Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Кременчуцького районного суду Полтавської області з дійсним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9894856621. 07.10.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» передає (відступає) Акціонерному товариству «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги до позичальників, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Фінансова Компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги за кредитними договорами. 15.05.2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого Акціонерне товариство «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні Акціонерному товариству «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами. Оскільки на даний час відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся із позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 37818,07 грн., з якої 14467,14 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 1,73 грн. сума заборгованості за відсотками, 23349,2 грн. заборгованість по комісії, а також понесені судові витрати. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2025 року було прийнято справу до провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, поштові відправлення, направлені за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідач суду не повідомив, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд постановив про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 9894856621 (а.с.5), відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 21700,00 грн. строком на 24 місяці, а позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №4856621, який є невід`ємною частиною цього Договору. Також 11 серпня 2020 року відповідач підписав паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4856621, який містить аналогічні умови кредитування викладені раніше у кредитному договорі, зокрема спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, розмір процентної ставки 10,00%, щомісячні проценти 6,00%, орієнтовна загальна вартість кредиту 52950,46 грн., реальна річна процентна ставка 166,40% (а.с.5 з/б-6). Позивачем на підтвердження виконання зобов`язання по кредитному договору з приводу надання грошових коштів у сумі 21700,00 грн. надано виписку по особовим рахункам кредитного договору 9894856621 [PERSON] за період з 11.08.2020 року по 15.05.2024 року, водночас судом встановлено, що фактично дана виписка здійснена за період з 21.09.2021 року по 15.05.2024 року та містить виключно нарахування відсотків та комісії, в той же час позивачем не доведено факт перерахування суми у розмірі 21700,00 грн. [PERSON] протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, як це передбачено кредитним договором № 9894856621 від 11 серпня 2020 року (а.с.45-53). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем у [PERSON] виникла заборгованість у загальному розмірі 37818,07 грн., яка складається з 14467,14 грн. основна сума боргу, 1,73 грн. заборгованість за відсотками, 23349,20 грн. заборгованість за щомісячними процентами (а.с.56). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Окрім того, судом встановлено, що представником позивача не доведено перехід прав вимоги до відповідача за даним договором позики як правонаступника прав та обов`язків ТОВ «ФК «ЦФР». 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а.с.11-12), у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до позичальників. 15 травня 2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф (а.с.13-15), відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог. Відповідно до реєстру прав вимог від 15 травня 2024 року до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року (а.с.18), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №9894856621 від 11 серпня 2020 року на загальну суму 37818,07 грн., яка складається з 14467,14 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1,73 грн. заборгованість за відсотками, 23349,20 грн. заборгованість по комісії. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 ч.1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. З даного приводу суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі №752/8842/14-ц, відповідно до якої у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Відповідно до статті 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно із положеннями статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Таким чином, суд приходить до висновку, що під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 вказала, що положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 24.04.2018 року у справі №914/868/17, від 18.10.2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. В той же час правовідносини між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] за кредитним договором виникли 11 серпня 2020 року, тобто пізніше ніж було укладено договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. За таких обставин, на час укладення вказаного договору про відступлення права вимоги у кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» було відсутнє право вимоги до відповідача за кредитним договором, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 07 жовтня 2016 року. В подальшому так само було відсутнє право вимоги до відповідача, яке б АТ «Таскомбанк» могло передати позивачу на підставі договору факторингу від 15 травня 2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9894856621 від 11 серпня 2020 року у розмірі 37818,07 грн. слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed