Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

25.03.2025 позивач [PERSON] в особі свого представника, адвоката Шокарєвої А.В., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне. Позивач та Відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований 25 жовтня 2014 року. У шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.03.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати разом з матір`ю. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2020 у справі №335/7054/20 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 серпня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08.08.2022 у справі №331/1714/21 задоволено частково позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні; визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, визначено спосіб участі батька у вихованні доньки. Вказане рішення суду набрало законної сили 08.09.2022. Однак відповідач не бере жодної участі у вихованні доньки та не спілкується з нею, після винесення рішення від 08.08.2022, відповідач жодного разу не відвідав доньку, натомість виїхав за межі України, як батько трьох дітей. Відповідач з донькою не спілкується, з 2022 року жодного разу їй не телефонував, не намагався зв`язатися через соціальні мережі, жодного разу не вітав з днем народження та іншими святами, не відвідував її згідно з графіком побачень, не бере участі у вихованні доньки, що, на переконання позивача, свідчить про ухилення відповідача від обов`язку щодо виховання своєї доньки, зокрема і [PERSON] . Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 31.03.2025 року, позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 15.04.2025 відповідачем, в особі представника- адвоката Шелудько О.О. подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти позову заперечує з наступних підстав. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вважає позивачем дані обставини не доведені. Зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами, з вересня 2020 року дитина почала проживати разом з матір`ю, яка перешкоджала зустрічам батька з дитиною, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Рішення Жовтневого районного суду від 08.08.2022 року, яким частково задоволено позовні вимоги не звертав до виконання до виконавчої служби у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення, сподіваючись на добровільне виконання рішення суду з боку Позивача. Також вказує на те, що аліменти на утримання дитини сплачує регулярно, іноді з переплатами, заборгованості не має, відповідач не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, на обліку не перебуває, не веде себе аморально, а навпаки, у повному обсязі створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. До кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. Відповідач вважає, що Позивач не надала доказів того, що Відповідач не бажає брати участь в утриманні і вихованні дитини, відмовляється спілкуватись з нею, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Зазначив, що Позивач всіма способами перешкоджає спілкуванню батька з донькою, проте, відповідач, не дивлячись на перешкоди матері, постійно намагається вийти на зв`язок з донькою, цікавиться її життям та надсилає подарунки на свята, що Позивач умисно приховала. Більш того, Відповідач слідкує за здоров`ям дитини через мобільний додаток. Крім того, зазначив, що донька сама проявляє бажання спілкуватись з батьком, який цікавиться її успіхами та станом здоров`я, а саме з боку матері чиняться перешкоди в будь-якому спілкуванні батька з донькою. Вважає, що перебування відповідача на даний час за кордоном (внаслідок життєвих обставин) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків між батьком та дитиною, однак даний факт не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Вважає позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків свідомо, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо. Крім того вважає, що це не забезпечить інтересів самої дитини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2025 року, у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків, про витребування доказів (а.с. 103). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, на підставах, викладених у позові, пояснили, що батько не бере жодної участі у вихованні дитини, тривалий час мешкає за кордоном та не вживає заходів щодо побачень з дитиною. Дитина на даний час виховується нею та її чоловіком, якого [PERSON] називає татом. Вони з чоловіком створюють всі умови для розвитку дитини та її здібностей, забезпечують її, діють в найкращих інтересах дитини. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Згідно раніше наданих пояснень, відповідач, який брав участь в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти позову заперечував, пояснив суду, що після розлучення, позивачка перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим він звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Після початку повномасштабного вторгнення у його другої дружини народилась їх спільна дитина та він з сім`єю виїхав за межі України. Відповідач зазначив, що бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, однак позивачка чинить перешкоди, не дозволяє дитині з ним спілкуватися, у зв`язку з чим у 2025 році він звернувся до виконавчої служби з виконавчим листом про примусове виконання судового рішення. Йому відомо, що дитину виховує вітчим. Пояснив, що щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судовим рішенням, заборгованості не має. Участі у додаткових витратах на дитину не бере, вважає достатньою сплату аліментів у визначеному судом розмірі та зазначив, що його матеріальний стан не дозволяє нести додаткові витрати. Також зазначив, що на даний час приїхати в Україну не має змоги, проте не заперечує проти того, щоб позивачка організувала виїзд дитини за кордон з його матір`ю і він готовий їх прийняти та забезпечити утримання дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи з урахуванням висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 22.04.2025 року № 21.01/03-30/396 (а.с.118). Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.03.2018 року у справі за позовом [PERSON] , розірвано шлюб між сторонами, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.10.2014 року (а.с.9-10). Від шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 12.02.2015 року (а.с.8 зв.). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2020 року стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10 зв.-12). Постановою державного виконавця від 25.02.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.03.2025 року, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, має місце переплата (а.с.12 зв. -13). Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 08.08.2022 року у справі за позовом [PERSON] зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON] та визначено спосіб участі батька у вихованні доньки шляхом встановлення порядку спілкування з дитиною, а саме графіку побачень, безперешкодного спілкування з дитиною будь-якими засобами зв`язку; спільного відпочинку батька з дитиною у літній період (а.с.15-20). В період лютого - березня 2025 року позивач в особі свого представника - адвоката Шокарєвої А.В. зверталась до відповідача з проханням повідомити про причини, з яких відповідач не бере участі у вихованні дитини, та до органу опіку та піклування, Служби (Управління) у справах дітей з метою встановлення факту ухилення батька від участі у вихованні дитини та відсутності його спілкування з дитиною (а.с.22-25). 12.06.2021 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12.06.2021 року (а.с. 27). 10.04.2025 року відповідач у справі [PERSON] в особі свого представника Шелудько О.О. звернувся до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом у справі № 331/1714/21 про усунення перешкод у спілкуванні з донькою (а.с.53). Постановою державного виконавця від 15.04.2025 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с. 148). Відповідно до акту державного виконавця від 01.05.2025 року, до відділу з`явилась [PERSON] з дитиною, повідомила що не заперечує проти побачень батька з дитиною, проте через відсутність батька на території України можливість виконання судового рішення відсутня. Виконавцем зафіксована відсутність стягувача [PERSON] під час проведення виконавчої дії (а.с.133). Згідно вимоги державного виконавця від 05.05.2025 року, боржника [PERSON] зобов`язано надати стягувачу [PERSON] безперешкодно побачення з дитиною, стягувача [PERSON] - з`явитись за місцем проживання дитини для побачення з дитиною (а.с.135). Згідно акту державного виконавця від 15.05.2025 року, стягувач [PERSON] не з`явився, чим перешкоджає виконанню рішення суду. (а.с.154) Відповідачем надані скриншоти з мобільного застосунку HELSI, де відображена інформація про запис дитини, [PERSON] на прийом до лікарів (а.с.55-56). Також відповідачем надані скриншоти листування з донькою у мобільному додатку-месенджері Viber (57-60). Відповідачем надані копії платіжних інструкцій про перерахування грошових коштів 31.01.2025 року [PERSON] отримувачу [PERSON] у сумі 2020 грн. 10 коп. з призначенням платежу « [PERSON] на день народження», 15.02.2025 року платником [PERSON] отримувачу [PERSON] у сумі 3700 грн. з призначенням платежу «аліменти для [PERSON] »; 12.03.2025 року платником [PERSON] отримувачу [PERSON] у сумі 3700 грн. з призначенням платежу «аліменти для [PERSON] »; 13.04.2025 року платником [PERSON] отримувачу [PERSON] у сумі 3700 грн. з призначенням платежу «аліменти для [PERSON] » (а.с.63-65). Згідно інформації Запорізької гімназії № 106 Запорізької міської ради від 14.04.2025 року, [PERSON] є ученицею 4Б класу, навчається у гімназії з 15.08.2022 року, питанням виховання та розвитку дівчинки займається мати, [PERSON] , яка цікавиться навчанням доньки, завжди реагує на зауваження, присутня на батьківських зборах та консультується з вчителями. Батько, [PERSON] , телефонував один раз, у вересні 2022 року, більше інтересу до навчальних успіхів доньки не проявляє, з вчителями та класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідував (а.с.80). Позивачем надано скриншоти листування дитини з чоловіком позивачки [PERSON] (а.с. 81-90). Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 22.04.2025 року № 21.01/03-30/396, на засіданні комісії з питання захисту прав дитини розглянуто питання щодо звернення [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав. У висновку зазначено, що свідомого, умисного та злісного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки- [PERSON] встановлено не було, сам по собі факт відсутності спілкування батька з донькою протягом останнього часу не може бути підставою для позбавлення батьківських прав (а.с. 96-97). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/35639-25-Вих від 01.05.2025 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , 24.12.2022 року перетнув державний кордон України в пп « [PERSON] » (а.с.110). За клопотанням позивача до матеріалів справи долучено та під час судового розгляду досліджено службову характеристику чоловіка позивача - [PERSON] (а.с.134). Відповідно до висновку експертного дослідження № 036 від 14.05.2025 року, судовою експерткою [PERSON] проведено експертне психологічне дослідження [PERSON] та експерт дійшла висновку, що дитина не виявляє бажання спілкуватися з біологічним батьком, простежується емоційне дистанціювання та небажання відновлювати контакт; вітчим активно бере участь у вихованні дитини, надає підтримку, допомагає з навчанням, взаємодіє з дитиною у повсякденному житті, між дитиною та вітчимом склалися емоційно позитивні, довірливі стосунки; дитина ідентифікує [PERSON] як батька та називає його батьком (а.с.137-146). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач у справі є дружиною його сина, [PERSON] - дочка позивачки, він вважає [PERSON] своєю онукою, а вона називає його дідом. Свідок зазначив, що разом зі своєю дружиною допомагають відвозити дитину та забирати зі школи, на гуртки. Батько участі у вихованні дитини не бере, з нею не спілкується, у [PERSON] є свій телефон, але батько не телефонує, до виїзду за кордон інколи телефонував, а зараз ні. [PERSON] ніхто не забороняє спілкуватись з батьком, вона за ним не сумує. Пояснив, що його сина, [PERSON] , який є чоловіком позивачки, [PERSON] називає батьком та має з ним добрі відносини. Він піклується про дитину, матеріально її забезпечує, займається вихованням, розвитком, допомагає з навчанням, організовує відпочинок. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що є подругою та кумою позивачки, часто приїжджає до сім`ї у гості. Їй відомо, що [PERSON] виховує позивачка та її чоловік, [PERSON] , його батьки також надають допомогу, відвозять або забирають [PERSON] зі школи, гуртків. У сім`ї однакове ставлення батьків до обох дітей, [PERSON] ні в чому не обмежують. [PERSON] займається з репетитором, у неї є все приладдя та техніка для навчання, займається танцями, бере участь у змаганнях, це все забезпечують позивачка з чоловіком. Батько [PERSON] участі у вихованні не бере, [PERSON] про нього не згадує і не сумує за ним, їй не забороняють з ним спілкуватись, вона сама не має бажання. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, приходить до наступного висновку. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації об`єднаних націй (ООН) «Про права дитини», за якою в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (принцип верховенства інтересів дитини). Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до приписів ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи на підставі досліджених доказів та пояснень, наданих сторонами суд встановив, що відповідач у справі [PERSON] протягом тривалого часу не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , дитина виховуються у повній сім`ї, матір`ю та вітчимом, якого [PERSON] називає батьком, створені належні умови для розвитку дитини, її навчання, виховання. При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи, які об`єктивно могли б бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Надані Відповідачем скриншоти листування та мобільного застосунку не доводять участі батька у вихованні дитини, піклування про її стан здоров`я, а лише підтверджують, що відповідач має доступ до відомостей про записи дитини на прийом до лікаря. Встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, обидві сторони створили нові сім`ї, відповідач з дочкою не проживає протягом тривалого часу, дитина виховується матір`ю та вітчимом, який матеріально забезпечує родину та бере участь у вихованні дитини. Натомість батько дитини [PERSON] не піклується про її стан здоров`я та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться дочкою і не бере участі у її утриманні та вихованні, не виявляє до дочки щонайменшої батьківської турботи, ніяких стосунків з нею не підтримує, таким чином ухиляється від виховання дитини та від виконання своїх батьківських обов`язків. Під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач обмежився лише сплатою аліментів на утримання дитини за рішенням суду, частина платежів були здійснені іншою особою в рахунок сплати аліментів. Участі у додаткових витратах та матеріальному забезпеченні дитини відповідач не бере. Стосовно позову про усунення перешкод у спілкування з дитиною, суд звертає увагу, що після ухвалення судового рішення у 2022 році, відповідачем [PERSON] не вживалось жодних дій, направлених на виконання судового рішення та щодо побачень з дитиною. Рішення суду було звернуто до примусового виконання шляхом отримання виконавчого листа та звернення його до відділу виконавчої служби представником [PERSON] вже після надходження до суду даного позову про позбавлення його батьківських прав, що суд розцінює, як намагання відповідача довести зацікавленість у спілкуванні з дитиною. Натомість, матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що для проведення виконавчих дій батько не з`являвся, засобами телефонного зв`язку чи у інший спосіб, визначений рішенням суду з дитиною не спілкувався, тобто не зацікавлений у виконанні судового рішення. Суд приходить до переконання, що виїхавши за кордон наприкінці 2022 року, відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. При цьому такі життєві умови були обрані відповідачем після початку повномасштабного вторгнення, коли відповідач разом з новою сім`єю, дітьми, виїхав за межі України, в той час як малолітня дитина [PERSON] залишилась у Запоріжжі. Перебуваючи на значній відстані на території іншої держави протягом тривалого часу, не вживаючи заходів щодо приїзду в Україну, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач самоусунувся від участі у житті дочки, протягом тривалого часу не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не надав суду жодних доказів поважності причин неможливості побачень з дитиною та участі у її вихованні. Твердження відповідача про те, що він не відмовлявся від дитини, намагається підтримувати стосунки не підтверджуються жодним наявним в матеріалах справи доказом. Крім того, суд зауважує, що при вирішенні справи про позбавлення батьківських прав факт сплати аліментів не є ключовим доказом та оцінюється разом з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Позиція Відповідача при розгляді спору, є формальною, відповідач не довів суду свою небайдужість та інтерес до дитини, бажання брати участь у її житті. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і факти його ухилення від виконання батьківських обов`язків повністю підтверджуються матеріалами справи та іншими дослідженими судом доказами. Судом не встановлено, що відповідачу чинилися перешкоди належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, або що відповідач не виконував і не виконує батьківські обов`язки з поважних причин. Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] вважає його недостатньо обґрунтованим, і таким, що суперечить інтересам дитини. Так, зі змісту висновку встановлено, що комісії обстежити умови проживання [PERSON] та з`ясувати його ставлення до позбавлення батьківських прав, не вдалося. Комісією досліджені судові рішення щодо стягнення аліментів, про усунення перешкод у спілкування дитиною від 08.08.2022 року, та зроблено висновок у 2025 році, що вказані обставини свідчать про те, що батько [PERSON] проявляє інтерес до своєї малолітньої доньки, свідомого, умисного та злісного ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків встановлено не було, сам по собі факт відсутності спілкування батька з донькою протягом останнього часу, на думку органу опіки та піклування, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Висновок є узагальненим та формальним, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача та його ставлення до своїх батьківських обов`язків на час розгляду справи у суді, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто без детального вивчення ситуації і без встановлення конкретних обставин на час розгляду позову. Разом з тим, органом опіки не враховано, що відповідач не бере участь у вихованні дитини, вона виховується у родині матір`ю та вітчимом, якого називає татом, тобто дитина виховуються в сім`ї, що є першоосновою розвитку особистості дитини. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач з дочкою не проживає протягом тривалого часу, не піклується про її стан здоров`я та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться дочкою і не бере участі у її вихованні, не виявляє до дитини батьківської турботи, ніяких стосунків з нею не підтримує, таким чином ухиляється від виховання дитини та від виконання своїх батьківських обов`язків, а мати дитини виховує дитину спільно зі своїм чоловіком, піклується про дитину, задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою захисту її прав, відповідача [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved