Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

16 грудня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", про стягнення заборгованості за кредитом. В позові зазначено, 24 січня 2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено Договір №3553368, за яким відповідач отримав у кредит 9650,00 грн. з обов`язком повернення, що відповідає умовам договору, однак свої зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. 26 серпня 2024 року було укладено договір №26082021, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3553368, укладеним з відповідачем. Таким чином ТОВ "Факторинг Партнерс" наділено правом вимоги до відповідача за договором №3553368. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3553368 від 24 січня 2021 року, що підлягає стягненню з відповідача, становить 28351,70 грн. На підставі зазначеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за Договором №3553368, в розмірі 28351,70 грн, судовий збір, в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24 січня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі, згідно ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про надання споживчого кредиту №3553368, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 9650,00 грн., строком на 12 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки за користування кредитом, в розмірі 0,95% в день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, яка застосовується у випадку погашення відповідачем заборгованості протягом 3 календарних днів після закінчення строку кредитування та стандартної процентної ставки за користування кредитом, в розмірі 1,9% в день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом. Вказаний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с.26-29,42). Також відповідачем того ж дня було підписано паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.50-51). Пунктом 4.3.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредитування продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше, ніж на 90 календарних днів поспіль. ТОВ «Авентус Україна» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, про що свідчить довідка ТОВ ФК «Контрактовий Дім» від 10 листопада 2025 року, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 28351,70 грн., яку за договором факторингу №26082021 від 26 серпня 2021 року було передано ТОВ «Факторинг Партнерс» (а.с.7-13,56-57). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 28351,7 грн., з яких 9650,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 18701,70 грн. заборгованість за відсотками (а.с.60-64). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розрахувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, в розмірі 28351,70 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 2422,4 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 13000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладеного з адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", прайс-лист адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс", заявку на надання юридичної допомоги №408 від 03 листопада 2025 року та витяг з акту №23 про надання юридичної допомоги від 28 листопада 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу за позовом до [PERSON] : за надання усної консультації 4000,00 грн. та за складання позовної заяви 9000,00 грн. (а.с.43-49). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 13000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача лише 5000,00 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: approved