Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Богуславського районного суду Київської області із даним позовом та просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що викликані особливими обставинами, у розмірі 18 400 грн., а саме: половину суми за придбані хокейні ключки вартістю 7 050,00 грн., половину суми за поїздки на чемпіонат України та оплату спортивної секції 4 275,00 грн., половину суми за лікування та обстеження дитини (включно із брекет-системою та діагностичними дослідженнями) 7075,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем, від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Судовим наказом Богуславського районного суду Київської області від 24.02.2023 року у справі 358/141/23 із відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, починаючи з 06.02.2023 року і до повноліття сина. Однак всі витрати, пов`язані із утриманням та розвитком дитини, вона несе самостійно, а саме оплачує гуртки, лікування, спортивні секції. Так, син займається хокеєм, демонструє значні успіхи та велику зацікавленість у цій справі, але розвиток здібностей та участь у чемпіонатах потребує значних фінансових вкладень та додаткових витрат на екіпірування, форму, поїздки. Також зазначила, що зверталася до лікаря-ортодонта з питання лікування зубів, постановки брекет-системи та додаткових обстежень. Усі ці витрати вона покривала самостійно, але має недостатній заробіток, і її коштів наразі не вистачає, тому просить половину понесених нею витрат на розвиток та лікування дитини стягнути із відповідача у судовому порядку. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно відомостей із Єдиного державного демографічного реєстру від 01.12.2025, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Уся поштова кореспонденція направлялася йому саме за цією адресою, однак судові повістки повернуті до суду без вручення із зазначенням причини «Адресат відсутній». Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, відзив до суду не подав, позивачка не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши всі наявні письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процессу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №07. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 3 червня 2022 року шлюб розірвано (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-13). Згідно довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради від 25 листопада 2025 року, позивач [PERSON] зареєстрована та проживає зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки ГО «Київська обласна федерація хокею» від 26 листопада 2025 року, [PERSON] є вихованцем школи хокею з 2016 року по теперішній час, яка діє на базі УНТЦ «Льодограй» (а.с. 16). Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсягїхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися післяїх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається данною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожені з батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися післяїх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичнихпослуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Позивачкою на обгрунтування своїх позовних вимог та підтвердження понесених витрат на дитину в якості письмових доказів додано ряд документів, а саме: квитанцію від 08.08.2025 на суму 800,00 грн. за КТ верхньої та нижньої щелепи; квитанції на оплату послуг стоматолога від 02.10.2024 на суму 500,00 грн. (за фіксацію брекета); квитанція на оплату послуг стоматолога від 03.09.2025 на суму 1600,00 грн.; квитанція на оплату послуг стоматолога від 01.11.2024 на суму 1400,00 грн.; квитанція на оплату послуг стоматолога від 21.11.2025 на суму 550,00 грн.; квитанція від 01.10.2025 на суму 500,00 грн. за проведення ехокардіографії [PERSON] ; чек від 01.10.2025 на суму 9100,00 грн. за ключку хокейну професійну; чек від 21.11.2025 на суму 7200,00 грн. за оплату послуг стоматолога; чек від 30.10.2025 на суму 1600,00 грн. за стоматологічні послуги; платіжні інструкції на суму 1000,00 грн. на 4000,00 грн. на оплату ключки хокейної; чеки (9 шт.) на суму 700,00 грн. кожен за сплату тренувань [PERSON] з хокею. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21). У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину. З огляду на викладене, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину, пов`язаних із лікуванням та розвитком здібностей. На підтвердження заявлених вимог надано письмові докази, зокрема довідку про заняття дитиною хокеєм та фіскальні чеки, платіжні інструкції, квитанції, що підтверджують понесені витрати на оплату занять та лікування дитини у стоматолога. Вказані витрати за своїм характером є саме додатковими витратами на дитину у розумінні ст. 185 СК України, оскільки пов`язані зі станом здоров`я дитини та розвитком її фізичних здібностей. Відповідач у судове засідання не з`явився, письмових заперечень щодо позовних вимог не надав, доказів на спростування доводів позивача або неможливості участі у додаткових витратах на дитину до суду не подав. За таких обставин суд бере до уваги надані позивачем докази як належні і допустимі, оскільки вони не спростовані іншою стороною та узгоджуються між собою, а заявлені вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини, а також інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 1331,20 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, з огляду на це, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved