Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просила суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] [INFO] та скасувати його державну реєстрацію. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , а [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Після відкриття спадщини, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав, а саме на земельну частку (пай), яку [PERSON] не переоформив після смерті своєї матері [PERSON] . Постановою нотаріуса Паляниці В.В. відмовлено у видачі свідоцтва право на спадщину, у зв`язку з тим, що неможливо було довести факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , проте рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 травня 2024 року у справі № 680/206/24 встановлено необхідний юридичний факту родинних відносин. В ході розгляду вказаної судової справи стало відомо, що [PERSON] оформила спадкові права після смерті [PERSON] та 17 червня 2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Підставою для видачі вказаного свідоцтва стало рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 08 травня 2024 року, яке було скасоване постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2024 року. Отже, родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] не встановлено, оскільки рішення суду, яке встановлювало факт родинних відносин скасоване. Окрім того, довідка Новоушицької селищної ради №242 від 12 червня 2024 року про те, що [PERSON] прийняла спадщину та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки на момент смерті [PERSON] разом з нею, в її домоволодінні, проживав батько позивачки - [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері. Більше того, [PERSON] пропустила строки прийняття спадщини після смерті матері. Оскільки [PERSON] має намір оформити спадкові права після смерті бабусі за правом представлення, а [PERSON] безпідставно набула право власності на частину земельної ділянки належну [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом, [PERSON] вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 22 травня 2025 року представник [PERSON] - адвокат Соловей О.В. подав до суду зустрічний позов до [PERSON] у якому просив встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме те, що вони є відповідно дочкою та мамою. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Родина» с. Вахнівці, площею 2,65 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) перебував у неї. Окрім того, факт прийняття спадщини підтверджується довідкою № 242 від 12 червня 2024 року. Рішенням Новоушицького районного суду від 08 травня 2024 року по справі №680/206/24 вже встановлювався даний факт, проте воно було скасоване постановою апеляційної інстанції, заяву залишено без розгляду та рекомендовано звернутися до суду в порядку позовного провадження. Вважає, що первісний та зустрічний позови виникли з одних і тих же правовідносин, є взаємопов`язаними між собою, спільний розгляд є доцільним, оскільки задоволення зустрічного позову виключає первісний позов. Ухвалою суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі за первісним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачці строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов про встановлення факту родинний відносин; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Наталію Василівну. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом - [PERSON] . Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 21 травня 2025 року представник [PERSON] - адвокат Соловей О.В. надіслав до суду відзив на первісний позов у якому зазначив, що він не підлягає до задоволення. Права та законні інтереси [PERSON] видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини земельної частки (паю) від 17 червня 2024 року не порушуються. [PERSON] є дочкою спадкодавця, у належний спосіб прийняла спадщину та отримала свідоцтво. За таких обставин у позові [PERSON] слід відмовити. 03 липня 2025 року приватний нотаріус Шевченко Н.В. надіслала до суду пояснення у яких первісний позов заперечила, а зустрічний позов вважає таким, що підлягає задоволенню. Зазначила, що під час видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину були вчинені дії відповідно до чинного законодавства. Просила справу розглядати за її відсутності. 15 вересня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи [PERSON] датовані 09 вересня 2025 року, в яких він підтвердив, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та те, що його брат [PERSON] був зареєстрований із матір`ю, проте проживав за іншою адресою. Його мати [PERSON] значний час проживала у домоволодінні [PERSON] , зберігала у неї свої особисті документи. Похованням матері займалась [PERSON] після похорону він та сестра проводили ремонт будинку, здійснювали обробіток присадибної земельної ділянки. За таких обставин, [PERSON] прийняла спадщину, вважав, що зустрічний позов підлягає задоволенню. Представниця [PERSON] - адвокат Петрунькова Т.Ф. в судовому засіданні первісний позов підтримала та заперечила проти зустрічного позову. Представник [PERSON] - адвокат Соловей О.В. заперечив проти первісного позову та підтримав зустрічний позов. Третя особа - [PERSON] в судові засідання, які були призначені до 12 вересня 2025 року не з`являвся будучи належним чином повідомленим про такі. Третя особа - приватний нотаріус Шевченко Н.В. направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши представників сторін, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.5, 5 на звороті). [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8 на звороті). [INFO] помер [PERSON] (а.с.6, 20). Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 25 травня 2023 року, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.7). [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з неможливістю доведення факту родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується постановою нотаріуса від 05 квітня 2024 року (а.с.8). Відповідно до довідки №133 від 27 лютого 2024 року, виданої старостою Новоушицької селищної ради Л. Худняк, [PERSON] прийняв спадщину та фактично вступив в управління спадковим майном після смерті [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідок від 28 березня 2024 року №179, 180, [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті був зареєстрований [PERSON] - син (а.с.10, 11). Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області №680/206/24 від 08 травня 2024 року, встановлено юридичний факт - факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як рідних доньки та матері (а.с.21 на звороті - 22 на звороті). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено та скасовано рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області №680/206/24 від 08 травня 2024 року, а заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду у зв`язку із тим, що між [PERSON] та [PERSON] виник спір про право щодо спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Роз`яснено право [PERSON] на подачу позову на загальних підставах (а.с.12-14). Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області №680/680/24 від 05 березня 2025 року позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як рідних баби та онуки. У позові до відповідача [PERSON] відмовлено (а.с.15-17). Вказаним рішенням встановлено, що згідно із копією спадкової справи № 63/2024, заведеної після смерті [PERSON] підтверджується, що 17 червня 2024 року приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Н.В., [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом серії ХМ № 065618, виданим Новоушицькою районною державною адміністрацією Хмельницької області 15 липня 1996 року у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Родина» с. Вахнівці, розміром 2,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Також у свідоцтві вказано, що іншим спадкоємцем [PERSON] є її син [PERSON] , проте свідоцтво на право на іншу частку зазначеного майна ще не видано. Також у спадковій справі міститься заява [PERSON] , згідно з якою він повідомив, що на спадщину після смерті матері [PERSON] він не претендує, спадщину не прийняв (а.с.18, 27, 26-29). [INFO] померла [PERSON] (а.с.19). Відповідно до виписки з погосподарської книги за 1996-2000 роки по с. Вахнівці, особовий рахунок № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , головою двору записана [PERSON] , яка померла [INFO] . Членом домогосподарства записаний [PERSON] - син (а.с.19 на звороті). [PERSON] прийняла спадщину та фактично вступила в управління та володіння майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.21). 12 червня 2024 року [PERSON] склав заяву, згідно із якою повідомив, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, із спадкодавцем не проживав (а.с.23). [PERSON] 26 жовтня 2023 року уповноважила на представлення її інтересів [PERSON] (а.с.23 на звороті). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №065618 [PERSON] , виправлено на [PERSON] , належала земельна частка (пай) розміром 2,65 умовних кадастрових гектарів в КСП «Родина» с.Вахнівці (а.с.25). 20 червня 2004 року на ім`я [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на землю серії ХМ №100735, загальною площею 1,82 га (а.с.72, 80, 81, 158-160). Представник відповідачки за зустрічним позовом долучив до матеріалів справи копію технічного паспорта на газифіковану квартиру на ім`я [PERSON] (а.с.53-57). В свідоцтві про народження [PERSON] матір`ю зазначена [PERSON] (а.с.97). Свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджується факт зміни прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.96). Згідно із позовною заявою по справі №680/680/24 представниця [PERSON] , діючи в її інтересах, стверджувала про те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.187, 188). [PERSON] помер [INFO] (а.с.205). [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично проживав в [ADDRESS] , з 1986 року до дня смерті [INFO] (а.с.231). Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона працює в органах місцевого самоврядування біля двадцяти чотирьох років. На даний час вона працює старостою с. Вахнівці. На звернення [PERSON] , вона видала довідку про вступ в управління майном її матері. Окрім того, вона видавала довідку [PERSON] про прийняття спадщину її батьком [PERSON] після смерті [PERSON] . Чи зловживала [PERSON] спиртними напоями їй невідомо. На даний час у будинку [PERSON] ніхто не проживає, але він не закинутий, біля будинку є земельна ділянка. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона є дочкою [PERSON] . Після смерті [PERSON] , вони організовували її похорон. Перед смертю [PERSON] передала їй з матір`ю сертифікат на землю. [PERSON] завжди до них приходила, оскільки йшла з дому, бо [PERSON] вчиняв відносно неї насильство. [PERSON] був лише приписаний разом із [PERSON] , а фактично проживав в іншому домоволодінні. Після смерті [PERSON] , вона, її чоловік та [PERSON] обробляли земельну ділянку, доглядали за будинком померлої. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що похорон [PERSON] проводили [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] був зареєстрований у домоволодінні матері, проте фактично проживав в іншому домоволодінні. Після смерті [PERSON] будинок підтримувала [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно із п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1258 спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається із пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року (з внесеними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Так, після смерті [PERSON] до складу спадкової маси увійшло право на земельну частку (пай). Перешкодою для належного оформлення спадкоємцями спадкових прав стало те, що у свідоцтвах про народження її дітей вона записана, як « [PERSON] ». Вказане стало приводом для звернення спадкодавців до суду із вимогами про встановлення фактів родинних відносин. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі наявних матеріалів справи та наданих копій документів, обставин встановлених у попередніх рішеннях суду, показань свідків, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про становлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а саме те, що вони є відповідно дочкою та мамою. Поряд із вказаним, під час судового розгляду, дослідженими доказами, спростовано обставини на які посилається [PERSON] у первісному позові. Так, прийняття спадщини [PERSON] після смерті підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування, показаннями свідків, фактом перебуванням у [PERSON] сертифікату про право на земельну частку (пай), технічного паспорту на газифікацію, здійсненням ремонту житлового будинку спадкодавця та обробітком земельної присадибної ділянки. Отже, підстави стверджувати, що [PERSON] пропустила строк на прийняття спадщини відсутні. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину лише на 1/2 частини земельної ділянки, яка відноситься до спадкової маси після смерті [PERSON] . Інша 1/2 частина відноситься до спадкової маси після смерті [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Так як, на спадкову земельну ділянку претендують два спадкодавці, іншого поділу як по 1/2 частині не може бути. Отже, відсутні підстави стверджувати, що існуюче свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] від 17 червня 2024 року, порушує спадкові права [PERSON] , оскільки вона може безперешкодно реалізувати свої спадкові права на ту частину земельної ділянки, на яку міг претендувати її батько [PERSON] . Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушених, невизнаних або оспорюваних прав [PERSON] , тому її позовні вимоги не підлягають до задоволення. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 968,96 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, поданими до суду доказами в повній мірі підтверджується факт надання адвокатом правничої допомоги, при цьому суд зважає на категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, кількість судових засідань та їх тривалість, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, приходить до висновку, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн є обґрунтованими, та такі слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: approved