Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У листопаді 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Троян Сергій Петрович звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Ірпінської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Леденьов Іван Сергійович, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. З метою прийняття спадщини [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом на частку земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 3222485200:04:018:0013 загальною площею 29,2039 га, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено на підставі неподання правовстановлюючих документів, які встановлюють право власності на частку земельної ділянки та не визначеність частки в праві спільної власності на зазначену земельну ділянку, що належить співвласникам. Позивач зауважує, що інші співвласники приватизували належні їм земельні ділянки, які були складовою земельної ділянки площею 29,2039 га аналогічно спірній земельній ділянці. Враховуючи вищенаведене, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно списку співвласників земельної ділянки, порядковий номер 022, частка у спільній власності становить 0,3443 га, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2024 року провадження у цивільній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29 січня 2024 року до суду надійшов відзив Ірпінської міської ради Київської області, у якому відповідач просив суд прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване рішення, а розгляд справи проводити за наявними у матеріалах справи доказами без участі його представника. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив суд прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване рішення, а розгляд справи проводити за наявними у матеріалах справи доказами без участі його представника. У судове засідання третя особа не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на дату винесення рішення суду не надано. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Враховуючи наведені норми, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) членства КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Судом встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської державної адміністрації Київської області № 492 від 17 жовтня 2004 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у спільну часткову власність 75-ти власникам (згідно додатка) земельних часток (паїв) в межах Михайлівсько-Рубежівської сільської ради за рахунок земель колективної власності КСП Агрофірма «Рубежівська» для ведення особистого селянського господарства в межах Мих.Рубежівської сільської ради земельні ділянки загальною площею 29,2039 га, з подальшим виготовленням державних актів на право власності. Згідно з додатком до зазначеного розпорядження (списком власників земельних часток (паїв)), під № 22 значиться [PERSON] , за якою закріплено земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,3443 га. Згідно з п. 5 Указу № 720/95 видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 372542, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області у відповідності з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року за № 147, зареєстрованого 01 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №521, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Агрофірма «Рубежівська»с. Михайлівка-Рубежівка, Києво-Святошинського району Київської області, розміром 3.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На підставі Указу № 720/95 було розроблено Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, які затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48 (далі - Методичні рекомендації). Відповідно до п. 1.2. Методичних рекомендацій, передача в натурі земельної частки (паю) провадиться громадянину, який має сертифікат на право на земельну частку (пай), згідно з його заявою. Пунктом 3.9. Методичних рекомендацій передбачено, що технічна документація щодо передачі земельної частки (паю) в натурі оформляється в трьох примірниках в обсязі відповідно переліку, що наведений в додатку № 5. Перший примірник видається власнику земельної ділянки, другий з журналом геодезичних вимірювань - зберігається в районному (міському) відділі земельних ресурсів, третій - залишається у землевпорядній або іншій організації, що виконує ці роботи. Вказана технічна документація є підставою для прийняття рішення місцевою радою про видачу державного акта на право приватної власності на землю, з визначенням цільового призначення. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної (міської) державної адміністрації (виконавчого комітету міської Ради). 08 липня 2003 року набрав чинності Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон). Відповідно до ст. 1 Закону, право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно зі ст. 2 Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 89 років, про що було зроблено відповідний актовий запис № 49, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя, [PERSON] склала заповіт від 28 листопада 2008 року, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Заповіт нотаріально посвідчено секретарем виконкому Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Вітвіцькою Катериною Федорівною та зареєстровано в реєстрі за № 293. Спадкоємець [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] , та у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця, подав відповідну заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом приватному нотаріусу Києво-Святошинського (нині - Бучанського) районного нотаріального округу Київської області Леденьову Івану Сергійовичу, яка міститься в матеріалах спадкової справи №61608335. 21 квітня 2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. були видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі № 1873 на житловий будинок загальною площею 127,6 кв.м. житлова площа 85,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі № 1874 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа: 0,2024 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі №1875 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Площа: 0,1707 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Статтею 3 Закону, визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). 21 серпня 2021 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1475/02-31. Так, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, що розташована на території Мих-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, що раніше належала її матері [PERSON] , яка померла [INFO] з причини відсутності правовстановлюючого документу на вищезазначене майно. Листом від 26 листопада 2024 року № 29-10-0.331-11441/2-24 ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області повідомило, що в архіві Відділу №4 наявний примірник сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №372542, який виданий на підставі рішення Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року №147 члену КСП Агрофірма «Рубежівська» гр. [PERSON] та зареєстрований у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №521. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] була членом КСП Агрофірма «Рубежівська», включеною до списку осіб на отримання земельних часток (паїв), набула право на земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 372542. Водночас, [PERSON] , як власник земельної частки (паю), за життя заяви щодо виділення її в натурі (на місцевості) земельної ділянки та видачі документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку не подала, державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (частину паю) нею проведено не було та відповідний документ не отримано. Викладене свідчить про те, що у позивача [PERSON] існують перешкоди в оформленні у нотаріальному порядку права власності на спадкове майно земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Порядок та умови прийняття спадщини визначено нормами ст. 1268 ЦК України. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Так, оцінюючи встановлені обставини, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно, що увійшло до спадкової маси. Водночас, суд зазначає, що спадкодавець за життя не набула права власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222485200:04:018:0013, загальною площею 29,2039 га, однак, як вбачається з матеріалів справи остання мала право на земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З огляду на зазначене, суд вбачає підстави до задоволення позову частково, а саме шляхом визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) розміром 3,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 372542, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області у відповідності з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 30 березня 2000 року за № 147, зареєстрованого 01 вересня 2000 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №521. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданого позову.

Outcome: partial