Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 28.02.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", Код ЄДРПОУ: 38548598) і фізичною особою, якою є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1356-4675. Як вказує позивач, за умовами Договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняла кредитні кошти в розмірі 20000 грн, строк кредитування 3000 днів, базовий період 30 днів, промо-ставка -2% в день, стандартна % ставка - 2,50% в день. Як зазначає позивач, у зв`язку з невиокнанням Позичальником своїх зобов`язань, виникла заборгованості у розмірі 155000 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 гривень,- прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 135 000,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1356-4675 від 28.02.2024 р., в розмірі 88 000,00 гривень, з яких:- прострочена заборгованість за кредитом - 20 000,00 гривень;- прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 68 000,00 гривень; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, визначено порядок розгляду справи - в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] в особі свого представника [PERSON] 16 жовтня 2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано відзив на позов. За змістом відзиву, відповідач визнає позовні вимоги частково, в розмірі 20000 грн. за тілом кредиту та 3000 грн за відсотками. Заперечуючи проти позову в іншій частині, вказує, що позивач, всупереч умовам договору, застосував інший строк, ніж передбачений договором, а також відмінну від договірних умов відсоткову ставку. Зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Посилаючись на норми ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", зазначає, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Вважає розмір нарахованих позивачем відсотків непропорційно великою сумою компенсації (понад 50% вартості кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового розгляду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. За змістом ч. 12 ст. 11 ЗУ "Про електрону комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про електрону комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. 28.02.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", Код ЄДРПОУ: 38548598 і [PERSON] було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1356-4675, за процедурою, передбаченою для укладення електронних договорів, що визнається учасниками справи. Згідно з умовами кредитного договору 1356-4675 від 28.02.2024 р. кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 20000 грн.; строк кредитування 300 днів; строк кредитування (базовий період) 30 днів; стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування Кредитом, денна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування Кредитом. Перерахування грошових коштів відповідачу за кредитним договором підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. З розрахунку заборгованості за договором, який надав позивач, вбачається, що обсяг позовних вимог становить 88000 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 20000 грн., за процентами - 68000 грн.. Відповідач у поданому до суду відзиві на позов визнає позов в частині вимог про стягнення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 20000 грн., за процентами - 3000 грн.. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується як укладення кредитного договору, так і його виконання з боку кредитора ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", оскільки часткове визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права та не впливає на обов`язки третіх осіб, суд приймає визнання позову відповідачем в частині позовних вимог у розмірі 23000 грн., які складаються з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000 грн., за процентами - 3000 грн.. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами, суд керується наступним. В наданому позивачем примірнику договору про відкриття кредитної лінії обумовлено базовий період кредитування 30 днів (п. 2.3, п. 5.3.1, в яких зазначена і сума нарахованих процентів за користування кредитом - 12000 грн.), та строк кредитування 300 днів (п.4.12). Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України). Вирішуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд застосовує також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на те, що у подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"), суд надає оцінку договірним умовам. Як вбачає суд зі змісту кредитного договору 1356-4675 від 28.02.2024р., ним визначаються фактично два строки, в межах який здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів - 30 днів та 300 днів. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. З огляду на положення ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відтак, суд доходить висновку, що в даному випадку при здійсненні перевірки правильності нарахування відсотків за користування позикою, слід керуватися саме строком сплати відсотків, який перебачений договором - 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Таким чином, розмір відсотків за користування коштами за кредитним договором №1356-4675 в межах 30-денного строку кредитування становить 15000 грн (20000, 00 х 2, 50%/100 х 30). При цьому, згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що в межах 30-денного строку кредитування відповідачем здійснено погашення відсотків за користування кредитом у розмірі 12000 грн. Ця обставина не заперечується сторонами, а відтак - не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК. Отже, заборгованість за відсотками становить 3000 грн (15000 грн-12000 грн) . З огляду на викладені мотиви і висновки суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в розмірі 23000 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 20000 грн., за відсотками - 3000 грн.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України). Положеннями частин першої та другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з позовною заявою, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. З огляду на те, що позов задоволено частково, на 26,14%, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 633,22 грн (2422,40х35,15%) Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: partial