Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

19 травня 2025 року до суду звернулась [PERSON] із позовом, в якому просить встановити факт непроживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою його реєстрації в [ADDRESS] в період з 1987 року та до часу його смерті [INFO] та встановити факт неприйняття обов`язкової частки у спадщині [PERSON] , [INFO] , після смерті її сина [PERSON] померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, який був посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубаревим І.Ю., згідно якого [PERSON] заповів все своє майно своїй дружині [PERSON] тобто позивачу. До складу спадщини входить 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивачка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші особи, зокрема відповідач [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. 3 1988 року та на час смерті спадкодавця (29.08.2021 р.) позивач проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачці та спадкодавцю в порядку спільної сумісної власності подружжя. Під час оформлення спадкових прав у нотаріуса, позивачці стало відомо, що вона не може оформити всі спадкові права, оскільки спадкодавець [PERSON] на час смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним у цій квартир зареєстрована його мати [PERSON] , [INFO] - відповідач має право на обов`язкову частку у спадщині. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дій від 17.04.2025 виданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чумак О.Д. за № 73/02-31, позивачу не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно без врахування обов`язкового спадкоємця, [PERSON] , яка на думку нотаріуса фактично прийняла спадщину [PERSON] , який помер [INFO] , так як на час смерті була зареєстрована разом з ним в [ADDRESS] . Однак, спадкодавець [PERSON] за вказаною адресою [ADDRESS] хоч і був зареєстрований, але постійно не проживав з 1988 року і до часу своєї смерті ( [INFO] ). Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду міста Харкова від 30 травня 2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.12.2025 постановлено цивільну справу за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва Олена Дмитрівна, про встановлення факту непроживання та неприйняття спадщини розглядати в порядку заочного розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Царьова Р.В. підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подававала. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва О.Д. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подававала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є подругою її мами, у зв`язку з тим, що свідок мешкала в селі та до міста Харкова було складно добиратися на роботу та навчання, [PERSON] запропонувала свідку жити разом з її сім`єю у них вдома. В період з 2014 по 2020 рік свідок проживала разом з сім`єю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме з [PERSON] , [PERSON] та їх сином до поки не вийшла заміж та не почала проживати разом з чоловіком. Після переїзду свідок часто приходила до [PERSON] в гості. Також свідок зазначила, що подружжя [PERSON] розповідали, що за адресою [ADDRESS] проживають з 1985-1987 років, [PERSON] одружилися за 5 років до купівлі будинку за вказаною адресою. В середині 2019 у [PERSON] виявили рак та 29.08.2021 останній помер вдома за адресою: [ADDRESS] , на поховані померлого свідок була присутня. Лікуванням [PERSON] займалася його дружина [PERSON] та за місцем проживання хворого приходив лікар. Стосунки між [PERSON] та її сином [PERSON] були натягнуті, оскільки [PERSON] постійно його повчала. [PERSON] проживала на Павловому полі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою познайомилися на роботі в 1998 року, з того часу перебувають в гарних відносинах, була знайома з її чоловіком [PERSON] , який проживав зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] до 2021 року, а саме до своєї смерті. Свідок зазначив, що разом з [PERSON] возили кожної неділі до [PERSON] продукти харчування за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] завжди повчала свого сина [PERSON] та казала, що він не приходить до неї. Після 2020 року свідок два рази на неділю могла приходити до сім`ї [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер в себе вдома за адресою [ADDRESS] . Лікуванням та похованням [PERSON] займалася [PERSON] . [PERSON] була присутня на похованні [PERSON] . Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Так, судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 31.08.2021 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Харків, Харківської області. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 616 від 29.08.2021 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] вдома, а саме в [ADDRESS] . Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.08.1983, [PERSON] , [INFO] , 07.08.1983 уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис 1947. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Також вищевказаний факт підтверджується інформацією з копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034505706 від 06.01.2022. Відповідно до заповіту від 09.07.2021 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1854, бланк НРЕ 636515, [PERSON] , [INFO] , заповів все має майно, де воно не знаходилося та з чого воно не складалося, та взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на яке за законом він матиме право [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Чуєва О.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2025 року за № 73/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] без врахування частки обов`язкового спадкоємця, [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та на час смерті був зареєстрований в [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі-продажу від 01.10.1988 посвідчено державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Моровим Г.В, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3500 [PERSON] купила 71 соту частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.08.2007 посвідчено державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Червенком І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-670 [PERSON] прийняла у власність 29/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії витягу з Державного реєстру правочинів № 44999543 від 23.08.2007 набувачем 29/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2007, номер у реєстрі нотаріальних дій: 1-670, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Червенком І.В. є [PERSON] , ІДН: [NUMBER] , адрес: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2019 посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 5828 [PERSON] , [INFO] , прийняв у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,5 кв.м., сплативши за неї обумовлену цим договором грошову суму. З копії акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.04.2025 виданого головою Житлового кооперативу «Калина-48» Світланою Міхеєвою-Вороновою вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] за адресою своєї реєстрації, а саме: [ADDRESS] , починаючі з 2019 року до часу своєї смерті [INFO] не проживав. Як убачається з копії медичної довідки лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 24» ХМР Качанова О.О. [PERSON] , 1955 року народження, проживав за адресою: [ADDRESS] та з 1998 року спостерігався в територіальному медичному об`єднанні Ленінському районі лікарем терапевтом [PERSON] , з яким у 2018 році хворий заключив декларацію. Хворий [PERSON] викликав лікаря додому за адреою: [ADDRESS] та лікар відвідував останнього тільки за вищевказаною адресою до смерті хворого. Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68023235 від 06.01.2022, у спадковому реєстрі інформація за параметрами запиту « [PERSON] » « [PERSON] » відсутня, що свідчить про те, що заяви про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини, після смерті, ніким подано не було. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68023273 до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є тип реєстрації: реєстрація спадкової справи № 68951199; дата та час реєстрації: 06.01.2022, спадкодавець: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , дата смерті [INFO] . З копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68023288 від 06.01.2022 вбачається, що інформація за параметрами запиту « [PERSON] » « [PERSON] » знайдено таку інформацію, а саме: заповіт 67954101, стан чинний, бланк НРЕ 636515, номер в реєстрі нотаріальних дій -1854, дата посвідчення [NUMBER] , місце посвідчення Харківська обл., Харківський міський приватний нотаріус Зубарєв І.Ю., інформація про заповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК Україн). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 цього Кодексу). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд вважає, що факт не проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою його реєстрації в [ADDRESS] в період з 1987 року та до часу його смерті [INFO] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Щодо заявлених позивачем вимог про визнання відповідача такою, що не прийняла спадщину через встановлення факту постійного не проживання її зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, не відповідає способам захисту, передбаченим статтею 16 ЦК України та положенням Книги Шостої ЦК України «Спадкове право». Факт неприйняття [PERSON] спадщини, підлягають встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога в порядку позовного провадження в окремій цивільній справі. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №569/15147/17 (провадження №61-39308св18) та у справі №592/7860/17 (провадження №61-43757св18), а також в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №755/29462/13-ц (провадження №61-1131св18). Ефективним способом захисту прав позивачки є визнання права власності на спадкове майно в цілому, однак таких вимог [PERSON] не заявляла. Факт, про який позивачка просить ухвалити рішення у цій справі щодо визнання особи такою, що не прийняла спадщину, підлягають встановленню при розгляді позову про визнання права власності на спадщину. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови вказаної позовної вимоги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.04.2025 у справі № 305/2221/21. З урахуванням встановленого, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування обраного позивачкою способу захисту, оскільки він не відновлює будь-яких порушених прав та інтересів позивачки і не узгоджується із положеннями ст. 16 ЦК України. Подібні висновки викладені у постановах Верховний Суд від 26.07.2023 року у справі № 641/3893/20 та від 02.04.2025 року у справі № 751/344/23. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач зазначає, що судові понесені ним витрати складаються з судового бору у розмірі 2422,40 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується квитанцією від 14.05.2025. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial