Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2025 року позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк» (надалі - АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з позовом в якому просять стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором № 3752865-002 від 19 жовтня 2023 року в розмірі 34150,66 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 19 жовтня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3752865. За умовами якого, позичальнику надано в кредит грошові кошти в сумі 34150,66 грн, на строк кредитування 24 місяці, зі сплатою 0,01 % річних, та комісією за обслуговування кредиту - 6,9% щомісячно. Відповідач, умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, у зв`язку з чим станом на 09 серпня 2025 року заборгованість становить 34150,66 грн та складається з наступного: 15340,08 грн - заборгованість основного боргу (в т. ч. прострочена); 1,44 грн - заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена); 18809,44 грн - заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 11 грудня 2025 року. За клопотанням представника відповідача розгляд справи 11 грудня 2025 року відкладено до 12 січня 2026 року. Від представника відповідача - адвоката Пузіна Д.М. 25 грудня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити АТ «Таскомбанк» в задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що до позовної заяви не надано доказів про узгодження між сторонами усіх істотних умов договору, відсутні докази зарахування коштів позичальнику, у заяві, яка підписана позичальником відсутня інформація про розмір відсотків за користування кредитними коштами, та інші умови. Просив витребувати у позивача оригінал договору про комплексне банківське обслуговування, паспорт споживчого кредиту оригінал тарифів та умов, виписку по особовому рахунку. 30 грудня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просить відзив залишити без розгляду, так як поданий із порушенням визначеного судом строку й клопотання про поновлення строку для подання відзиву сторона відповідача не заявляє. По суті заперечення зауважують, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, у п.1.2.2 заяви-договору обумовлена загальна сума кредиту, фіксований розмір комісії. До відповіді на відзив долучили виписку з особового рахунку позичальника. В судове засідання призначене на 12 січня 2026 року сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В позовній заяви представник позивача просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Таскомбанк» підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що від 19 жовтня 2023 року між АТ «Таскомбанк» [PERSON] укладено кредитний договір № 3752865. За умовами якого, позичальнику надано в кредит грошові кошти в сумі 15000,00 грн, на строк кредитування 24 місяці, на власні потреби (п.1.2.1,1.2.4 заяви-договір). Заява - договір підписана сторонами. Відповідно до п.1.2.2 загальна сума кредиту становить 16035,00 грн, в яку включена комісія за надання кредиту 1035,00 грн, в розрахунку 6,9% від суми кредиту. Кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника, відкритий в АТ «Таскомбанк». Відповідно до п.1.2.9 заяви- договору процентна ставка за користуванням кредиту 0,01% річних є фіксована. Комісія за обслуговування кредиту становить 6,9%, щомісячно та складає 1106,42 грн, за обслуговування кредиту, відповідно до п.1.4 договору. За умовами договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати всі умови заяви-договору та взяті на себе зобов`язання. У строки, обумовлені заявою-договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. Відповідачем було отримано в кредит грошові кошти. Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. На підтвердження наявної заборгованості представником позивача надано розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку, з яких встановлено, що заборгованість за кредитом становить 34150,66 грн та складається 15340,08 грн - заборгованість основного боргу (в т. ч. прострочена); 1,44 грн - заборгованість по процентам; 18809,44 грн - заборгованість за комісією. Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли правовідносини, щодо належного виконання позичальником умов кредитного договору. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд вважає заперечення представника відповідача - адвоката Пузіна Д.М. про нікчемність укладеного кредитного договору, через не погодження суттєвих умов договору такими, що суперечать дослідженим судом доказам. З тексту заяви-договору про надання споживчого кредиту № 3752865-002, яка підписано сторонами обумовлено суттєві умови укладеного договору, обсяг наданих в кредит коштів - 15000,00 грн, строк кредитування -24 місяці, відповідно до п.1.2.2 загальна сума кредиту становить 16035,00 грн, в яку включена комісія за надання кредиту 1035,00 грн, в розрахунку 6,9% від суми кредиту; обсяг відсотків за користування кредиту - 0,01% річних та щомісячна комісія - 6,9%. З виписки по особовому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник частково здійснював погашення заборгованості, здійснював погашення відсотків та комісії за користування грошовими коштами. Що спростовує твердження представника відповідача про відсутність інформації та неузгодженість умов договору. У Пункті 2.1. договору зазначено, що позичальник підтверджує, що банк надав в письмовій формі (у паперовому вигляді ) та в повному обсязі інформацію, згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» та позичальник засвідчує, що перед укладанням цієї заяви-договору він також самостійно ознайомився з розміщеною на офіційному веб-сайті банку www.tascombank.ua інформацією, необхідною для отримання кредиту та прийняття усвідомленого рішення. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості за кредитними коштами знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню із [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 3752865-002 від 19 жовтня 2023 року, яка утворилася станом на 09 серпня 2025 року в загальному розмірі 34150,66 грн. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги АТ «Таскомбанк» підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved