Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (далі ТОВ «Сучасний Факторинг») звернулось до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11.08.2021 року між [PERSON] (далі - Відповідач, Позичальник) та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено Договір позики № 20210043651 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі - Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути позику протягом 12 місяців, в розмірі 11500,00 грн та сплатити проценти за користування позикою, відповідно до умов та правил, зазначених у договорів розмірі 244,05% річних. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором в повному обсязі - не повернув позику та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у відповідача за Договором № 20210043651 від 11.08.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 13102,34 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту: 8624,27 грн., заборгованості за комісією: 4478,07 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та його користь, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2025 року справу передано за підсудністю Покровському районному суду міста Кривого Рогу. Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 17 листопада 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що договір позики № 20210043651 від 09.08.2021 н підписаний представником позичальника. Вказує, що позика не була ним отримана на карту. Зазначає, що умови про плату за оформлення договору є незаконними та не підлягають стягненню з відповідача. На думку відповідача витрати на правову допомогу є неспівмірними сумі позову, оскільки вони становлять майже 50% ціни позову. 10 грудня 2025 року на адресу суду від позивача засобами поштового зв?язку надійшла відповідь на відзив. Судом встановлено, що відзив позивачем отримано 21 листопада 2025 року, а вказана відповідь на відзив подана до суду 03 грудня 2025 року, тобто з пропуском строку та її подачу та позивачем не заявлено клопотання на поновлення пропущеного строку. За встановлених судом обставин вказана відповідь на відзив не приймається судом, а отже й додані до неї докази у виді Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів наданого ТОВ «ПрофітГід». У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зв?явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та врахування поданого відзиву по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 11 серпня 2021 року [PERSON] в односторонньому порядку підписано Договір позики № 20210043651 (далі Договір) з ТОВ «Сучасний Факторинг», згідно з умовами якого сума Позики за даним Договором складає 11 500,00 грн. Відповідно до п.3.5 Договору строк користування Позикою становить 12 календарних місяців, та починається з моменту (дати) зарахування суми Позики на картковий рахунок або поточний Позичальника. Згідно з п.2.3 п.2.5 даного Договору зарахування суми Позики на картковий або поточний рахунок зазначений в п.1.4 є фактом отримання Позики Позичальником та фактом виконання своїх зобов`язань до Договору з боку Позикодавця, датою надання Позики вважається день зарахування Позики на картковий або поточний рахунок зазначений Позичальником та є датою вступу даного Договору у дію. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 244,05 % річних від загальної суми Позики. Комісія за управління (обслуговування) Позики встановлюється на рівні 5 % відсотків від загальної суми Позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування Позикою. Комісія за надання кредиту складає 1 500,00 гривень. Особливості нарахування відсотків визначені п.3.6 п.3.7 Договору позики, відповідно до яких проценти за користування Позикою встановлюються на рівні 0,01% (нуль цілих одна сота відсотки) річних від загальної суми Позики за календарний місяць та нараховуються авансом на початку кожного місяця користування Позикою. Відповідно до п.3.9 Договору сукупна вартість Позики за даним Договором становить 18 400,63 грн., а щомісячний платіж 1 533,43 грн. та оплачується Позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми Позики на картковий або поточний рахунок Позичальника. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики, його умов. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі № 381/1647/21. Позивачем надано до суду Договір позики № 20210043651 підписаний [PERSON] , водночас не підписаний уповноваженою особою позичальника ТОВ «Сучасний Факторинг» директором Сівак А.В. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Так, відповідачем до позовної заяви додана Виписка з особового рахунку за Кредитним договором № 20210043651 від 11.08.2021, яка складена самим позивачем, якою позивач доводить перерахування суми позики та часткового виконання відповідачем умов договору позики. Однак, вказана виписка не є первинним бухгалтерським документом та допустимим доказом отримання позичальником коштів за умовами Договору позики № 20210043651 від 11 серпня 2021 року, не доводить факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі саме на ім`я [PERSON] , враховуючи також, що останній не визнає факту отримання коштів. Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею, а отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі позики, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у позику та наявності заборгованості перед позивачем. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. ТОВ «Сучасний Факторинг» просило також розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, клопотання про надання суду додаткових доказів, витребування відповідних доказів та інших документів не заявляв. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем підпису директором ТОВ «Сучасний Факторинг» договору позики, недоведеність видачі ТОВ «Сучасний Факторинг» відповідачу коштів за умовами договору № 20210043651 від 11 серпня 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за договором № 20210043651 від 11 серпня 2021 року заборгованості у загальному розмірі 13102,34 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту: 8624,27 грн., заборгованості за комісією: 4478,07 грн.

Outcome: dismissed