Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

І. Суть справи. Позивач [PERSON] , в інтересах та від імені якого діє адвокат Зибінська Г.В. (далі Позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: земельну ділянку площею 1,2626 га, що розташована на території Линовицької селищної ради, Прилуцького району Чернігівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що утворились внаслідок розподілу земельної ділянки площею 3,7879 га, що належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЧН № 045414 від 13.09.2004. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,7879 га, право власності на яку належало спадкодавцеві на підставі державного акта серії ЧН №04514 від 13 вересня 2004 року з кадастровим номером 7424155600:02:000:0013; відповідно до заповіту, посвідченого 23 березня 2003 року та зареєстрованого за №67, позивач прийняв спадщину у розмірі 1/3 частки, однак відповідачка, яка успадкувала 2/3 частки, оформила право власності на свою частину, виготовила технічну документацію із землеустрою та здійснила поділ земельної ділянки, унаслідок чого земельна ділянка площею 2,5253 га з кадастровим номером 7424155600:02:000:0426 була зареєстрована за нею, тоді як земельна ділянка, що відповідає частці позивача, не зареєстрована, у зв`язку з чим нотаріус Прилуцької районної державної нотаріальної контори (спадкова справа №349/2007) відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність витягу з Державного земельного кадастру, а державний кадастровий реєстратор повідомив про перенесення первісної земельної ділянки до архіву, що унеможливлює реалізацію позивачем свого права власності без звернення до суду. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання Позивач та його представник не з`явилися, але надали суду заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином померлого, [INFO] [PERSON] (а.с. 9, 11). За життя [PERSON] склав заповіт, який 23 березня 2003 року був посвідчений секретарем виконавчого комітету Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Леоновою В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 67. Відповідно до змісту заповіту, [PERSON] заповів своє майно у таких частках: 1/3 (одну третю) частину [PERSON] , [INFO] ; 1/3 (одну третю) частину [PERSON] , [INFO] ; 1/3 (одну третю) частину [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, а саме на земельну ділянку площею 3,7879 га, що розташована на території Линовицької селищної ради, Прилуцького району Чернігівської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН №04514, виданого Прилуцькою районною державною адміністрацією 13 вересня 2004 року, на підставі розпорядження Прилуцької районної державної адміністрації 13 вересня 2004 року №96, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 11, кадастровий номер якої: 7424155600:02:000:0013, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 17). Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована в Прилуцькій районній державній нотаріальній конторі під номером 349 (2007 р.), зареєстровано в реєстрі під №1-1839. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли: позивач [PERSON] , якому належить 1/3 (одна третя) частка майна; відповідачка [PERSON] , яка отримала 2/3 (дві третини) частки майна, у тому числі з урахуванням 1/3 (однієї третьої) частки, від якої відмовилася спадкоємець [PERSON] . Відповідачка оформила право власності на успадковане майно. У зв`язку з цим було розроблено технічну документацію із землеустрою та здійснено розподіл земельної ділянки, що належала спадкодавцеві. На частину земельної ділянки, успадкованої відповідачкою, проведено державну реєстрацію з присвоєнням кадастрового номера. У результаті розподілу земельної ділянки площею 3,7879 га, що належала [PERSON] , утворилось дві окремі земельні ділянки. На одну з них проведено державну реєстрацію з присвоєнням кадастрового номера 7424155600:02:000:0426, загальною площею 2,5253 га, яка належить [PERSON] (а.с. 13). Відомостей про державну реєстрацію другої земельної ділянки, на яку претендує позивач матеріали справи не містять. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька [PERSON] 1/3 (одну третю) частини земельної ділянки площею 3,7879 га, що розташована на території Линовицької селищної ради, Прилуцького району Чернігівської області, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, позивачу було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька в зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру на вищевказану земельну ділянку (а.с. 16). Державний кадастровий реєстратор, в свою чергу, роз`яснив про те, що земельна ділянка площею 3,7879 га, яка розташована на території Линовицької селищної ради, Прилуцького району Чернігівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належала на праві власності [PERSON] , перенесена до архіву в зв`язку з тим, що при оформленні відповідачкою права на успадковану земельну ділянку (частку) було розроблено документацію із землеустрою та проведено розподіл вказаної земельної ділянки (а.с. 15). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу), а частиною 1 статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних чи родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно зі статтею 380 Цивільного кодексу України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Частиною 1 статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину. З огляду на викладене та враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а відповідач [PERSON] , як інший спадкоємець, оформила право власності на частину спадкового майна, виготовила технічну документацію із землеустрою та здійснила поділ земельної ділянки площею 3,7879 га, у результаті чого було утворено дві окремі земельні ділянки, з яких одна площею 2,5253 га з кадастровим номером 7424155600:02:000:0426 зареєстрована за відповідачкою, тоді як інша земельна ділянка, на яку претендує позивач, станом на теперішній час не зареєстрована та право власності на неї не оформлено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відмова у задоволенні позову призведе до несправедливого позбавлення позивача його спадкового майна та становитиме втручання у можливість вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. VІІ. Розподіл судових витрат. Судові витрати суд залишає за позивачем, оскільки він просив їх не розподіляти.

Outcome: approved