Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, - задоволено, зменшено розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року по справі № 753/4753/18, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 02 грудня 2025 року (вхід. № 72902) до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. На обгрунтування заяви позивач зазначив, що позовна заява [PERSON] містила вимогу про встановлення граничного розміру аліментів, а саме - не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Водночас, резолютивна частина рішення Дніпровського районного суду від 19 листопада 2025 року по справі № 753/10911/25 не містить рішення щодо вказаної вимоги. З огляду на викладене заяву просив задовольнити, ухвалити додаткове рішення по справі, зазначивши граничний розмір аліментів, а саме - не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04 грудня 2025 року, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. Дніпровським районним судом міста Києва витребувано матеріали цивільної справи № 753/10911/25 з відділу цивільних справ Дніпровського районного суду міста Києва. Відповідно до частин першої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвале рішення.. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 07 березня 2013 року й до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року по справі № 753/4753/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року, з 1 000,00 грн на частину від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набрання чинності рішення суду, до досягнення дитиною повноліття. Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року по справі № 753/4753/18 визначено граничний розмір аліментів відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, а саме - не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. З огляду на зміну матеріального становища [PERSON] , що виникла внаслідок змін у його сімейному стані після набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року та додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року по справі № 753/4753/18, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2025 року по справі № 753/10911/25 зменшено розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року по справі № 753/4753/18 та додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року по справі № 753/4753/18, з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Водночас, прохальна частина позовної заяви [PERSON] про зменшення розміру аліментів містила вимогу про встановлення обмеження максимального розміру аліментів - а саме у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, про що вказано у частині першій - третій статті 181 СК України. Частина друга статті 182 СК України встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 192 СК України також передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України). Поряд з цим, частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, обмеження граничного розміру аліментів, а саме у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, передбачене лише для наказної форми цивільного судочинства. Частини перша-шоста статті 19 ЦПК України передбачають, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України). Згідно із пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави вважати, що питання про стягнення аліментів може вирішуватися у формі наказного або позовного провадження. При цьому, у наказному провадженні аліменти стягуються у випадку, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Разом з тим, у даній справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з позовом, тобто ініціювала вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за правилами позовного провадження, для якого законом не встановлено граничного розміру аліментів, що можуть бути присуджені до стягнення. Конкретно заявлений позивачем розмір аліментів підлягає доказуванню на загальних підставах на основі критеріїв, визначених статтею 182 СК України. Подальша зміна заявленого позивачем до стягнення з [PERSON] розміру аліментів також відбувалася в межах саме позовного провадження. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] не вказує на обставини, які слугують підставою для встановлення граничного розміру аліментів на дитину чи надмірності розміру аліментів, присуджених до стягнення з [PERSON] , поряд з цим, як уже зазначалося раніше розмір аліментів і так зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для встановлення обмеження максимального розміру аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved