Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла зазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 23.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що 23.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 390. Протягом останнього року шлюбні стосунки між подружжям фактично припинено і 21.07.2025 року позивачем було подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Вишгородського районного суду Київської області, на час подання позову шлюб між подружжям ще не було розірвано. За позивачем [PERSON] в період його перебування в шлюбі з [PERSON] було зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 232,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1654942632218 та земельна ділянка кадастровий номер: 3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1572797032218. Формально ці об`єкти зареєстровані за позивачем у період шлюбу, однак фактично вони були набуті позивачем ще до укладення шлюбу шляхом поділу належного йому до шлюбу майна. Так позивач у 2010 році на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 04.11.2010 року набув право власності на будинок загальною площею 462,5 кв.м. (житлова 210,1 кв.м.), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок його поділу у 2018 році був утворений житловий будинок загальною площею 232,9 кв. м., якому присвоєна нова адреса: [ADDRESS] та проведена державна реєстрація новоутвореного об`єкта нерухомості. У 2007 році позивачем було придбано у власність на підставі договору купівлі продажу від 11.07.2007 року земельну ділянку з кадастровим номером: 3221810100:01:017:0113 площею 0,100 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, у 2018 році шляхом поділу зазначеної ділянки було утворено нову земельну ділянку з кадастровим номером: 3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та проведено її державну реєстрацію. На підставі викладеного, представник позивача [PERSON] - адвокат Череда Т.М. просила визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 232,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1654942632218; та на земельну ділянку кадастровий номер: 3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1572797032218, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 28.11.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав шляхом подачі заяв по суті справи. Під час підготовчого провадження від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Крім того у своєму клопотання відповідач [PERSON] зазначила, що рішенням суду від 14.10.2025 року у справі №363/4006/25 було розірвано шлюб між нею та позивачем [PERSON] . У підготовче судове засідання 19.01.2026 року позивач та його представник не прибули, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку слухання справи від представника позивача [PERSON] - адвоката Череди Т.М. надійшла заява в якій було підтримано позовні вимоги, висловлено прохання про проведення розгляду справи за відсутністю сторони позивача. З урахуванням визнання позову відповідачем, заявлено клопотання про ухвалення судового рішення в підготовчому засіданні та залишення судових витрат на правничу допомогу та 50% сплаченого судового збору за стороною позивача, а також повернення 50% сплаченого судового збору з державного бюджету. До заяви також долучено копію рішення Вишгородського районного суду від 14.10.2025 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. У підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, до початку розгляду справи до суду направлено клопотання про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на подане стороною позивача клопотання про проведення судового розгляду за їх відсутності, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Відповідно до роз`яснень наданих у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). Якщо один з подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя. Зазначене узгоджене з позицією ВСУ (Постанова ВСУ у справі №6-1568цс16). Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 23 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом №390, під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що 23.12.2011 року було видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.09.2025 року, номер довідки 442084304 (а.с.11-12) під час перебування сторін у шлюбі 06.06.2018 року державним реєстратором Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Демидюк Ю.М. було проведено державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: Київська область, вишгородський район, м. Вишгород, Дідовиця мікрорайон, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1572797032218, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41528794 від 11.06.2018, реєстрація проведена на підставі документів: витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер НВ-3211808882018, виданий 05.06.2018, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Київській області; витяг з ДРРП, серія та номер:124356991, виданий 18.05.2018, видавник: державний реєстратор; заява, серія та номер:1844, виданий 22.05.2018, видавник: приватний нотаріус, власник [PERSON] , розмір частки 1. Також 25 вересня 2018 року державним реєстратором Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області Стукач С.В. було проведено державну реєстрацію житлового будинку загальною площею 232,9 кв.м, житлова площа 105,35 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка місця розташування: 3221810100:01:017:0176, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1654942632218, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43241627 від 28.09.2018, реєстрація проведена на підставі документів: витяг з ДРРП, серія та номер:127020238, виданий 11.06.2018, видавник: державний реєстратор; заява, номер:1490, виданий 27.06.2018, видавник: приватний нотаріус; висновок номер 571, виданий 26.06.2018, видавник КП КОР «Вишгородське бюро технічної інвентаризації»; витяг з ДРРП, номер 125285612, виданий 25.05.2018, видавник державний реєстратор; рішення органу місцевого самоврядування, номер 293, виданий 20.09.2018, видавник Вишгородська міська рада; власник [PERSON] , розмір частки 1 (а.с.11-12). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А., зареєстровано в реєстрі за №6154 (а.с.33) [PERSON] придбав у власність земельну ділянку з кадастровим номером:3221810100010170113, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: Київська область, м. Вишгород, мікрорайон Дідовиця, що також підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №761092 від 23.08.2007 року (а.с.34). Згідно рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 22.11.2007 року №312 (а.с.29) [PERSON] отримав дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS] , яка належить йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (а.с.22) підтверджується факт перебування у власності [PERSON] станом на 04.11.2010 року житлового будинку загальною площею 462,5 кв.м., житлова 210,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . З висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 26.06.2018 року №571 (а.с.13), схеми поділу земельної ділянки від 21.05.2018 (а.с.31), витягу з рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 20.09.2018 №293 (а.с.15) про присвоєння поштової адреси, судом було встановлено, що житловий будинок загальною площею 232,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1654942632218; та земельна ділянка кадастровий номер: 3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1572797032218 були створені внаслідок поділу належних позивачу [PERSON] житлового будинку загальною площею 462,5 кв.м., житлова 210,1 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки з кадастровим номером:3221810100:01:017:0113, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район м. Вишгород, мікрорайон Дідовиця. З наведених вище доказів вбачається, що житловий будинок загальною площею 232,9 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1654942632218; та земельна ділянка кадастровий номер:3221810100:01:017:0176, площею 0,0559 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська область Вишгородський район, м. Вишгород, мікрорайон Дідовиця, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:1572797032218, хоча і були зареєстровані за позивачем під час шлюбу з відповідачкою, але були придбані та побудовані позивачем [PERSON] до укладення шлюбу між ним та відповідачем [PERSON] за особисті кошти позивача. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідачем до суду було надано письмову заяву, якою вона позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.59). У відповідності до роз`яснень п. 24 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнала, відповідно до ч.4 ст. 206, ч.6 ст. 263 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позовні вимоги є законними та для його задоволення маються всі законні підстави, а тому суд приймає рішення у підготовчому судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку із визнанням позову відповідачем, стороною позивача було заявлено клопотання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, а інші 50% сплаченого судового збору покласти на сторону позивача, судові витрати на правничу допомогу залишити за стороною позивача. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, за вимогами ч.1ст.142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору (12112,00 грн.), тобто в розмірі 6056,00 грн. Решту судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору, залишити за позивачем. Витрати на правничу допомогу залишити за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved