Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту рішення - [PERSON] , заявник) звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України громадянки України - [PERSON] (далі по тексту рішення - [PERSON] ), [INFO] , яка померла [INFO] в місті Сорокине Луганської області. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає, що [INFO] в м. Краснодон (Сорокине) Луганської області померла [PERSON] , [INFO] . Звертає увагу, що 01.03.2025 року перебувала у шлюбі з [PERSON] - сином [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання внаслідок отриманих поранень; його смерть пов`язана із захистом Батьківщини. Вказує, що як вдова загиблого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого чоловіка [PERSON] . Крім цього, просить врахувати, що факт смерті матері її чоловіка до дня його смерті вказує на відсутність потреби у визначені її частки в праві на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю [PERSON] , що напряму впливає на розмір частки в такій допомозі на яку вона претендує. На переконання заявника, факт смерті [PERSON] породжує для неї відповідні правові наслідки - право на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю її чоловіка у відповідному збільшеному розмірі. Заявник зазначає і те, що не має можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , яке б було видане органами державної влади України, а наявне свідоцтво про смерть, видане органами влади лнр є таким, що не визнається на території України. Тим самим вважає, що за наведених обставин, єдино можливим способом встановлення факту смерті [PERSON] є судове рішення, яке може бути прийняте в порядку, визначеному пунктом 8 частини 1 статті 315, статтею 317 ЦПК України. У судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву, на підставах, які в ній викладені та просив встановити відповідний факт, який у будь-якому випадку, не порушить законних прав та інтересів заінтересованих осіб. Заінтересована особа 3 - [PERSON] повідомила суд, що є матір`ю спільних з [PERSON] дітей, а померла [PERSON] була її свекрухою. При цьому, [PERSON] підтримала подану заяву та просила її задовольнити, вказуючи, що рішення суду про встановлення відповідного факту відповідатиме як її інтересам, так і інтересам дітей, законним представником яких вона являється. Також підтвердила обставини, викладені в заяві щодо факту смерті [INFO] [PERSON] в місті Сорокине Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території України Заінтересовані особи 1, 2 явку в судове засідання своїх уповноважених представників не забезпечили, хоча і належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник заінтересованої особи - Ізяславський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи 3, допитавши свідка та розглянувши заяву і додані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як встановлено судом, заявник [PERSON] з 01.03.2025 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 01.03.2025 (а.с. 5). Як засвідчують матеріали справи, зокрема свідоцтво про народження [NUMBER] та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00055776139 від 08.01.2026, матір`ю [PERSON] являється [PERSON] (а.с. 6-7). У відповідності до сповіщення №1/588 сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця начальника [INFO] від 12.12.2025 за №1/8851 та свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 18.12.2025 встановлено, що [INFO] помер (загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини) [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області від 17.12.2025 за №939 вбачається, що [PERSON] 15.12.2025 провела поховання свого чоловіка [PERSON] на кладовищі в селі Білотин. Також в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 13) та свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 06.08.2021. При цьому суд враховує також і наступне. Відповідно до приписів пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Пунктом 1 статті 16-1 цього Закону передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Згідно пункту 4 статті 16-1 Закону до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пунктом 1 статті 16-3 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Тим самим, суд погоджується з доводами заявника, що вона, як вдова загиблого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю свого чоловіка [PERSON] . Очевидно, що факт смерті матері чоловіка заявника, тобто [PERSON] до дня його смерті може напряму вплинути на розмір частки в праві на одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю [PERSON] . Разом з цим, як вбачається з свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданого на тимчасово окупованій території України 05.01.2022 відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції міністерства юстиції лнр, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Краснодон (Сорокине) Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України. Факт смерті [INFO] в м. Сорокине Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України підтверджується фотографією пам`ятника з могили [PERSON] з відображенням дати народження та дати її смерті. Крім цього, в судовому засіданні факт смерті [PERSON] [INFO] в м. Сорокине Луганської області підтвердив і свідок [PERSON] , який є її сином. Потрібно зазначити, що на теперішній час свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території, не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки жодних правових наслідків на території України не створює, але вказує на юридичний факт смерті особи. Суд констатує, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» місто Сорокине є містом обласного значення в Луганській області та є тимчасово окупованим рф. При цьому, постановою Верховної Ради України від 12.05.2016 №1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» місто Краснодон Луганської області перейменоване на місто Сорокине. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (далі - Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Тим самим отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки, факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який розвиває принцип, що видані окупаційною владою документи, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таку ж позицію у своїй постанові від 22.10.2018 виснував Верховний Суд у справі №235/2357/17. Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Зважаючи на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду належними та допустимими доказами. В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. 07.05.2022 набрав чинності Закон України від 21.04.2022 №2217-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, внесено зміни до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до внесених змін будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику та/або іншим заінтересованим особам свідоцтво про смерть, виданого державним органом України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved