Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

22.07.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Карпатнафтохім», в якому просить ухвалити рішення про стягнення на її користь 46 506,24 грн. заборгованості з оплати праці, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи за період з 13.05.2025 до 22.07.2025. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 05.01.2005 до 12.05.2025 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який заборгував їй заробітну плату, внаслідок чого позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав. Враховуючи факт невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку провести повний розрахунок зі звільненим працівником, додатково просить стягнути із ТзОВ «Карпатнафтохім» обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи в сумі 40 572,24 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні неодноразово відкладався у зв`язку з ненаданням ТОВ «Карпатнафтохім» витребуваних судом документів за клопотанням сторони позивача. Ухвалою суду від 29.12.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. В установлений судом процесуальний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Сторони та їх представники в судові засідання не з`являлися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Дослідивши надані стороною позивача докази, витребувані судом докази та встановивши на їх підставі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з огляду на таке. Установлено з матеріалів справи, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , згідно із записами в трудовій книжці та відповідно до витягу з наказу № 317-К від 12.05..2025 працювала на ТОВ «Карпатнафтохім» на різних посадах. Звільнена з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (а.с.11-14). Відповідно до наданого до матеріалів оригіналу довідки ТОВ «Карпатнафтохім» (а.с.8) товариством нараховано, але не виплачено позивачу при звільненні 46 506,24 грн. заробітної плати, включаючи невиплачену вихідну допомогу при звільненні з роботи та грошову компенсацію за дні щорічної відпустки. Таким чином, заборгованість ТОВ «Карпатнафтохім» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні [PERSON] з роботи підтверджується належними, достовірними і допустимими доказами. Позивач [PERSON] зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених, частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення). У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (ч.1 ст.117 КЗпП України). Розглядаючи зазначений індивідуальний трудовий спір суду належить дати відповідь на питання додержання позивачем визначеного законом тримісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення як нарахованої заробітної плати, так і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] з роботи 12.05.2025. При цьому, законодавець не визначає чітко день, коли береться початок відліку такого строку. Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а також на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Кодекс законів України про працю (ст.115) визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим із виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Водночас, невиплата з вини роботодавця заробітної плати є триваючим правопорушенням, яке припиняється фактичним погашенням заборгованості з оплати праці добровільно чи під впливом певних обставин (на вимогу третіх осіб). У будь-якому разі, за наявності боргу з оплати праці роботодавець повинен розрахуватися з працівником, який звільняється, в останній день існування між сторонами трудових правовідносин чи на вимогу працівника, який був відсутнім на роботі у день свого звільнення не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Із позовної заяви вбачається, що позивач пов`язує початок обчислення визначеного законом строку звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, саме з датою її звільнення з роботи 12.05.2025. Не дочекавшись повного розрахунку у день звільнення, позивач, з додержанням тримісячного строку, звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати. Обґрунтовуючи свої вимоги до відповідача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] вказує у позовній заяві, що для проведення відповідного розрахунку згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок № 100) нею взято нараховану та виплачену їй заробітну плату за квітень-травень 2024 року, адже після цього вона постійно перебувала у відпустках без збереження заробітної плати на підприємстві до дня припинення трудового договору. Проте суд не може погодитися із наданими позивачем розрахунками з мотивів їх невідповідності нормам Порядку № 100, що пояснюється таким чином. Так, із матеріалів справи достеменно вбачається, що [PERSON] звільнена з роботи 12.05.2025 на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України і саме з цією датою пов`язані її вимоги до ТзОВ «Карпатнафтохім» щодо несвоєчасності проведеного розрахунку при звільненні з роботи, а також стягненні з відповідача середнього заробітку за затримку відповідного розрахунку. Як вбачається з чітких вимог абз.4,5 п.2 Порядку № 100 у всіх інших випадках, крім оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки, обчислення середньої заробітної плати проводиться з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом цих останніх двох місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відтак, у цій справі розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати [PERSON] з метою обрахунку заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з роботи 12.05.2025 можуть бути квітень-березень 2025 року (або попередні перед цим два місяці роботи працівника на підприємстві). Але у жодному з місяців розрахункового періоду [PERSON] не відпрацювала навіть одного робочого дня, тому середня заробітна плата згідно з наведеними вище нормами Порядку № 100 обчислена бути не може. Тим не менше, суд зазначає, що відповідно до п. 4 Порядку № 100, якщо у розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки середньої заробітної плати мають проводитися з установленого працівнику в трудовому договорі розміру тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до наданої на вимогу суду довідки ТОВ «Карпатнафтохім» № 3/2-16 від 09.12.2025 розмір посадового окладу провідного фахівця логістичного центру з відвантаження продукції управління виробництва етилену і поліетилену [PERSON] на дату звільнення з роботи останньої становив 12 500,00 грн. (а.с.30). Отже, середньоденний заробіток [PERSON] , обчислений згідно з вимогами п.4 Порядку №100 складе 581,39 грн. (12 500=12 500/43), де 43 кількість робочих днів за календарем п`ятиденного робочого тижня, яка припаде на квітень-березень 2025 року. На вказаний у позовній заяві період затримки розрахунку припадає 51 роб. день, тому середнній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] за вказаний період становитиме 29 650,89 грн. (581,39 грн х 51 роб.д.) Сумарно на користь позивача з ТОВ «Карпатнафтохім» підлягає до стягнення 76 157,13 грн. При цьому, відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 (справа №810/451/17) правової позиції, початок обчислення передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду з вимогою про стягнення з роботодавця на підставі ч.1 ст.117 цього Кодексу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи працівника необхідно обчислювати днем проведення відповідного розрахунку в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги необхідно задовольнити частково, сплачений позивачем судовий збір за вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ТОВ «Карпатнафтохім» пропорційно (87,45%) до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial