Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №17471-12/2023 від 10.12.2023 року в розмірі 32 000,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, та судові витрати. На обґрунтування позову вказано, що 10.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір №17471-12/2023, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора. 29.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №29042024 , у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32000,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 24000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 02.07.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.12.2025 року до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому він просив відмовити у задоволенні позову. В обгунтування відзиву вказав, що він не укладав кредитного договору з ТОВ «Аванс Кредит», а також про те, що в матеріалах позовної заяви відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували перерахування йому кредитних коштів, розрахунок заборгованості здійснено поза межами строку наданого кредиту , а також нараховано надмірно завищені відсотки. 23.12.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що кредитний договір з відповідачем укладений в електронній формі та його підписання здійснено відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» , відповідачем презумпції правомірності кредитного договору не спростовано, договір в судовому порядку розірваний не був. Щодо зарахування кредитних коштів на картку відповідача, то зазначив, що позивач не володіє оригіналами первинних документів, доступ до виписок по картці, на яку перераховані кредитні кошти, має банк-емітент та сам відповідач. На підтвердження суми заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості, а відповідачем ніяких контррозрахунків та виписок по картці надано не було. Щодо непропорційно великої суми відсотків та нарахування відсотків поза строками кредитування, то представник зазначив, що всі нарахування здійснені відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] , з якими останній був обізнаний . Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій. Представник позивача у позовній заяві та у відповіді на відзив зазначив про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся судом завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №17471-12/2023,згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн., строком на 120 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50 % в день. Кредит надається у безготівковій формі на платіжну картку № [NUMBER] . Договір про надання фінансового кредиту, Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 6-10). На виконання умов договору від 10.12.2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» було перераховано кредитні кошти в розмірі 8000,00 грн. на платіжну картку [NUMBER] , за допомогою системи іPAY , номер транзакції 318650761 (а.с.11). 29.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №29042024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників (а.с.12-17) Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 32 000,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 24 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідач порушив умови кредитного договору і згідно розрахунку заборгованості має прострочену заборгованість за кредитним договором №17471-12/2023 в сумі 32 000,00 грн, з яких: 8000,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 24 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками ( а.с. 19-20). За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору №17471-12/2023 від 10.12.2023 рокуміж ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Верховний Суд в постанові від 17.12.2021 по справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Однак, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам щодо платіжних документів, та підтверджували факт перерахування ТОВ "Аванс Кредит" відповідачу суму кредиту, а також те, що картка, на яку було перераховано кошти, емітована на ім`я відповідача, розмір кредитних коштів використаних відповідачем, що унеможливлює перевірку правильності проведеного розрахунку заборгованості, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є доведеними. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. За своїм змістом розрахунок заборгованості є складеним позивачем розрахунковим документом. На підтвердження правильності складеного розрахунку, позивачем виписки по картковому рахунку відповідача, з якої можна було б встановити факт користування [PERSON] банківською карткою, кредитними коштами, рух коштів по карті та наявність заборгованості, не надано. Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивач до позовної заяви не надав належних доказів, які підтверджують отримання кредитних коштів відповідачем. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. У своїй відповіді на відзив представник позивача вказав, що не володіє первинними бухгалтерськими документами і така інформація становить банківську ттаємницю, проте клопотання про їх витребування, останній не подавав. Саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, які мають значення для справи: доводять перерахування відповідачу виданих кредитних коштів та наявність заборгованості. За невчинення належних процесуальних дій, позивач і несе ризик настання відповідних наслідків пов`язаних з цим (ст.12 ЦПК України). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання відповідачем кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2023 року. За відсутності підтверджуючих даних про перерахування відповідачу кредитних коштів, відомості зазначені в розрахунку заборгованості суд не може вважати достовірними та такими, які підтверджують зазначені в ньому дані, оскільки складені безпосередньо позивачем, а не первісним кредитором та не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а тому викликають сумнів в їх достовірності. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів виконання ТОВ «Аванс Кредит» своїх зобов`язань за вказаним договором позики, а саме перерахування коштів саме [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed