Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 травня 2011 року у Почаївській міській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 18. З позовної заяви вбачається, що сторони по справі перебувають зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2011 року. Від спільного проживання у сторін народилося троє дітей: дочка [PERSON] ( [INFO] ), дочка [PERSON] ( [INFO] ), дочка [PERSON] ( [INFO] ). Причиною розпаду шлюбу є те, що у позивачки з відповідачем різні погляди на моральні аспекти подружнього життя, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, в результаті чого стали зовсім чужими людьми, шлюб має формальний характер. Вважає, що проживання неповнолітніх дітей разом із нею, відповідатиме якнайкращому забезпеченню її інтересів. Також вважає, що вона, як мати, має переважне право на визначення місця проживання дітей разом із нею. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надіславши на адресу суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримала повністю, просить задоволити позов з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи в суді. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 26 листопада 2025 року ухвалою судді відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та надано відповідачу строк для надання заяви із запереченнями, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечень та відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у позивачки та відповідача існують непрості сімейні відносини. Сімейне життя не склалось, злагоди у сімейному житті не має. Позивачка вважає, що подальше збереження сім`ї є недоцільним і неможливим, шлюб носить формальний характер. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 травня 2011 року у Почаївській міській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 18. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис про народження № 26. Її батьками записані сторони по справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис про народження № 86. Її батьками записані сторони по справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [INFO] народилася [PERSON] , актовий запис про народження № 07. Її батьками записані сторони по справі. Згідно Витягів з реєстру територіальної громади № 2024/007497258, № 2024/007497583 та № 2024/007498398 від 26.06.2024, [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Тобто, зареєстровані за місцем проживання позивачки [PERSON] . Згідно статті 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно частини 2 статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що причини, які змусили позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є вагомими та обґрунтованими, а позов підлягає до задоволення. Водночас, згідно статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Вирішуючи заяву позивачки про залишення місця проживання дітей після розірвання шлюбу разом з нею, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15.01.2020. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Судом встановлено, що на даний час неповнолітні діти фактично проживають разом із позивачкою. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] ( [INFO] ), дочку [PERSON] ( [INFO] ), дочку [PERSON] ( [INFO] ), слід залишити проживати із позивачкою. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved