Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Київської окружної прокуратури міста Одеси про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що він є власником об`єкта нерухомого майна (нежитлового приміщення) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта: 1408720651101, право власності на який набуто за договором дарування №2829 від 21.11.2006 року. Згідно відомостей, наданих суб`єктом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, на вказаний об`єкт 05.07.2011 року зареєстровано обтяження, підставою обтяження зазначено постанову слідчого Прокуратури Київського району м. Одеси Лодочнікова Д.О. про накладення арешту на майно обвинуваченого. У графі відомостей про особу, майно якої обтяжується, значиться [PERSON] , який не має відношення до права приватної власності позивача на визначений об`єкта нерухомого майна. Позивач вказує, що Київською окружною прокуратурою м. Одеси надано відповідь на адвокатський запит, що кримінальна справа відносно [PERSON] направлена до Київського районного суду м. Одеси (судова справа № 1-870-11), яким 22.12.2011 року ухвалено обвинувальний вирок. Зі змісту ухваленого вироку вбачається, що позивач не є стороною кримінального провадження, в рамках якого було зареєстровано обтяження щодо його майна. З наведеного слідує, що арешт, накладений постановою слідчого Прокуратури Київського району м. Одеси, підлягає безумовному скасуванню, оскільки станом на момент звернення із даною позовною заявою, позивач обмежений у реалізації права розпорядження належним йому майном без достатньої правової підстави. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзиву на позов не подав. Представник відповідача Київської окружної прокуратури міста Одеси в судове засідання з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником об`єкта нерухомого майна (нежитлового приміщення) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта: 1408720651101, право власності на який набуто за договором дарування №2829 від 21.11.2006 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з інформацією про державну реєстрацію обтяжень на вказаний об`єкт 05.07.2011 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем зареєстровано обтяження №23382675, підставою обтяження зазначено постанову слідчого Прокуратури Київського району м. Одеси Лодочнікова Д.О. про накладення арешту на майно обвинуваченого. У графі відомостей про особу, майно якої обтяжується, значиться [PERSON] . Згідно з відповіддю Київської окружної прокуратури м. Одеси від 26.09.2025 року №6554ВИХ-25 на адвокатський запит представника позивача, кримінальна справа відносно [PERSON] направлена до Київського районного суду м. Одеси (судова справа № 1-870-11), яким 22.12.2011 року ухвалено обвинувальний вирок. Зі змісту ухваленого вироку вбачається, що позивач [PERSON] не є стороною кримінального провадження, в рамках якого було зареєстровано обтяження щодо його майна. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Накладений арешт позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved