації права власності на свої частки у будинку позивачі звернулися до державного реєстратора, але їм також було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. За захистом своїх невизнаних прав, позивачі змушені звернутися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою судді від 21.08.2025 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано копію заведеної спадкової справи відносно [PERSON] , який помер в червні 2017 року (а.с.52). 02.10.2025 року до суду надійшли витребувані судом документи (а.с.57-68). Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Сахарова Н.М. в позовній заяві просила розглянути справу у відсутності позивачів (а.с.3). Представник відповідача - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - староста с.Каракурт Жечева О. надала 03.09.2025 року на електрону пошту суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.55). Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок (домоволодіння), розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору (колгоспників) та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] та позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/5 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою №121/02-17, яка видана 29.04.2025 року старостою с.Каракурт Жечевою О. (а.с.27). Зміна прізвища позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , що видане 20 грудня 2004 року Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після його реєстрації дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.23) Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, по 1/5 кожний. Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст. 3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як вбачається з абз.3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Василівської сільської ради Болградського району Козловим Ю.В. №79411636 від 12.06.2025 року позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на відповідні частки у вищевказаному житловому будинку у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності (а.с.30). Тобто позивачами доведена вимога, щодо визнання за ними права власності по 1/5 частки за кожним у вище вказаному житловому будинку, як за членом колгоспного двору. Щодо права власності в порядку спадкування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2017 року, яке видане Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , помер у червні 2017 року, точна дата в свідоцтві не вказана (а.с.16). Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, в тому числі на 1/5 частину у вищевказаному житловому будинку. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину фактом постійного (спільного) проживання з померлим на момент смерті, що відповідає вимогам ст. 1268 ЦК України, є його сини [PERSON] та [PERSON] , та підтверджується наступними доказами: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 17 травня 1979 року Ульянівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області на підставі актового запису №18 від 17.05.1979 року, відповідно до якого його батьком вказаний мовою оригіналу російською « [PERSON] » (а.с.21); - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 20 липня 1985 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису №24, відповідно до якого його батьком вказаний мовою оригіналу російською « [PERSON] » та його прізвище російською мовою вказано « [PERSON] » (а.с.61), відповідно до паспорта громадянина України (книжка) серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 2012 року Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області прізвище позивача вказано українською мовою « [PERSON] » (а.с.12); - довідкою про склад сім`ї №183/02-17, яка видана 19.06.2025 року старостою с.Каракурт Жечевою О., відповідно до якої на момент смерті [PERSON] до складу його сім`ї (зареєстрованими за однією адресою) входили дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.17); - свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане 07 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за №182 від 07.11.2008 року (а.с.22), відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та після реєстрації розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « [PERSON] », тобто на момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] не є його спадкоємцем за законом першої черги; - матеріалами спадкової справи №379-Б/2019 щодо майна [PERSON] , заведеною 25.10.2019 року державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Лєсогоровим Д.О. (а.с.57-68), відповідно до яких 25.10.2019 року до нотаріуса з особистими заявами звернулися тільки спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину та просили видати на їх ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 57 на звороті, а.с. 60 на звороті). 14 листопада 2019 року між спадкоємцями укладено договір про поділ спадщини, до якого увійшли тільки земельні ділянки, щодо частини у житловому будинку спадкоємці в договорі нічого не зазначили, тому спадщина розподіляється між ними порівну по 1/2 частині, що становить по 1/10 частки за кожним. На деяке майно спадкоємцям було видане свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.66 на звороті, а.с.68), але доказів оформлення права на спадщину за законом на житловий будинок матеріали спадкової справи не містять. Тобто після смерті [PERSON] спадщину прийняли його сини позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Лєсогорова Д.О. від 16.05.2025 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність цієї частки в житловому будинку спадкодавцю (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218 та 1219 ЦК України визначено що входить до складу спадщини, а саме входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та які права та обов`язки особи не входять до складу спадщини, а саме, те що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270, ч.2 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб

Outcome: approved