Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Представник позивача Радіонова Д.А. звернулась в інтересах Роздільнянської міської ради Одеської області до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , треті особи - Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради у Пересипському районі, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що на обліку в Службі у справах дітей Роздільнянської міської ради перебуває відповідачка та її донька [PERSON] , [INFO] . 11.10.2022 р. [PERSON] надала письмову згоду щодо влаштування доньки до будинку сімейного типу в м. Роздільна Одеської області у зв`язку з тим, що вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП Одеський обласний центр соціально значущих хвороб «ООР», донька в лікарні більше залишатись не могла, а родичів які б могли забрати доньку відповідачка не має. Після цього малолітню [PERSON] було влаштовано в дитячий будинок сімейного типу батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] 08.05.2023 року було проведено засідання Комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської міської територіальної громади, на яке було запрошено відповідачку та розглянуто її звернення щодо повернення малолітньої доньки. Комісією було вирішено перенести розгляд вищевказаного питання на чергове засідання Комісії та рекомендовано [PERSON] звернутися до дитячого садочку для влаштування дитини та звернутися до соціальної служби для складання акту оцінки потреб сім?ї з метою встановлення спроможності матері виконувати обов?язки з виховання дитини та догляду за нею. 03.10.2023 року Службою у справах дітей Роздільнянської міської ради було проведено відвідування ДБСТ [PERSON] , куди була влаштована малолітня [PERSON] , 2020 р.н. 11.10.2022 р. Було встановлено, що з травня 2023 року відповідачка жодного разу не відвідувала доньку та не цікавилась нею. [PERSON] жодного разу не телефонувала до служби, а також не зверталась письмово щодо побачень з донькою. Взагалі не цікавилась життям, здоров?ям та розвитком дитини. Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 року, позовні вимоги Органу опіки та піклування було задоволено. Позивачем зазначено, що під час розгляду справи № 497/2551/23 судом було встановлено, що відповідач [PERSON] ухилялась від обов?язку по вихованню своєї малолітньої дитини [PERSON] , не проявляла до неї щонайменшої батьківської турботи, не цікавилась її розвитком та здоров?ям, але мала можливість змінити своє ставлення до виконання батьківських обов?язків щодо доньки. Під час слухання справи, а також з часу набрання законної сили рішенням суду від 27.05.2024 року, поведінка відповідачки в кращу сторону не змінилась, [PERSON] не усунула причини, які стали підставою для відібрання у неї малолітньої доньки, з дитинною не спілкується, взагалі не проявляє до неї ніякого інтересу. На думку позивача така поведінка та життєві умови були обрані відповідачкою свідомо, вона мала достатньо часу для влаштування на роботу, створення умов для проживання та навчання дитини, тобто могла змінити ставлення до виховання своєї малолітньої доньки та виконанням батьківських обов?язків. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст.14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 01.08.2025 року позовну заяву Роздільнянської міської ради Одеської області прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам направлено ухвалу суду, відповідачці роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. 08.09.2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 14.10.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Представник Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Подолінський О.М. вважає позбавлення відповідачки батьківських прав щодо доньки доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради у Пересипському районі у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та докази, надані на підтвердження позовних вимог, встановивши факти та відповідні їм правовідносин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.08.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.10.2022 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 4347. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Державна реєстрація проводилася відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Відповідно до довідки Калантаївського старостинського округу Роздільнянського району Одеської області № 118, [PERSON] проживала з гр. [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з 10.01.2019 року по 30.03.2022 року. Заявою від 11.10.2022 року відповідачка дала згоду на тимчасове перебування її доньки [PERSON] в Дитячому будинку сімейного типу Беженар. На підставі Наказів Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради № 62 від 11.10.2022 року та № 64 від 18.10.2022 року, у зв`язку з тривалою хворобою матері, яка перешкоджає їй виконувати свої батьківські обов`язки, малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано з 11.10.2022 року в дитячий будинок сімейного типу батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] взято на облік як дитину, яка залишилася без батьківського піклування. Згідно листа КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» ООР № 1730 від 19.10.2022 року, медичних документів на ім`я [PERSON] , відповідачка з 31.03.2022 року потребувала довгострокового лікування як на стаціонарному, так і на амбулаторному етапі. Рішеннями Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області від 01.11.2022 року та від 03.11.2022 року, [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та вирішено поповнити Дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] вказаною дитиною. Як вбачається з інформації Служби у справах дітей Одеської міської ради № 3990 від 26.04.2023 року, акту обстеження умов проживання [PERSON] від 25.04.2023 року, акту бесіди від 26.04.2023 року, Витягу з Протоколу № 5 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської міської територіальної громади від 08.05.2023 року, відповідачка звернулася до Служби у справах дітей щодо повернення їй малолітньої доньки [PERSON] , яка влаштована до ДБСТ [PERSON] . Комісією вирішено перенести розгляд вказаного питання через відсутність інформації щодо наявності самостійного доходу у [PERSON] та у зв`язку з відсутністю акту оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею та отримання пенсійного посвідчення, підтвердження перебування на обліку у центрі зайнятості та підтвердження наявності праці. Для побачень матері з дитиною рекомендовано написати до служби у справах дітей заяву на врегулювання побачень з ДБСТ [PERSON] . Судом встановлено, що мати малолітньої [PERSON] - відповідачка по справі, з жовтня 2022 року по теперішній час жодного разу не відвідувала доньку, не цікавилася її долею ні в усній, ні в письмовій формі, фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини. [PERSON] не підтримує зв`язок з батьками-вихователями, щоб мати змогу спілкуватися з дитиною, не вітала доньку зі святами. В свою чергу [PERSON] за час перебування в дитячому будинку жодного разу не згадувала свою матір, їй подобається проживати у цьому будинку, стосунки між дитиною та батьками-вихователями теплі та дружні. Вказане підтверджується актами про результати відвідування та піклування дитиною № 383 від 03.10.2023 року, № 64 від 16.02.2024 року, № 152 від 12.04.2024 року, № 238 від 14.06.2024 року, № 386 від 29.10.2024 року, від 28.03.2025 року, від 20.06.2025 року; доповідними записками від 27.10.2023 року, 10.05.2024 року, 14.06.2024 року, 28.03.2025 року та 20.06.2025 року; інформаційними листами № 73 від 21.02.2024 року та № 153 від 14.04.2024 року, актами обстеження умов проживання від 28.03.2025 року, від 20.06.2025 року Згідно листів Служби у справах дітей Одеської міської ради № 4463 від 3.04.2024 року, характеристики КУ «Одеський міський центр реінтеграції осіб без визначеного місця проживання» № 205/01-27 від 02.05.2024 року, № 568/01-27 від 09.12.2024 року, від 18.06.2025 року, № 519/01-26 від 17.12.2025 року, [PERSON] перебувала в КУ «Одеський міський центр реінтеграції осіб без визначеного місця проживання» за адресою: [ADDRESS] , з 22.05.2023 року по 26.12.2024 року, має другу групу інвалідності загального захворювання, працювати не може за станом здоров`я. [PERSON] залишені інформаційні матеріали та запрошення на прийом до органу опіки, але вона не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідачка добровільно залишила центр, відомості про її подальше місце перебування відсутні. Більше до центру вона не зверталася. Судом встановлено, що також було ретельно досліджено органом опіки та піклування, що відповідачка протягом перебування дитини в будинку дитини сімейного типу життям та здоров`ям доньки не цікавилася, не відвідувала її, не виявила бажання забрати дитину, дбати про її здоров`я, виховання та розвиток. Разом з тим, суд бере до уваги, що Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2024 року по справі № 497/2551/23, яке набрало законної сили 27.06.2024 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері [PERSON] , [INFO] та стягнуто з відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2023 року і до досягнення нею повноліття. Вказаним рішенням суду було встановлено, що «…мати дівчинки [PERSON] з травня 2023 року жодного разу не відвідувала доньку та не цікавилась нею. За результатами відвідування було складено відповідний акт. Окрім того Службою у справах дітей Роздільнянської міської ради було складено доповідну записку від 27.10.2023 р., згідно якої після засідання комісії, яке відбулось 26.04.2023 р. [PERSON] жодного разу не телефонувала до служби, а також не зверталась щодо побачень з донькою. Взагалі не цікавилась життям та здоров`ям доньки, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини…». Згідно вимог ст. 82 ч.4 СК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в силу вимог ст. 82 ч.4 ЦПК України, факт того, що відповідачка з травня 2023 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, встановлений рішенням суду та не підлягає доказуванню. Варто зазначити, що з часу набрання законної сили рішенням суду від 27.05.2024 року, поведінка відповідачки в кращу сторону не змінилась, [PERSON] не усунула причини, які стали підставою для відібрання у неї малолітньої доньки, хоча об`єктивно мала для цього можливість. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Тлумачення наведених положень свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, від 04.12.2024 року по справі № 133/747/23. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідач виявила ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з донькою, не виявляє бажання опікуватися нею, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не допомагає матеріально. Вихованням дівчинки у повній мірі займаються її батьки-вихователі. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками. Так, місце перебування дитини не змінювалося, про можливість відвідувати дитину [PERSON] повідомлялася органами опіки, а тому мала всі об`єктивні підстави та можливість встановити з донькою зв`язок та висловити бажання дбати про дитину. Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідачка зверталася до Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради зі зверненням про повернення малолітньої [PERSON] , проте наданим їй часом для влаштування на роботу чи оформлення свого статусу та створення умов для проживання й навчання доньки, відповідачка не скористалася, як і не змінила свого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої доньки. При цьому, невідвідування [PERSON] доньки протягом останніх років та відсутність у неї бажання мати хоча б мінімальний контакт з дитиною свідчить, що така поведінка відповідачки та спосіб її життя є свідомими і достовірно свідчать про ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст. 164 СК України. Приписами ст. 171 СК України передбачено врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, так, ч. 1 ст. 171 цієї норми зазначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Суд бере до уваги, що згідно доповідної записки провідного спеціаліста служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Кравчук В.В. від 20.06.2025 року, [PERSON] за час перебування в дитячому будинку сімейного типу жодного разу не згадувала свою матір, їй подобається проживати у будинку [PERSON] , стосунки між дитиною та батьками-вихователями теплі, добрі та дружні. Вони часто подорожують, займаються індивідуальним навчанням з дитиною. У частинах 4-6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Судом встановлено, що органом опіки та піклування ретельно досліджено питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, детально проаналізовано питання щодо перебування дитини в ДБСТ [PERSON] , встановлено, що дитині комфортно проживати в цій установі. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в її вихованні, не відвідує та не спілкується з донькою у будь-який спосіб без поважних причин, що свідчить про свідоме ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, зважаючи на те, що на сьогоднішній день дитині забезпечено належні умови для проживання, розвитку та навчання, а відповідачка не усунула причини, які стали підставою для відібрання у неї малолітньої доньки, хоча об`єктивно мала для цього можливість, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Враховуючи, що позивачем не ставиться питання про стягнення судових витрат з відповідача, тому суд не застосовує ст. 141 ЦПК України та не стягує судовий збір з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved