Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позиція позивача. Товариство з обмеженою відповідальністю 'ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН' звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13120 грн., витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500, 00 грн. та сплачену суму судового збору 2422, 40 грн. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 04.02.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1535287 (далі Кредитний договір або Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 4000, 00 гривень Дата надання кредиту: 04.02.2021 року Строк кредиту :30 днів Валюта кредиту: UAH Цільове призначення - на споживчі потреби Стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 13120, 00 грн., (тринадцять тисяч сто двадцять гривень 00 копiйок), яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 4000.00 грн (чотири тисячі гривень 00 копiйок); прострочена заборгованість за процентами в розмірі 9120.00 грн (дев`ять тисяч сто двадцять). Згідно умов кредитного договору, Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Клієнтом. На підтвердження видачі, Товариством, кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 04.02.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що в свою чергу являється доказом видачі кредитних коштів. 07.09.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 1535287 від 04.02.2021 укладеним з [PERSON] (далі Відповідач). Рух справи в суді. Ухвалою судді від 15.08.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Обґрунтування заперечень відповідача. Від представника відповідача Пілігріма П.О. надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що відповідно до платіжної інструкції № 42 від 08.09.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» на користь ТОВ «Лінеура Україна» здійснило плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021 року в сумі 1115257,78 грн. Таким чином, Права Вимоги перейшли до Фактора лише 08.09.2021 року, після виконання вимог п. 7.2 Договору. Однак, вже 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що перейшло до кредитора. Однак, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» не мало права укладати з ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» договір відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року, оскільки право вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло лише 08.09.2021 року після здійснення плати за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021 року. Разом з тим, надані матеріали справи не підтверджують та не вказують на отримання відповідачем коштів на підставі пред`явлених суду договорів та платіжних доручень, а отже не вказують на наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, а отже не вказують на виконання обов`язку первісного кредитора щодо надання кредиту. Окрім цього, вказує на відсутність у матеріалах справи первинних документів оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 1535287 від 04.02.2021 року, зокрема таким є виписка по особовому рахунку. Розрахунок заборгованості та лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», на які посилається позивач, не є первинним документом. Позивачем не надано розрахунок заборгованості за кредитом , а наданий позивачем розрахунок у документі з назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором № 1535287» не відповідає критерію розрахунку, оскільки за вказаним додатком не можливо здійснити контррозрахунок та переконатися у вірності заявлених позовних вимог. Відсутність необхідних відомостей таких як період нарахування та застосована відсоткова ставка вказують на необгрунтованість позовних вимог, а отже не має доказової сили. Позивачем не надано доказів про те, що досудова вимога дійсно була направлена відповідачу поштовим відправленням, чи в інший спосіб, як і не відомі обставини щодо отримання чи неотримання відповідачем цієї вимоги. Відповідач заперечує факт отримання такої вимоги. Крім того, позивачем не надано доказів наявності ліцензій і у інших фінансових установ, з якими були укладені договори факторингу щодо відступлення права вимоги за Договором кредитної лінії, а саме ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», що унеможливлює підтвердження законності укладення договорі факторингу та правових підстав вимоги позивача. Також представник позивача, просив відмовити в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнути понесені витрати відповідача. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника позивача ТОВ 'ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН' надійшла заява згідно якої він просить проводити розгляд справи за відсутності представника ТОВ 'ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН', позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Пілігрім П.О. в судове засідання не з`явилися. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як сторони по справі щодо позову свою позицію висловили в письмових поясненнях та заявили відповідні клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю 'ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН' звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13120 грн., витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500, 00 грн. та сплачену суму судового збору 2422, 40 грн. В обгрунтування позову позивач зазначив, що 04.02.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1535287 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 4000, 00 гривень Дата надання кредиту: 04.02.2021 року Строк кредиту :30 днів Валюта кредиту: UAH Цільове призначення - на споживчі потреби Стандартна процентна ставка 1,9 % в день. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 12.06.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 13120, 00 грн., (тринадцять тисяч сто двадцять гривень 00 копiйок), яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 4000.00 грн (чотири тисячі гривень 00 копiйок); прострочена заборгованість за процентами в розмірі 9120.00 грн (дев`ять тисяч сто двадцять). Згідно умов кредитного договору, Позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Клієнтом. На підтвердження видачі, Товариством, кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 04.02.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що в свою чергу являється доказом видачі кредитних коштів. 07.09.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-07092021 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 1535287 від 04.02.2021 укладеним з [PERSON] (далі Відповідач). Щодо відсутності набуття позивачем права вимоги до відповідача За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідност. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Згідно вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електроннукомерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, законодавство визначає «електронним доказом» інформацію в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Відтак, якщо документ в електронній формі містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи, а також є допустимим та прийнятним з точки зору форми та змісту, то такий документ може бути визнаний електронним доказом та прийнятий судом. Стаття 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Суд має ігнорувати електронні докази при неподанні оригіналу при дотриманні відповідною стороною умов ч. 5 ст. 100 ЦПК - у зв`язку з ненаданням оригіналу електронного доказу на клопотання опонента, в якому висловлено сумнів та заявлено про витребування оригіналу (Верховний Суд постанова у справі № 568/879/17). Судом встановлено, що 04.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1535287, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1, 9% річних, що становить 0,01% в день від суми кредиту. Згідно додатку № 1 до договору № 1535287 від 04.02.2021 року разом до сплати 6280 грн., з яких сума кредиту - 4000,00 грн., сума нарахованих процентів 2280, 00 грн. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, сума/ліміт кредиту 4000,00 грн., строк кредитування 30 днів, мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби, спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем, не пізніше трьох календарних днів від дати підписання договору. Процентна ставка, відсотків річних: за стандартною процентною ставкою - 693,50% річних (або 1,90% в день). Загальні витрати за кредитом: за стандартною процентною ставкою 2280, 00 грн., за зниженою процентною ставкою 2280, 00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі): за стандартною процентною ставкою 6280, 00 грн., за зниженою процентною ставкою 6280, 00 грн. Реальна річна процентна ставка: за стандартною процентною ставкою - 693,50%, за зниженою процентною ставкою - 693,50%. Згідно наданої ТОВ «Лінеура Україна» довідки про ідентифікацію 04.02.2021 року на номер телефону [NUMBER] було відправлено одноразовий ідентифікатор Н788. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка є належним та допустимим доказом укладання сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ«ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] не був би укладений. Згідно інформаційної довідки № 2643_250702151022 від 02.07.2025 року ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» як технологічний оператор платіжних послуг через платіжний сервіс «iPay» було проведено транзакцію 04.02.2021 в розмірі 4000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] , номер транзакції 79492929, що також суд визнає належним та допустимим доказом. 07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено договір факторингу № 1-07092021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), в тому числі й за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 08.09.2021 року № 42 ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» заплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у сумі 1115257,78 грн., призначення платежу: оплата ціни відступлення права вимоги за договором факторингу № 1-07092021 від 07.09.2021 року без ПДВ. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-07/09/2021 від 07.09.2021 року від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 1535287 від 07.09.2021 року на загальну суму 13120, 00 грн., з яких: 4000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 9120, 00 грн. - залишок по відсотках. 07.09.2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» було укладено договір відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» належні йому права вимоги за кредитни договором, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заміняє ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуває статус правонаступника кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні та усіх судових спорах, пов`язаних з правом вимоги. Відповідно до платіжної інструкції від 08.09.2021 року № 379 ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заплатило ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» грошові кошти у сумі 1120257,78 грн., призначення платежу: оплата послуг згідно договору відступлення права вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року без ПДВ. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021 від 07.09.2021 року від ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до відповідача за договором № 1535287 від 04.02.2021 року на загальну суму 13120, 00 грн., з яких: 4000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 9120, 00 грн. - залишок по відсотках. Згідно наданої ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1535287 від 04.02.2021 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за кредитним договором № 1535287 від 04.02.2021 року станом на 12.06.2025 складає 13120, 00 грн., з яких: 4000,00 грн. залишок по тілу кредиту, 9120, 00 грн. - залишок по відсотках. Таким чином, із матеріалів справи судом встановлено, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1535287 від 04.02.2021 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н788, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину. Тому судом встановлено, що відповідач укладав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1535287 від 04.02.2021 року в електронному вигляді з ТОВ «Лінеура Україна» та підписав його електронним підписом, а також, що він отримав електронний підпис або електронний цифровий підпис. За умовами зазначеного договору було передбачено надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку підтверджений належним та допустимим доказом, а саме інформаційною довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2643_250702151022 від 02.07.2025 року. Суд доходить висновку про доведення позивачем отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у сумі 4000,00 грн., які в добровільному порядку відповідачем не були повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», яке набуло право вимоги. Крім того, ставлячи підпис під договором відповідач таким чином підтвердив, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. При цьому, факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджено наявними матеріалами в справі, оскільки грошові кошти за договором № 1535287 від 04.02.2021 року перераховувались на банківську платіжну картку № [NUMBER] вказану відповідачем в даному договорі. Доказів, які спростовують заявлені вимоги в цій частині суду не надано. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Суд зазначає, що надані копії договору факторингу № 1-07092021 та договору відступлення прав вимоги № 2-07/09/2021, витяги з реєстру боржників та платіжні інструкції є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Суд звертає увагу на те, що позивачем доведено факт укладання договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за договором про споживчий кредит, шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи. При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відтак, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» підтвердив свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1535287 від 04.02.2021 року. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів у сумі 4000,00 грн., які в добровільному порядку відповідачем не були повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», яке набуло право вимоги. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р у справі №300/438/18. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1.3 договору № 1535287 від 04.02.2021 року строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору, 06.03.2021 рік. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тобто, строк кредитування згідно умов договору та графіку платежів закінчився 06.03.2021 року включно. Натомість, як вбачається з наданої ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1535287 від 04.02.2021 року, заявлена до стягнення заборгованість за процентами в розмірі 13120, 00 грн. була обрахована за період з 04.02.2021 року і по 12.06.2025 року, тобто, поза межами визначеного сторонами строку кредитування, що не відповідає наведеним вище нормам цивільного законодавства та висновкам Верховного Суду. Умовами п. 4.1.1. кредитного договору передбачена можливість продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору. Тобто, продовження строку кредитування є прерогативою позичальника. В матеріалах справи відсутня копія додаткової угоди про ініціювання продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що відповідачем було укладено з ТОВ «Лінеура Україна» додаткову угоду до договору № 1535287 від 04.02.2021 року, суд доходить висновку, що строк кредитування закінчився саме 06.03.2021. При цьому, згідно п. 1.4.1. стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. цього договору. Відтак, за період з 04.02.2021 року по 06.03.2021 року розмір процентів за користування кредитними коштами складає 2280, 00 грн. з розрахунку 4000,00 грн. х 1,90% х 30 днів. З огляду на викладене, нарахування позивачем за договором № 1535287 від 04.02.2021 року процентів не підтверджено належними доказами, а заявлена ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» вимога в частині стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 9120 грн., є безпідставною та не підлягає до задоволення. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором № 1535287 від 04.02.2021 року, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованості за кредитним договором № 1535287 в розмірі 6280, 00 грн., з яких 4000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 2280, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо судових витрат позивача. Крім того, Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» підлягають задоволенню частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1153,06 грн. (задоволені позовні вимоги 6280, 00 грн.) х 100% : 13120 (заявлені позовні вимоги) = 47, 87 % (процент задоволених позовних вимог), 2422, 40 грн (сплачена сума судового збору) х 47, 87 %: 100% = 1153,06 грн.). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач наддав до суду копію договору про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025 року, з якого вбачається, що ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» уклало з адвокатом Пархомчук С.В. договір про надання правової допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 8096/10, акт про отримання правової допомоги від 01.09.2025 року, платіжну інструкцію № 984 від 01.09.2025 року Крім того, з акту про отримання правової допомоги від 01.09.2025 року, згідно з яким адвокатом Пархомчук С.В. надано ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» наступні послуги з надання правової допомоги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 1535287 від 04.02.2021 року (1 год.) - 2000,00 грн., складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики (2,5 год.) - 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 год.) - 3000,00 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн.. Загальна вартість за послуги з надання правової допомоги складає 10500,00 грн. Проаналізувавши акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року, суд вважає, що такі види правових послуг, як: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та [PERSON] в рамках кредитного договору № 1535287 від 04.02.2021 року; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи; моніторинг аналіз судової практики; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial