Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулось до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] (змінене прізвище - [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.06.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №194694. Відповідно до індивідуальної частини договору №194694 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 4000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту №194694 від 17.06.2018 року та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000,00 грн. Однак відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені, комісії. Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінене найменування ТОВ «Він Фінанс») складає ? 16221,31 грн., з яких: сума основного боргу - 3955,32 грн.; сума боргу за процентами - 2135,87 грн.; сума боргу за пенею та штрафами - 10130,00 грн. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №194694 від 17.06.2018 року. Заборгованість за Кредитним договором №194694 від 17.06.2018 року відповідачем не погашена. Загальна сума заборгованості становить 21229,58 грн., з яких: сума заборгованості - 16221,31 грн., сума інфляційних втрат - 3547,02 грн., сума 3% річних - 1461,25 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №194694 від 17.06.2018 року в розмірі 21229,58 грн., з яких: суму заборгованості - 16221,31 грн., суму інфляційних втрат - 3547,02 грн., суму 3% річних - 1461,25 грн., судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрати за правничу правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 05.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З підстав, зазначених в ухвалі Заліщицького районного суду Тернопільської області від 22.10.2025 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (ЄДРПОУ 39626179) надати письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме: інформацію чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком, що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); інформацію про перерахування у сумі 4000,00 грн. [INFO] на рахунок, що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), номер транзакції - [NUMBER] , номер маска картки [NUMBER] . ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» виконало вимоги вказаної ухвали суду та надало витребувані документи. Позивач не делегував свого представника в судове засідання, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідно до ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 17.06.2018 року ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі уклали договір № 194694 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом 1,35 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (492,75 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (п.1.2.1 договору). Сукупна вартість кредиту складає 140,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5620,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 40,50 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1620,00 грн. (у грошовому виразі). Строк дії договору 30 днів (п.1.3.1 договору). Договір підписано електронним підписом позичальника, а саме одноразовим ідентифікатором А115355, який надісланий на номер [NUMBER] . Згідно листа ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5606-ВП від 22.05.2025 року, за номером 130 наявний платіж 17.06.2018 року на суму 4000,00 грн. на карту [NUMBER] . Відповідно до розрахунку позивача, станом на дату відступлення вимоги заборгованість за договором № 194694 становить 16221,31 грн., з яких: 3955,32 грн. - основний борг, 2135,87 грн. - заборгованість за відсотками, 10130,00 грн. - заборгованість за пенею та штрафами. 12.04.2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (з 25.07.2024 року ТОВ «ВІН ФІНАНС») уклали договір факторингу № 1, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених договором. Право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 06.12.2018 року уклали угоду № 9, якою узгодили суми фінансування. Згідно реєстру прав вимоги №10 від 06.12.2018 року, право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №194694 від 17.06.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а саме: заборгованість за тілом кредиту 3955,32 грн., заборгованість за відсотками 2135,87 грн. Відповідно до довідки від 03.04.2025 року ТОВ «Авентус Україна», Товариство підтвердило здійснення ТОВ «Він Фінанс» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулося на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018 року. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 17.06.2018 року в електронній формі уклали договір №164694, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 4000,00 грн., строком на 30 днів, загальна вартість позики 5620,00 грн., в тому числі проценти 1620,00 грн., дата повернення - 17.07.2018 року. Факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 22.05.2025 року №5606-ВП. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 549 ЦК України). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанові Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 134/743/22). Дослідивши розрахунок, який наданий позивачем, суд вважає, що ним неправомірно нараховувалися відсотки та пеня поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Так, умовами договору передбачено відсотки за весь період кредитування - 30 днів до 17.07.2018 року у розмірі 1620,00 грн., тоді як позивачем нараховано 2135,87 грн. поза межами строку кредитування. Тому, правомірними є нарахування відсотків тільки у розмірі передбаченому договором. Пеня у розмірі 10130,00 грн. нарахована після закінчення строку кредитування - 17.07.2018 року, тому також нарахована неправомірно. З огляду на викладене вище, у [PERSON] на час закінчення строку дії договору, а саме 17.07.2018 року, згідно розрахунку заборгованості була наявна заборгованість у розмірі 4171,73 грн., яка складається з 3958,00,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 213,73 грн. заборгованості за відсотками. Вказаний розмір заборгованості за кредитним договором №194694 від 17.06.2018 року підлягає стягненню з [PERSON] (змінене прізвище - [PERSON] ) на користь ТОВ «Він Фінанс». Крім цього, подальше нарахування ТОВ «Авентус Україна» процентів за кредитним договором № 194694 від 17.06.2018 року є безпідставним, оскільки строк дії договору завершився 17.07.2018 року. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до частини першої та другої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З долучених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3 % річних вбачається, що за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року відповідачу нараховано 3547,02 грн. інфляційних збитків та 1461,25 грн. 3 % річних. Водночас, враховуючи те, що заборгованість відповідача розрахована позивачем невірно, слід здійснити перерахунок індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, які за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року (в межах позовних вимог) від суми заборгованості 4171,73 грн., шляхом математичних розрахунків, становитимуть 912,21 грн. інфляційних втрат та 375,80 грн. 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №194694 від 17.06.2018 року у розмірі 4171,73 грн., з яких: 3958,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 213,73 грн. заборгованості за відсотками, а також 912,21 грн. інфляційних втрат та 375,80 грн. 3% річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року (в межах позовних вимог). Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України, до основних засад цивільного судочинства належить відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Позивач надав суду: копію договору №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Додаткову угоду від 22.03.2024 року до Договору №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості; Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). В пункті 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. В договорі №33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги зазначено, що вартість послуг узгоджена сторонами у Акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Згідно вказаного акту, вартість послуг адвоката становить 5000,00 грн. Однак, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial