Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

позивач ТОВ "Українські фінансові операції" звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 20 травня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір № 4667737 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ "Лінеура Україна" зобов"язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов"язки, передбачені договором. Відповідно до зазначених умов договору ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов"язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Пейтек". В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 27.05.2024 року та відповідно кошти у розмірі 9 000 грн. від первісного кредитора згідно договору булинадіслані платіжною системою ТОВ "Пейтек" на карту споживача. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором №4667737 від 20 травня 2024 року у період з 20 травня 2024 року по 27 лютого 2025 року включно первісним кредитором було нараховано проценти з користування грошовими коштами, загальною сумою 72 387,46 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов"язань перед первісним кредитором, 27.02.2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже, до ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору №4667737 строк кредиту 360 днів з 20.05.2024 року по 15.05.2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 27.02.2025 року №27/02/2025 строк дії договору №4667737 від 20.05.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" з дати факторингу 27.02.2025 року донараховано відсотки за 76 календарних днів. (19 000 грн.*1,5%=284,99985 грн.*76 календарних дні = 21 659,9886 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 113 047,44 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 18 999,99 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 72 387,46 грн., та суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції" у розмірі 21 659,9886 грн. Також просить стягнути 2 422,40 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідач надіслав відзив на позовну заяву. Просить позовні вимоги ТОВ "Українські фінансові операції" задовольнити частково у сумі 18 999,99 грн., оскільки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зазначає, що позивач не привів умови договору позики у відповідність до Закону України "Про споживче кредитування" в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,5% в день, що суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства. Нарахування у даній справі відповідачу інфляційних втрат, 3% річних та застосування інших санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, є безпідставними. ТОВ "Українські фінансові операції" надіслав відповідь на відзив на позовну заяву. Просить задовольнити позов, оскільки встановлений сторонами розмір відповідальності не суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, а є наслідком договірної свободи сторін, тому відсутні підстави для зменшення розміру відсотків. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4667737, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 43024. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. На умовах, встановлених договором, ТОВ "Лінеура Україна" зобов"язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов"язки, передбачені договором. Відповідно до зазначених умов договору ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов"язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ КБ "ПриватБанк", що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Пейтек". 27.02.2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №27/02/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже, до ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором. В подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 27.05.2024 року та відповідно кошти у розмірі 9 000 грн. від первісного кредитора згідно договору булинадіслані платіжною системою ТОВ "Пейтек" на карту споживача. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору, [PERSON] , отримавши кредитні кошти свого зобов`язання щодо їх повернення та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 100 887,45 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту - 18 999,99 грн.,заборгованість за процентами - 72 387,46 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 9 500 грн. Вбачається, що відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору №4667737 строк кредиту 360 днів з 20.05.2024 року по 15.05.2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 27.02.2025 року №27/02/2025 строк дії договору №4667737 від 20.05.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" з дати факторингу 27.02.2025 року донараховано відсотки за 76 календарних днів. (19 000 грн.*1,5%=284,99985 грн.*76 календарних дні = 21 659,9886 грн. Відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Як встановлено судом, відповідно до п. 1.3 договору №4667737 від 20.05.2024 року строк кредиту 360 днів з 20.05.2024 року по 15.05.2025 року. на пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,45 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5%. Під час вирішення даного спору слід врахувати, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, однак вони повинні узгоджуватися із нормами Закону. Кредитний договір № 4667737 укладений 20.05.2024 року строком 360 днів. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року набрав чинності 24 грудня 2023 року. Тобто даний кредитний договір діяв після набрання чинності цим Законом. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовною заявою позивач надав розрахунок заборгованості за період з 28.02.2025 р. по 14.05.2025 року. Разом з тим, наведені позивачем розрахунки заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 04 лютого 2025 року по 14.05.2025 року, що проведені за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом, не узгоджуються із приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». З розрахунку заборгованості, з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», виходячи з того, що денна ставка відсотків, починаючи 24 грудня 2023 року має бути не більше 2,5% з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%; з 20 серпня 2024 року - не більше 1%,, сума заборгованості відповідача за період з 21.08.2024 року по 15.04.2025 року складає 96 896,39 грн. (18 999,99 грн. заборгованість за основною сумою кредиту + 68 396,40 грн. заборгованості за відсотками + 9 500 грн. заборгованість за штрфами/неустойками) . Суд вважає, що вказана сума у розмірі 96 896,39 грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором № 4667737 від 20.05.2024 року перед кредитором, що призвело до порушення прав останнього. У контексті наведеного, доводи відзиву відповідача частково знайшли своє об`єктивне підтвердження в судовому засіданні. Суд вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуваннм принципу пропорційності підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2 076,24 грн. сплаченого судового збору. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Таку правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим надання правничої допомоги у даній справі не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, позовна заява не є складною за своєю суттю. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд бере до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн та враховуючи незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, суд вважає, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу є невиправдано завищеним. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial