Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у незареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] ) і донька [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] ). Їх малолітні діти на даний час проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні і вихованні та матеріальний стан позивача не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дітей. Зазначені обставини змушують позивачку звернутися до суду з цим позовом про стягнення аліментів з відповідача на належне і систематичне матеріальне утримання дітей. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 07 січня 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову, якою він визнає вимоги, не заперечує проти задоволення позову про стягнення з нього аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі, зазначеному у позовній заяві. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей, які на теперішній час є малолітніми, а саме: син [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] ) і донька [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] ), у свідоцтві про народження яких батьком записаний [PERSON] , відповідач у справі, а в графі «мати» - [PERSON] , позивачка в справі. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.1 ст.179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до приписів ч.1 ст.183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням викладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали цієї цивільної справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Суд уважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 50 000,00 гривень на двох дітей щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 23 грудня 2025 року і до досягнення вказаними дітьми повноліття. На думку суду такий розмір аліментів, враховуючи позиції сторін, є співмірним до потреб малолітніх дітей та відповідає таким засадам як справедливості, добросовісності, розумності й не суперечить доказам, які містяться в матеріалах справи. У відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру, розмір якого, відповідно до п. 1) п 1. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З врахуванням п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову в цій справі становить 300 000,00 грн (триста тисяч гривень 00 коп.). Сума судового збору, яку належить стягнути з відповідача на користь держави становить 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.). На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved