Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року. Їх спільні діти повнолітні та проживають окремо. З 2022 року вона фактично не проживає разом з чоловіком, сімейні стосунки фактично перестали існувати. Сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки кожен з них має різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Вона не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем і бажає розірвати шлюб. На примирення вона не згодна. Просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, правом на надання відзиву не скористався. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за її згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 06 вересня 1997 року виконавчим комітетом Байдівської сільської ради Старобільського району Луганської області за актовим записом №6 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво серії [NUMBER] від 06 вересня 1997 року), що підтверджується актовим записом про шлюб №00114912643 від 18 листопада 2025 року. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилася, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може і шлюб підлягає розірванню. При цьому, позивачу слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений нею при зверненні до суду, у розмірі 968,96 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved