Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивач 16.10.2025 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезгаданим позовом в якому просив суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є особою, що має право зайняття житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером Серії №Б, №97270, від 08.01.1982 року, виданого відповідно до рішення виконкому Московської райради народних депутатів м. Києва від 28.12.1981 року за №653/22. На даний час відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там не проживають більше 11 років. Дані обставини підтверджуються Актами про не проживання осіб від 28.04.2015 року, від 05.12.2016 року, від 05.09.2017 року, від 23.01.2018 року, від 14.05.2019 року, від 08.09.2020 року, від 10.09.2021 року, від 20.02.2021 року, від 20.10.2023 року, від 29.01.2024 року, від 29.01.2025 року засвідченими «ЖЕД-1» КК Обслуговування житлофонду Святошинського району м. Києва. Таким чином, зважаючи, що протягом шести місяців відповідачі відсутні у згаданому житловому приміщенні, посилаючись на норми 71, 72 ЖК України позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2025 року справу розподілено судді Ключнику А.С. (а.с. 40). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 44). У підготовчому судовому засіданні відповідачем [PERSON] надано пояснення, що справді відповідачі тривалий час (з 2015 року) не проживають за адресою: [ADDRESS] , а їх реєстрація має формальний характер. Ухвало Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 55). У судове засідання позивач не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач є особою, що має право зайняття житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером Серії №Б, №97270, від 08.01.1982 року, виданого відповідно до рішення виконкому Московської райради народних депутатів м. Києва від 28.12.1981 року за №653/22 (а.с. 13). На даний час відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там не проживають більше 11 років. Дані обставини підтверджуються Актами про не проживання осіб від 28.04.2015 року, від 05.12.2016 року, від 05.09.2017 року, від 23.01.2018 року, від 14.05.2019 року, від 08.09.2020 року, від 10.09.2021 року, від 20.02.2021 року, від 20.10.2023 року, від 29.01.2024 року, від 29.01.2025 року засвідченими «ЖЕД-1» КК Обслуговування житлофонду Святошинського району м. Києва (а.с. 17-29). Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідачі більше шести місяців відсутні у житловому приміщенні розташованому за адресою: [ADDRESS] , особистих речей в ньому не зберігають, ним не цікавляться, залишили його добровільно. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності перешкод з боку відповідачів у користуванні спірною квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач є інвалід ІІ групи по ОРА з 13.09.2021 р. (довідка Солом`янської м/р МСЕК, м. Київ, серії 12 ААВ, №296064) та відповідно до закону звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, понесені судові витрати слід стягнути з відповідачів у рівних частинах в дохід держави по 304 грн. 70 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved