Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді: земельна ділянка площею 6,4347 з кадастровим номером 6325785800:02:001:0160 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Петропільської сільської ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області; земельна ділянка площею 6,5510 з кадастровим номером 6325785800:02:001:0159 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Петропільської сільської ради Куп`янського (колишнього Шевченківського) району Харківської області; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Заповіту померла не залишила. Спадщину він прийняв фактично, оскільки на момент смерті дружини постійно з нею проживав та був зареєстрований. Спадщина на земельні ділянки ним оформлена та отримані свідоцтва. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку був посвідчений Акціонерним товариством «Харківська універсальна біржа» і не прийнято нотаріусом як правовстановлюючий документ на житловий будинок. Зазначає, що договір купівлі-продажу № У-05-083-Н від 14.05.2021 на вказаний житловий будинок укладений між [PERSON] та [PERSON] на Харківській Універсальній біржі та зареєстрований в Шевченківському малому колективному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» 23.01.2001 та право власності [PERSON] на підставі зазначеного договору записане в реєстрову книгу № 1 під № 8. Посилається, що договір купівлі-продажу був укладений відповідно до Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» від 26.06.1998, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, яка втратила чинність лише 02.07.2012. Посилається, що звернення за захистом у судовому порядку обумовлена необхідністю захисту прав спадкоємця, який прийняв спадщину за законом об`єкта нерухомості, який належав спадкодавці на праві власності та був зареєстрований у встановленому порядку згідно чинного законодавства на дату виникнення права власності у останній. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 24 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадженні. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 09 грудня 2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином та своєчасно. В позовній заяві позивач просить розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність його представника. Відповідач - Шевченківська селищна рада Куп`янського району Харківської області, правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет відповідача, які згідно довідки про доставку електронного документу, були доставлені (а.с. 57, 68). Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду, копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками отримано 30.09.2025 уповноваженою особою (а.с. 55). Про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань тощо до суду від відповідача не надходило. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] перебували у шлюбі з 10 березня 1956 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане Червонозаводським відділом ЗАГС (а.с. 10). Відповідно до копії договору купівлі-продажу № У-05-083-Н від 14 травня 2001 року, продавець - Брокерська контора № 1062, яка діє на підставі договору доручення від імені [PERSON] з одного боку та покупець Брокерська контора № 1062, яка діє на підставі договору доручення від імені [PERSON] з іншого боку у відповідності з Правилами біржової торгівлі на Харківській універсальній біржі уклали договір, згідно якого продавець продав у покупець придбав житловий будинок індивідуального житлового фонду з прилеглою приватизованою ділянкою 0,73 га за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 60.0 кв.м., житлова площа 40.1. кв.м., додаткова площа 19.9 кв.м., з надвірними будовами: дострой літера «А1», літня кухня літера «Б» , сарай літера «Б1», сарай літера «В», погреб літера «П», вбиральня літера «Т», гараж літера «Г», сарай літера «В1», сарай літера «В2», баня літера «Н», сінник літера «С», сарай літера «С1», хвіртка літера «№1», ворота літера «№2», огородження - літера «№3», огородження - літера «№4». Рік побудови 1958 (а.с. 15-16). Даний договір зареєстровано на Харківській універсальній біржі 14 травня 2001 року під № У-05-083-Н. Зазначений житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] Шевченківським малим колективним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», про що внесено запис в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 8, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (Форма № 5-97) та є невід`ємною частиною правовстановлюючого документу (а.с. 17). Матеріали справи містять копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] від 27.03.2001 (а.с. 18-23). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Куп`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.09.2023, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. На виконання ухвали Індустріального районного суду м.Харкова суду від 13 листопада 2025 року про витребування доказів, з Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла інформація, згідно якої повідомлено, що після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , спадщину прийняв чоловік [PERSON] на підставі ст. 1268 ЦК України. Заведена спадкова справа № 24/2024. 19.04.2024 за р. № 50 Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 6,4347 розташовану на території Петропільської сільської ради Куп`янського (раніше Шевченківського) району Харківської області на ім`я [PERSON] . 19.04.2024 за р. № 51 Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 6,5510 розташовану на території Петропільської сільської ради Куп`янського (раніше Шевченківського) району Харківської області на ім`я [PERSON] . На підставі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт відсутній (а.с. 64). На виконання ухвали Індустріального районного суду м.Харкова суду від 09 грудня 2025 року про витребування доказів, Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області надана копія спадкової справи № 25/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 73-101). З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач звернувся до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] . Даних про звернення інших осіб із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , або про відмову від спадщини матеріали спадкової справи № 25/2024 не містять. За життя [PERSON] заповіту не залишала. Згідно листа в.о. завідувача Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 154/02-14 від 03.07.2025 [PERSON] повідомлено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме документів на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Та запропоновано йому звернутись до суду для визнання права власності на спадкове майно (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст.153ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523свю23) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 488/1937/17 (провадження № 61-4994св19) та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 490/5891/19 (провадження № 61-18668св21), зазначивши наступне. Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в ЦК УРСР1963року не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнанні недійсними на підставі рішення суду; норми ЦК України 2003 року щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності ЦК УРСР 1963 року; На рівні ЦК УРСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті 47 і 227ЦК УРСР1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону «Про товарну біржу» регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Аналізуючи викладене, судом встановлено, що за життя [PERSON] придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який оформлено договором купівлі-продажу № У-05-083-Н від 14 травня 2001 року та який зареєстровано на Харківській універсальній біржі 14 травня 2001 року за № У-05-083-Н та міститься відмітка про реєстрацію у Шевченківському малому колективному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» ( запис в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 8 ) від 14.01.2001. Укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Таким чином наявне у спадкодавиці [PERSON] право власності на спірний житловий будинок є об`єктом спадкування після її смерті. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 1211 від 13.11.2023, видана відділом «Центр надання адміністративних послуг» Шевченківської селищної ради Вісягіну Валерію Миколайовичу, на день смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що за встановлених у цій справі обставин, права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті його дружини на спірне нерухоме майно, у зв`язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved