Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Кілійського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] , підписаний її представником [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування поданого позову вказано, що постановою Кілійського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року у справі № 502/5557/23 було притягнуто до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 23.05.2023 року. Як було встановлено судом, 27.03.2023 року [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом марки RENAULT KANGOO, державний номерний знак [NUMBER] , у м. Кілія по вулиці Перемога, 57, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території «СТО Сирбой», не впевнився у безпечності маневру та створив перешкоду для руху транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT, державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Внаслідок цього сталося зіткнення вказаних транспортних засобів. У результаті ДТП позивач вдарилася головою, грудиною та колінами об елементи салону автомобіля. З 2022 року у позивача після статичних та фізичних навантажень та переохолоджень на роботі, з`явилися біль та скутість в хребті. Лікувалася амбулаторно у лікаря невролога та сімейного лікаря, але стан погіршився з 27.03.2023 р., коли після вищезазначеного ДТП посилилися болі в хребті, з`явились оніміння лівої гомілки, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2214. Весь цей час Позивач продовжує лікуватися. Хоч у позивача були проблеми зі здоров`ям до ДТП, але після 23.08.2023 року стан здоров`я тільки погіршився. Кожен місяць вона витрачає кошти на ліки, на лікарні та на обстеження. Згідно чеків на оплату ліків та обстеження, загальна сума складає 36 601,97 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, у зв`язку з вищевказаними обставинами позивач дуже хвилювалася та в результаті тривалий час не могла вночі навіть спокійно спати. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали, і члени родини позивача, що також призвело до розладу стосунків у родині. Крім того, раніше дуже часто на вихідних позивач із родичами виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, але після ДТП змога на законний відпочинок зникла. На тривалий час після ДТП позивачу та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них вона взагалі змушена буда відмовитись, що спричинило появу додаткових проблем. Також позивачу та її родині у деяких випадках доводилося користуватися послугами таксі, що призводило до суттєвих затрат. Розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу і її родичам, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього що сталося із нею та її родичами. З огляду на зазначене розмір моральних (душевних) страждань позивача оцінюється позивачем в 50 000 гривень, що враховує в себе: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та інше. На підставі вищевикладеного, представник позивача просить суд: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, в сумі 36601,97 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень, усього 86601,97 гривень. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, у якій просила задовольнити позов у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності та відсутності представника позивача. 11.11.2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву згідно якого зазначено, що позовні вимоги він не визнає у повному обсягу, так як вони є необґрунтованими, надуманими та не відповідають подіям, які відбулися 27.03.2023 року. Також зазначив, що позивач у позовній заяви прямо вказує, що вона з 2022 року хворіє неврологічним захворінням: скутість в хребті, грижі хребта у поперечному відділі. Саме цей діагноз неодноразову підтверджують проведені МРТ та КТ хребта; попереку та тазостегнових суглобів. У висновках спеціалістів МРТ, КТ та невропатолога чітко вбачається, що всі болеві симптоми пов`язані з неврологічним захворіння. Жодного висновку спеціалістів та невролога не вказують підстави загострення захворіння у наслідок ДТП чи моральних страждань. При вивчені чеків, які застосовувалися для лікування, всі чеки відносяться для лікування остеохондрозу, протрузій хребта. Позивач прямо вказує, що за наслідками ДТП вона отримала тілесні ушкодження - ударилась головою, грудиною та колінами об елементи салону автомобіля, та жодного посилання або надання медичної історії хвороби про отримання саме цих ушкоджень не дала. Жодний документ не підтверджує причино наслідковий зв`язок між отриманими ушкодженнями від ДТП та погіршення стану здоров`я. ДТП мало місце 27.03.2023 року, а позивач звернулась до лікаря лише 02.05.2024 року тобто через рік після ДТП. Тобто позивач себе погано відчула не внаслідок ДТП, а в наслідок загострення раніше виявленого захворіння і без належного лікування та без санаторного лікування остеохондрозу та гриж хребта. Щодо вимог відшкодування моральної шкоди відповідач зазначає, що взагалі не побачив жодного обґрунтування цієї вимоги, адже не має жодного висновку сімейного лікарі у межах дат 27.03.2023 року та 02.05.2024 року, що позивач переніс моральну шкоду здоров`я, жодного опису з боку лікаря про психологічні страждання та призначення ліків для лікування нервового зриву або порушення нормальної життєдіяльності. З вищенаведеного вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, доказами не доведений причино-наслідковий зв`язок який вказував би, що погіршення здоров`я пов`язане з наслідками ДТП. Навпаки, долучені висновки, знімки та чеки вказують, що позивач, лікуює свою раніше отриману хворобу у наслідок свого життя, та має намір безпідставно прив`язати ДТП до свого лікування та лікувати свою хворобу за його рахунок. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позову повністю, так як позовна заява не обґрунтована та не містить доказів та причино наслідкового зв`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до постанови Кілійського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року по справі № 502/557/23, вбачається, що 27.03.2023 року о 09 годині 55 хвилин в м. Кілія по вул.. Перемога, 57, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Рено Кенго» державний номерний знак « [NUMBER] », виїжджаючи на дорогу, з прилеглої території «СТО Сирбой», не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, не надавши перевагу в русі автомобілю марки «Фольцваген», державний номерний знак « [NUMBER] », який рухався по головній дорозі з лівого боку, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем. Відповідною постановою, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Постанова набрала законної сили 23.05.2023 року, /а. с. 9-10/. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, з урахуванням постанови Кілійського районного суду Одеської області від 11.05.2023 року у справі № 502/557/23, суд вважає доведеним факт того, що шкода завдана позивачу з вини відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частина друга ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Статтею 23 цього Закону встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Так, згідно висновку із медичної картки стаціонарного хворого № 1029 від 10.05.2024 року вбачається, що 02.05.2024 р. позивачу було проведено МСКТ - тазостегнових суглобів. Висновок: КТ- ознаки двостороннього коксартрозу І стадії. Також проведено МСКТ поперекового відділу хребта. Висновок: Остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз попереково-крижового відділу хребта з наявністю протрузій дисків L4- S1. Відносний стеноз корінкового та хребетного каналів на рівні тіл L4-L5. Після проведення МСКТ обстеження потрапила на стаціонарне лікування у КУ ІМЦПМСД з діагнозом: Гостра дискогенна радикулоішемія L5 ліворуч. Форамінальна кила L4-L5. Дегенеративно-дистрофічне ураження хребта. Виражений больовий синдром. Звідки була виписана тільки 10.05.2024 року. 04.05.2024 року було проведено МРТ поперекового відділу хребта. Висновок: МР- ознаки остеохондрозу, помірно виражений спондилоартрозу поперекового відділу хребта, спондильозу на рівні L4-S1 ліворуч. Протрузія міжхребцевого диска в сегменті L4-L5. Екструзія міжхребцевого диска в сегменті L5-S1 обабіч, більш виражений ліворуч. 14.06.2024 року було проведено знову МРТ попереково-крижового відділу хребта. Висновок: МРТ-ознаки дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу за типом міжхребцевого остеохондрозу, помірного спондилоартрозу, спондильозу. Грижі дисків L4-L5, L5-S1, протрузія диску L3-L4. Сколіотична деформація . Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6588 від 11.09.2024 року вбачається, що 09.09.2024 року позивача знову поклали на стаціонарне лікування в нейрохірургічному відділенні з діагнозом: поперекових остеохондроз, лівостороння грижа міжхребцевого диску L5-S1. Виписана була 11.09.2024 року. 10.09.2024 року було проведено знову МРТ поперекового відділу хребта. Висновок: МР-ознаки дегенеративно-дистрофічних змін між хребцевих дисків поперекового відділу хребта, більше вираженого на рівні L4-S1. Згідно чеків на оплату ліків та обстеження, загальна суму витрат на лікування складає 36 601,97 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що позивач внаслідок ДТП, винність відповідача у якому встановлена постановою від 11.05.2023 року у справі № 502/557/23, отримала тілесні ушкодження, внаслідок чого стан її здоров`я значно погіршивcя, в результаті чого вона дійсно проходила значну кількість обстежень та перебувала на стаціонарному лікуванні і потребувала медикаментів, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, у вигляді витрат на лікування у сумі 36601,97 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 3, 4, 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Необхідною підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність наступних умов: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1167 ЦК України. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті, час та зусилля, які були необхідні позивачу для відновлення попереднього стану, та пов`язані з цим моральні переживання, суд вважає, що позивачу дійсно була завдана моральна шкода та

Outcome: partial