Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У березні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2004 року по 05.09.2007 року. Від даного шлюбу [INFO] народилася дитина - [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця, починаючи з 30.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін. Таким чином, до 18 років [PERSON] отримувала від [PERSON] аліменти на дитину, оскільки на час звернення позивач проживала разом із матір`ю та перебувала на її утриманні. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 22.01.2025 року, [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] . [INFO] [PERSON] досягла повноліття. З травня 2022 року позивач разом із [PERSON] не проживає, оскільки остання виїхала до Польщі протягом останнього року спілкування з позивачем не підтримує, матеріально не допомагає. Відповідач [PERSON] життям позивача не цікавиться, фінансової допомоги не надає. З 01.09.2022 року позивач є студенткою третього курсу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, денної форми навчання за спеціальністю «052 Політологія», освітньо-кваліфікаційній рівень бакалавр, термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року. Загальна вартість навчання складає 20 800 грн. за рік., тобто, 83 200 грн. за ввесь період навчання. На теперішній час позивач проживає разом із бабусею та дідусем. У зв`язку із навчанням позивач не має змоги працювати та самостійно себе утримувати, власного доходу не має, стипендію не отримує, несе витрати на проїзд до навчального закладу, на поповнення мобільного зв`язку, придбання навчальної літератури, учбового приладдя, витрати на копіювання та роздруківку документів. Для забезпечення власних потреб позивачу необхідна покупка побутової техніки і посуду, харчування, придбання засобів особистої гігієни, проводити дозвілля і відпочинок. Значні кошти витрачаються позивачем на одяг та взуття. Відповідачі наразі є працездатними особами, а тому мають змогу утримувати повнолітню доньку у зв`язку із її навчанням. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить стягнути із відповідачів аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі по 5 000 грн. з кожного відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, чи до досягнення позивачем 23 років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане раніше, та вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпра від 13.03.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 30.04.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Журікова І.В. через систему «Електронний суд» направила до суду відзив на позовну заяву у якому зазначила, що якщо в судовому засіданні буде доведено належними та допустимими доказами факт навчання позивача і розмір витрат на навчання як стверджує позивач, відповідач позовні вимоги визнає частково, та просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача у зв`язку із навчанням аліменти у твердій грошовій у розмірі - 2 554,00 грн., з яких: 1 040 грн. за навчання та 1 514 грн. - 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 01.01.2025 року, а у разі не підтвердження факту навчання та заявленої позивачем вартості навчання просила суд визнати неналежними доказами надані позивачем документи і відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що вказані в позові витрати позивачки на інтернет, копіювальну техніку, проїзд до навчального закладу, засоби зв`язку, зошити та канцелярське приладдя, харчування та інше, не підтверджено розрахунками та будь-якими доказами та/або фактично понесеними витратами. На думку представника, вимоги позивача ґрунтуються на припущені. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу. На теперішній час відповідач [PERSON] отримує нерегулярний, мінливий дохід, має хронічні захворювання, які потребують періодичного медичного обстеження та лікування, що не є безкоштовним. Окрім цього, відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів, як обов`язкові витрати відповідача [PERSON] , які нею здійснюються. Станом на сьогоднішній день, відповідач [PERSON] не має у власності будь-якого нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів. На думку представника, відповідач [PERSON] не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у заявленому нею розмірі, однак відповідач, усвідомлюючи необхідність здійснення утримання доньки, об`єктивно може сплачувати аліменти у розмірі 2 554 грн. щомісячно. Разом з тим, батько позивача - відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має певний дохід і відповідно спроможний надавати матеріальну допомогу свій дочці, яка навчається. Окрім того, батько позивача також зобов`язаний в рівній частині утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29.05.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів було задоволено, витребувано у Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» відповідну інформацію. 01.07.2025 року на адресу суду надійшла відповідь від Національного технічного університету «Дніпровська політехніка». 03.07.2025 року відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги визнав частково та просив стягнути із нього на користь позивача у зв`язку із її навчанням аліменти у твердій грошовій у розмірі - 2 554,00 грн., з яких: 1 040 грн. 50% за навчання та 1 514 грн. - 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 01.01.2025 року. В обґрунтування заперечень зазначив, що вказані в позові витрати позивачки на інтернет, копіювальну техніку, проїзд до навчального закладу, засоби зв`язку, зошити та канцелярське приладдя, харчування та інше, не підтверджено розрахунками та будь-якими доказами та/або фактично понесеними витратами. Зазначив, що з огляду на матеріальне становище відповідача, відсутність стабільного доходу, сума аліментів не повинна погіршувати становище відповідача порівняно зі становищем одержувача аліментів. На утриманні відповідача перебуває його матір, яка є пенсіонером. Також відповідач має проблеми із шлунково-кишковим трактом, хронічний холецистит, гастрит, варикозну хворобу нижніх кінцівок, хронічну венозну недостатність. На теперішній час доходи відповідача не дають у повному обсязі задовольнити потреби доньки, приміщення під офіс, яке він орендував, не приносило доходів і відповідач змушений був відмовитися від офісу. Також надав виписки з банків та відомість з податкової інспекції за І квартал 2025 року. Відповідач у повній мірі усвідомлює необхідність здійснення утримання доньки, яка продовжує навчання, однак об`єктивно можливою сумою до сплати є 2 554,00 грн. на місяць. При цьому, мати позивача також зобов`язана в рівній частині утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. 09.09.2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив у якій вона зазначила, що до матеріалів позовної заяви було надано належні та допустимі докази, які підтверджують навчання позивача у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук. Питання наявності заборгованості по оплаті навчання не є предметом вказаного позову. Представник відповідача зазначає у відзиві, що відповідач [PERSON] несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, однак відповідних доказів не надає. Щодо надання довідок про звернення [PERSON] за медичною допомогою, позивач звертає увагу, що за висновками дослідження виявлено низький гемоглобін, що не є тяжким захворюванням. Окрім того, [PERSON] перебуває на території Польщі, як біженець з України, а тому все медичне лікування для неї безкоштовне. Відповідач [PERSON] продовжує свою підприємницьку діяльність, у 2023 році виїжджав у Францію, де на теперішній час проживає його мати, і йому було зроблено операцію. Зазначає, що кошти на адвокатів, проживання закордоном і власний бізнес у відповідачів є, але, з їх слів, на утримання єдиної доньки немає. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 15.10.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] було задоволено, зобов`язано позивача [PERSON] надати суду відомості (довідку) про зарахування на ІV курс Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» та докази оплати за навчання за ІV курс у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка», а також витребувано із ГУ Державної податкової служби України у Дніпропетровській області відомості про джерела та розмір доходів за період 2024 - 2025 року щодо: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 06.11.2025 року до суду від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшли витребувані документи. 27.11.2025 року позивач [PERSON] надала до суду відповідні документи на виконання ухвали. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, письмово просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, натомість її представник - адвокат Журікова І.В. письмово просила судове засідання проводити за відсутності відповідача та її представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, письмово просив судове засідання проводити за його відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати відзив на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 22.01.2025 року, [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] (а.с. 7). На даний час повнолітня донька [PERSON] продовжила навчання та з 01.09.2022 року є студенткою Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, денної форми навчання за спеціальністю «052 Політологія», освітньо-кваліфікаційній рівень бакалавр, термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року, що підтверджується оригіналом довідки № 101 від 11.11.2025 року, виданої Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук за підписом директора Грищака С.В. (а.с. 203), яка була надана позивачем на виконання ухвали суду. Також матеріали справи містять копію договору про надання освітніх послуг № 1360/ІГСН-22 від 06.09.2022 року (а.с. 13-14) та копію договору про навчання у закладі освіти № 2304/БД-052-К від 06.09.2022 року (а.с. 15-16). Згідно із п. 3.1., 3.2. договору про надання освітніх послуг № 1360/ІГСН-22 від 06.09.2022 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 83 200 грн.. До вартості освітньої послуги не входить сплата за мешкання в гуртожитку. Вартість освітньої послуги за один навчальний рік складає 20 800 грн., за семестр - 10 400 грн., за місяць - 2 080 грн. Матеріали справи містять докази оплати позивачем [PERSON] навчання в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» за договором про надання освітніх послуг № 1360/ІГСН-22 від 06.09.2022 року у загальному розмірі 43 680 грн. (а.с. 17-34, 200-202). Повнолітня донька свого постійного доходу не має та потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів на своє утримання у зв`язку із продовженням навчання. Надаючи правову оцінку обставинам, що склались між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів особи, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. У той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Журікова І.В. у відзиві на позов зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт навчання позивача у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» та розмір витрат на її навчання, у зв`язку з чим просила суд визнати неналежними доказами надані позивачем документи. Суд звертає увагу, що із відповіді Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» № 17-17/29 від 05.06.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів вбачається, що між Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» та [PERSON] (раніше [PERSON] ) 06.09.2022 року було укладено договір про навчання у закладі освіти № 2304/БД-052-К від 06.09.2022 року. [PERSON] є студенткою ІІІ курсу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, денної форми навчання за спеціальністю «052 Політологія». Зарахована на навчання з 12.09.2022 року наказом ректора № 861 від 06.09.2022 року. Вартість освітньої послуги за один навчальний рік складає 20 800 грн., за семестр - 10 400 грн., за місяць - 2 080 грн. Станом на 05.06.2025 року відсутня заборгованість за договором (а.с. 140). Також факт навчання позивача у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук підтверджується оригіналом довідки № 101 від 11.11.2025 року, виданої Національним технічним університетом «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук за підписом директора Грищака С.В. (а.с. 203), яка була надана позивачем на виконання ухвали суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На думку суду, матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт навчання позивача [PERSON] у Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, а тому доводи представника відповідача суд до уваги не приймає. У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до с. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 у справі № 644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою [PERSON] просила суд стягнути із відповідачів аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі по 5 000 грн. з кожного відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання чи до досягнення позивачем 23 років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане раніше. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19). Як було встановлено судом, позивач [PERSON] дійсно продовжує навчання, що підтверджується належними доказами. При цьому, вона навчається на денній формі навчання, що вказує на наявність об`єктивних причин, що позбавляють повнолітню доньку можливості працювати та утримувати себе самостійно. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат на інтернет, копіювальну техніку, проїзд до навчального закладу, засоби зв`язку, зошити та канцелярське приладдя, харчування та інше. Враховуючи принцип змагальності сторін у спірних правовідносинах саме на позивача покладено тягар доказування на доведення заявленого до стягнення розміру аліментів. При цьому, суд також враховує те, що витрати кожної людини на продукти харчування, проїзд та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни, оплачувати вартість мобільного зв`язку та інтернету, що потребує певних коштів. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають є загальновідомими та не потребують доказування. Разом з тим, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом не обґрунтовано заявленої до стягнення суми аліментів у розмірі по 5 000 грн. з кожного відповідача. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані надавати матеріальну допомогу. Водночас, законодавцем визначено, що така допомога надається за умови, що батьки можуть її надавати. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідачів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд приймає до уваги те, що як [PERSON] , так і [PERSON] інших осіб на утриманні не мають, мають проблеми зі здоров`ям та потребують лікування, що підтверджується копіями медичних документів. Відповідач [PERSON] ніде офіційно не працевлаштована та згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків щодо джерел та сум нарахованих доходів за період з січня 2024 року по серпень 2025 року стабільного доходу не має. Також, суд не може залишити по заувагою той факт, що у своїх відзивах на позовну заяву відповідачі позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення із них аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 554,00 грн. з кожного відповідача, що є об`єктивно можливою для них, з яких: 1 040 грн. половина вартості оплати за навчання позивача за місяць та 1 514 грн. - 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом 01.01.2025 року. Аналіз досліджених судом матеріалів справи дає підстави для висновку, що повнолітня донька сторін продовжує навчання у вищому навчальному закладі, не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим вона безумовно потребує матеріальної допомоги батьків. При цьому, суд враховує, що особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, однак також визначив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки неможна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Таким чином, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачів, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на них, зокрема, з урахуванням того, що їх донька є повнолітньою і працездатною, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. При визначенні розміру коштів, що будуть стягуватись як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Аліменти стягуються судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до 23-річчя дитини, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку (постанова Верховного Суду від 08.02.18 у справі № 205/1302/16-ц). Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, а також те, що донька сторін повнолітня, продовжує навчання в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, свого постійного доходу не має, потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів на своє утримання на період навчання, приймаючи до уваги часткове визнання позову відповідачами, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який буде стягуватись із відповідачів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 554,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 07.03.2025 року і до закінчення повнолітньою донькою навчання в Національному технічному університеті «Дніпровська політехніка» Навчально-наукового інституту гуманітарних і соціальних наук, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. У задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність. На думку суду, позивачем не доведено, що відповідачі мають змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі. Вказаний розмір аліментів визначений судом з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, добросовісності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства та забезпечує баланс інтересів сторін у вказаній справі. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. У разі припинення донькою навчання у навчальному закладі, відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України, право на її утримання припиняється. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідачів в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial