Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович, діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до Коломацького районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 201259 гривень 60 копійок. Крім того представник позивача просив суд стягнути із відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача адвокат Єлісєєв Д.О. зазначив, що в провадженні Валківського відділу Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-671/09, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області 10 липня 2015 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , проте згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем 01 вересня 2025 року, станом на [INFO] за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 201259 гривень 60 копійок. З урахуванням вказаних вище обставин, посилаючись на вимоги, закріплені у статті 196 СК України, представник позивачки просив суд стягнути із відповідача на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2018 року по лютий 2025 року у розмірі 201259 гривень 60 копійок. 23 жовтня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за вказаним вище позовом і справу призначено до розгляду у судовому засіданні, про що постановлено відповідну ухвалу. 04 листопада 2025 року представником відповідача адвокатом Оніпком Євгеном Анатолійовичем, діючим від імені та в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 20 листопада 2025 року заяву представника відповідача адвоката Оніпка Є.А., діючого від імені та в інтересах [PERSON] , із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі за позовом представника позивача адвоката Єлісєєва Д.О., діючого від імені та в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено і судом постановлену ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Крім того, представником відповідача адвокатом Оніпком Є.А., діючим від імені та в інтересах [PERSON] , у строк для подання відзиву пред`явлено зустрічний позов до [PERSON] , третя особа Валківський відділ Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, які нараховані на підставі виконавчого листа №2-671/09, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області 10 липня 2015 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з січня 2018 року по [INFO]. 11 грудня 2025 року зустрічний позов представника відповідача адвоката Оніпка Є.А., діючого від імені та в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , третя особа Валківський відділ Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом представника позивача адвоката Єлісєєва Д.О., діючого від імені та в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, об`єднавши їх в одне провадження, про що постановлено відповідну ухвалу, а також задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом адвоката Оніпка Є.А. про витребування доказів, та витребувано з Валківського відділу Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ: 41430602, адреса: 63002, Харківська область, Богодухівський район, місто Валки, вулиця Харківська, будинок 2) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження за № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-671/09, виданого 10 липня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області. В обґрунтування заявлених вимог представник відповідача за первісним позовом адвокат Оніпко Є.А., не погоджуючись із заявленими вимогами за первісним позовом, зазначив що в провадженні Валківського відділу Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №48927478, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-671/09, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області 10 липня 2015 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Водночас, як запевнив адвокат Оніпко Є.А. у зустрічному позові, з 2018 року донька сторін припинила проживати з матір`ю, бо з того часу постійно проживає з батьком і знаходиться на його повному утриманні, а відтак і заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача, а тому відпали правові підстави для сплати [PERSON] платежів за аліментними зобов`язаннями, в тому числі і відсутні підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] . Крім того адвокат Оніпко Є.А., обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, вказав, що стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить ст. 181 СК України, а отже з урахуванням вказаних вище обставин, посилаючись на вимоги, закріплені у статті 197 СК України, представник позивача за зустрічним позовом адвокат Оніпко Є.А. просив суд звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, які нараховані на підставі виконавчого листа №2-671/09, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області 10 липня 2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з січня 2018 року по [INFO]. 11 грудня 2025 року представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Оніпком Є.А., діючим від імені та в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій адвокат просив суд забезпечити зустрічний позов шляхом зупинення примусового виконання виконавчого провадження №48927478 і, відповідно, зупинення стягнення заборгованості по аліментах з [PERSON] в межах виконавчого провадження №48927478, яке перебуває на виконанні у Валківському відділі Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 12 грудня 2025 року у задоволенні вищевказаної заяви представника позивача за зустрічним позовом адвоката Оніпка Є.А., діючого від імені та в інтересах [PERSON] , про забезпечення позову відмовлено, про що постановлено відповідну ухвалу. 10 листопада 2025 року представником відповідача за первісним позовом адвокатом Оніпком Є.А., діючим від імені та в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на первісний позов, в якому адвокат Оніпко Є.А. виклав свою позицію, згідно якої вважав позовні вимоги безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що: 1) з 2018 року донька сторін - [PERSON] , [INFO] , припинила проживати з матір`ю, бо з того часу постійно проживає з батьком і знаходиться на його повному утриманні, а тому відпали правові підстави для сплати [PERSON] платежів за аліментними зобов`язаннями, в тому числі і відсутні підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] ; 2) заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини відповідача [PERSON] , позаяк останній з 2018 року повністю утримував доньку, а у позивачки фактично відпали правові підстави для отримання аліментів на дитину, яка не проживала з нею. Позивач за первісним позовом не скористався своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України, і відповіді на відзив на первісний позов до суду не подав. 10 грудня 2025 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Єлісєєвим Д.О., діючим від імені та в інтересах [PERSON] , шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому адвокат Єлісєєв Д.О. зазначив, що позивачка за первісним позовом [PERSON] не визнає позовні вимоги за зустрічним позовом і повністю заперечує проти їх задоволення з тих підстав, що: 1) 14 вересня 2020 року [PERSON] засуджений Валківським районним судом Харківської області і йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а тому із цього моменту у нього взагалі не було можливості брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, позаяк він відбував покарання у виді позбавлення волі; 2) саме [PERSON] несла фактичний фінансовий тягар утримання дитини в період, коли [PERSON] відбував покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, що підтверджується відповідними доказами (квитанціями); 3) протягом усього періоду нарахування аліментів [PERSON] частково здійснював сплату за аліментними платежами, а отже не заперечував ані факту існування обов`язку по утриманню дитини, ані факту наявності заборгованості за такими платежами, а відтак визнавав цей обов`язок такими своїми діями; 4) з моменту виникнення у [PERSON] обов`язку зі сплати аліментів він не звертався до суду із позовом про звільнення його від сплати аліментів або зменшення їх розміру, хоча тка можливість передбачена законом і могла бути реалізованою ним у будь-який момент; 5) зустрічний позов подано [PERSON] лише після звернення [PERSON] із позовом до суду про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а отже такі дії ним здійсненні з метою уникнення відповідальності за допущене прострочення. Позивач за зустрічним позовом не скористався своїм правом, передбаченим ст.179 ЦПК України, і відповіді на відзив на зустрічний позов до суду не подав. 24 грудня 2025 року судом закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу. Будь-які процесуальні дії як то зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися. Представник відповідача за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом адвокат Оніпко Євген Миколайович та відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилися, водночас 15 січня 2026 року за вх.ЕП№89/01-51/26 до канцелярії суду надійшло клопотання, в якому адвокат Оніпко Євген Анатолійович просив суд провести судове засідання за його відсутності та за відсутності [PERSON] . Крім того, адвокат Оніпко Євген Миколайович просив суд задовольнити зустрічний позов, звільнивши [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах (т.2, а.с. 402-403). Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом адвокат Єлісєєв Дмитро Олександрович та позивачка за первісним позовом і відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, водночас 15 січня 2026 року за вх.ЕП№90/01-51/26 до канцелярії суду надійшла заява, в якій адвокат Єлісєєв Дмитро Олександрович просив суд провести розгляд справи за відсутності [PERSON] та її представника, а також повідомив про підтримання заявлених позовних вимог за первісним позовом (т.2, а.с. 404-406). Представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом адвокат Тащі Михайло Михайлович, у судове засідання також не з`явилися, водночас 15 січня 2026 року за вх.ЕП№91/01-51/26 до канцелярії суду надійшла заява, в якій адвокат Тащі Михайло Михайлович просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також повідомив про підтримання заявлених позовних вимог за первісним позовом і заперечив проти задоволення зустрічного позову (т.2, а.с. 407-409). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, водночас 15 січня 2026 року за вх.ЕП№86/01-51/26 до канцелярії суду надійшла заява, в який виконуючий обов`язки керівника Валківського відділу Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вячеслав Омельченко просив суд провести розгляд справи за відсутності представника очолюваної ним установи (т 2, а.с. 401). Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу та витребувані судом докази, врахувавши позиції представників сторін, викладені ними у їх відповідних заявах, суд зазначає наступне. Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 08 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Абрамовим Р.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа №2-671/09, виданого Кам`янським районним судом Черкаської області 10 липня 2015 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 18 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (т.1, а.с. 6-8, т.2, а.с. 71). Станом на 24 вересня 2025 року вказане виконавче провадження перебуває у провадженні Валківського відділу Державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується інформацією про виконавче провадження, сформованою за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (т.1, а.с. 11-15). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (т.1, а.с. 9-10), проведеного 01 вересня 2025 року старшим державним виконавцем Омельченком В.В. у ВП № [NUMBER], заборгованість боржника [PERSON] перед стягувачем [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , станом на [INFO], включно, складає 201259 гривень 60 копійок Згідно довідки за №1656/10099, виданої 01 вересня 2025 року начальником штабу-заступником командира військової частини [NUMBER] підполковником [PERSON] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] (т.1, а.с. 54). Як вбачається з інформації, наданої Коломацьким селищним головою Володимиром Гуртовим, на запит заступника начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Романа Абрамова за №2234/02-15 від 29 вересня 2020 року (т. 1, а.с. 55, 68, 94, т.2, а.с.302) [PERSON] , [INFO] , з січня 2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] і перебуває на утриманні батька [PERSON] і навчається у Коломацькому ліцеї імені Героя Радянського союзу І.Є. Єгорова. Вказана інформація також міститься і у листі заступника начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Романа Абрамова (т.1, а.с. 67, 93, т.2, а.с. 307), адресованому до управління соціального захисту населення Кам`янської районної державної адміністрації за №122/14.11 від 04 січня 2021 року . Як вбачається із довідки за №174 від 22 грудня 2018 року, виданої директором Коломацького ліцею імені Героя Радянського Союзу І.Є. Єгорова, дитина [PERSON] , [INFO] є учнем 6-Б класу зазначеного навчального закладу (т.2, а.с. 285). Зі змісту подання державного виконавця Романа Абрамова від 04 січня 2021 року за №32, поданого на розгляд до Кам`янського районного суду Черкаської області, щодо роз`яснення судом подальшого виконання виконавчого листа № 2-671/09, виданого 10 липня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області, або визнання його таким, що не підлягає подальшому виконанню, вбачається, що 12 березня 2018 року державним виконавцем здійснений виїзд за місцем реєстрації боржника за адресою: [ADDRESS] , і ним з`ясовано, що боржник [PERSON] за вказаною адресою не проживає, його місце перебування не відоме, про що державним виконавцем у присутності батьків боржника складений відповідний акт державного виконавця (т.2, а.с. 309-311). Також, у поданні зазначено, що в серпні 2018 року боржник [PERSON] повідомив державного виконавця про те, що його дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні його батьків. Крім того, у поданні вказано, що 07 жовтня 2020 року Коломацька селищна рада на запит державного виконавця надала інформацію про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , з січня 2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] , і перебуває на утриманні батька боржника [PERSON] та навчається у Коломацькому ліцеї імені Героя Радянського союзу І.Є. Єгорова. Відповідними квитанціями, платіжними інструкціями і виписками по банківському рахунку [PERSON] (т.1, а.с. 132-194, т.2, а.с. 10-26) позивачкою за первісним позовом підтверджено перерахування нею у 2023-2025 роках на картковий рахунок її доньки [PERSON] грошових коштів у розмірі 19770 гривень 00 копійок, а також грошових коштів у іноземній валюті (Євро). Як вбачається із інформації, наданої Валківським районним судом Харківської області 05 грудня 2025 року за №03-09/1/2025 на адвокатський запит адвоката Єлісєєва Д.О., 14 вересня 2020 року [PERSON] засуджено Валківським районним судом Харківської за вчинення злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Згідно ухвали, постановленої 10 грудня 2020 року Харківським апеляційним судом, вирок Валківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року залишено без змін (т.1, а.с. 195). Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно вимог, закріплених у ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначені Сімейним кодексом України (далі - СК України). Згідно ч.ч. 7 та 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З огляду на вищевказані вимоги закону можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Згідно закріплених у ч.ч. 1 та 2 ст. 196 СК України вимог у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Таким чином, відповідач за первісним позовом зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати і є підставою для застосування до нього цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Згідно ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. У відповідності із вимогами, закріпленими у ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України). Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Також у вказаній вище постанові Верховний Суд зазначив, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 зазначено, що тлумачення вказаних вище норм свідчить, що: - загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; - учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; - невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; - стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; - розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула наступна: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1,00 %; - при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, дійшла висновку, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами, визначеними ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У судовому засіданні з`ясовано, що 10 липня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області виданий виконавчий лист (дублікат) у справі №2-671/09 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття (т.2, а.с.68). 08 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коломацького районного управління юстиції Абрамовим Р.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 2-671/09, виданого 10 липня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області. Проте, з вини відповідача за первісним позовом, який згідно рішення суду, ухваленого Кам`янським районним судом Черкаської області 14 жовтня 2009 року у справі № 2-671/09, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , станом [INFO], включно, утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 201259 гривень 60 копійок, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним державним виконавцем. Водночас, доказів на підтвердження того, що відповідачем за первісним позовом оскаржувався вказаний вище розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і того, що [PERSON] у відповідності з положеннями ч. 4 ст. 273 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили, згідно якого з нього судом присуджені періодичні платежі, у зв`язку із змінами обставин, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, звертався до суду шляхом пред`явлення позову до [PERSON] з вимогами про зміну розміру аліментів, строків цих платежів або звільнення від сплати аліментів. Крім того, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження позиції сторони відповідача за первісним позовом про відсутність вини відповідача за первісним позовом у простроченні сплати аліментів на утримання дитини у встановлені чинним цивільним процесуальним законодавством України порядок і строки до суду не подано. Таким чином, суд, за відсутності доказів, які б свідчили про відсутність вини платника аліментів у простроченні сплати таких періодичних платежів на користь позивачки за первісним позовом, дійшов висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача за первісним позовом. Також жодних доказів на підтвердження того, що відповідач за первісним позовом як платник аліментів вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів, суду не надано. Крім того, відповідачем за первісним позовом не доведено належними і допустимими доказами, що на момент виникнення заборгованості він був позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, як того вимагає ст. 197 СК України. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення неустойки (пені) за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання. Позивачка за первісним позовом просила стягнути із відповідача за первісним позовом неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із червня 2018 року по [INFO] і в обґрунтування цього надала відповідний розрахунок пені за вказаний період (т.1, а.с. 9-10). Суд повністю погоджується зі здійсненим позивачкою за первісним позовом розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому, з урахуванням положень статті 196 Сімейного кодексу України та принципу диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь позивачки за первісним позовом має бути стягнутою неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 201259 гривень 60 копійок. Крім того, суд зауважує, що відповідач за первісним позовом не спростував розміру суми нарахованої представником позивача за первісним позовом неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів і ним не надано свого розрахунку. За таких обставин первісний позов представника позивача адвоката Єлісєєва Дмитра Олександровича, діючого від імені та в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Водночас, до доводів представника відповідача за первісним позовом з приводу відсутності підстав для задоволення первісного позову, викладених ним у відзиві на первісну позовну заяву, суд ставиться критично, позаяк такі доводи не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами і з`ясованими судом фактичними обставинами справи. Щодо вимоги за зустрічним позовом про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до норм СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину. Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Згідно положень, закріплених у ч. 1 ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, а частиною 2 цієї статті передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Положеннями, закріпленими у ч. 4 ст. 273 ЦПК України, передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У відповідності з ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У п. 22 постанови «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Викладене вище повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах №343/860/17 від 21 листопада 2018 року та №344/12158/16-ц від 01 серпня 2018 року. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Системний аналіз норм сімейного законодавства, дозволяє зробити висновок, що оскільки право на стягнення аліментів належить тому із батьків, з яким проживає та на утриманні якого перебуває дитина, він може бути звільнений від сплати аліментів, що були присуджені на підставі рішення суду в разі перебування дитини на утриманні платника аліментів. Із досліджених в судовому засіданні доказів з`ясовано, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] був обізнаний про стягнення з нього за рішенням суду на користь відповідачки за зустрічним позовом аліментів на утримання їхньої спільної доньки, водночас, згідно вищезазначеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з 1 червня 2018 року по 8 лютого 2025 року він жодного разу не здійснив сплату аліментних платежів, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 201259 гривень 60 копійок, доказів виникнення якої у зв`язку з тяжкою хворобою позивача за зустрічним позовом або іншою обставиною, що має істотне значення, матеріали справи не містять. Звертаючись до суду із зустрічним позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, представник позивача за зустрічним позовом як на обставину, що має істотне значення і яка може бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, посилався на те, що з 2018 року донька сторін [PERSON] , [INFO] , припинила проживати з матір`ю, і з того часу постійно проживає з батьком і знаходиться на його повному утриманні. Водночас, суд вважає вказану обставину недоведеною, адже доказів такого проживання дитини з батьком і здійснення ним будь-яких витрат на її утримання [PERSON] та його представником суду не надано. Інформація, надана Коломацьким селищним головою Володимиром Гуртовим, на запит заступника начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Романа Абрамова за №2234/02-15 від 29 вересня 2020 року, та лист заступника начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Валківському та Коломацькому районах Романа Абрамова, адресований до управління соціального захисту населення Кам`янської районної державної адміністрації за №122/14.11 від 04 січня 2021 року, наявні у матеріалах справи, про те, що [PERSON] , [INFO] , з січня 2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] і перебуває на утриманні батька [PERSON] та навчається у Коломацькому ліцеї імені Героя Радянського союзу І.Є. Єгорова, самі пособі не можуть вважатися беззаперечними доказами, які підтверджують проживання дитини саме з її батьком [PERSON] і перебування дитини на його повному утриманні. Ба більше, відбування [PERSON] покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років за вироком Валківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року, який набрав законної сили 10 грудня 2020 року, спростовує доводи представника позивача за зустрічним позовом адвоката Оніпка Є.А. про постійне проживання доньки сторін із батьком [PERSON] з січня 2018 року і перебування дитини на повному його утриманні. Такі доводи, спростовуються також і іншими доказами, зокрема і поданням державного виконавця Романа Абрамова від 04 січня 2021 року за №32, поданого до Кам`янського районного суду Черкаської області, щодо роз`яснення судом подальшого виконання виконавчого листа № 2-671/09, виданого 10 липня 2015 року Кам`янським районним судом Черкаської області, або визнання його таким, що не підлягає подальшому виконанню, яке міститься у витребуваних судом матеріалах виконавчого провадження, з якого вбачається, що 12 березня 2018 року державним виконавцем здійснений виїзд за місцем реєстрації боржника за адресою: [ADDRESS] , і ним з`ясовано, що боржник [PERSON] за вказаною адресою не проживає, його місце перебування не відоме, про що державним виконавцем у присутності батьків боржника складений відповідний акт державного виконавця (т.2, а.с. 309-311). Також, у поданні зазначено, що в серпні 2018 року боржник [PERSON] повідомив державного виконавця про те, що його дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні його батьків. Крім того, у поданні вказано, що 07 жовтня 2020 року Коломацька селищна рада на запит державного виконавця надала інформацію про те, що дитина [PERSON] , [INFO] , з січня 2018 року проживає за адресою: [ADDRESS] , і перебуває на утриманні батька боржника [PERSON] та навчається у Коломацькому ліцеї імені Героя Радянського союзу І.Є. Єгорова. Таким чином, зазначені у зустрічному позові обставини, не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не можуть слугувати підставами для звільнення позивача за зустрічним позовом від сплати заборгованості за аліментами, як це зазначено у ч.2 ст.197 СК України, з огляду на що зустрічний позов задоволеним бути не може. Також суд зазначає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів і вказане рішення ним не оскаржувалося і воно набрало законної сили. Не оскаржував він і розмір заборгованості, розрахований державним виконавцем, як і не звертався до суду із відповідними позовами до отримувача аліментів [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів, строків платежів або звільнення від них. За приписами, закріпленими у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно квитанції ID: 3272-6571-9911-7166, датованої 18 листопада 2025 року, позивачем за зустрічним позовом при поданні зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок (т.1, а.с. 90). З огляду на відмову у задоволенні зустрічного позову, суд, за правилами, визначеними ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне судовий збір, сплачений за подання зустрічного позову, покласти на позивача за зустрічним позовом. Крім того, у відповідності із вимогами, закріпленими у ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Так, у відповідності із ст.ст. 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються договором про надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У відповідності з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East\проти України" (заява №19336/04, п. 269) Європейський суду з прав людини звернув увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. За правилами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту договору про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 19 вересня 2025 року між адвокатським об`єднанням «Правда» в особі Голови об`єднання адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича та [PERSON] , Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати Клієнту правову (правничу) допомогу: підготовка та направлення позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей і представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції (п.1.1. договору) (т.1, а.с. 16-18). Згідно п.3 цього договору Клієнт зобов`язаний оплатити Адвокатському об`єднанню гонорар за роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, у порядку та строки, визначені договором. Додаткові витрати, що не були включені до загальної вартості гонорару, згідно договору, сплачується Клієнтом. Сума та строк оплати гонорару регулюється Додатками до договору про надання правової (правничої) допомоги. Договір вважається виконаним у разі виконання Адвокатським об`єднанням завдання- доручення, яке зазначене в п.1.1. договору незалежно від результату (п.5.2. договору). Крім того, у додатку №1 до договору від 19 вересня 2025 року про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 19 вересня 2025 року між адвокатським об`єднанням «Правда» в особі Голови об`єднання адвоката Єлісєєва Дмитра Олексійовича та [PERSON] , сторони погодили, що Клієнт 19 вересня 2025 року оплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у сумі 6000 гривень 00 копійок за надання правової (правничої) допомоги, згідно п.1.1. договору. Згідно наданого до суду акту виконаних робіт за договором про надання правової (правничої) допомоги б/н від 19 вересня 2025 року, складеного 01 жовтня 2025 року за вищевказаним договором про надання правової (правничої) допомоги, сторони погодили вартість наданих послуг Клієнту відповідно до п.1.1. у розмірі 6000 гривень 00 копійок, і підписанням вказаного акту сторони договору підтвердили повне виконання Адвокатським об`єднанням «Правда» своїх зобов`язань за цим договором (т.1, а.с. 19-20). Крім того, згідно відповідної платіжної інструкції №1.320590707.1 від 22 вересня 2025 року позивачкою за первісним позовом сплачено Адвокатському об`єднанню «Правда» вищевказану обумовлену сторонами у акті виконаних робіт суму гонорару у розмірі 6000 гривень 00 копійок (т.1, а.с. 21). У п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, законодавець не передбачив можливості для відмови судом у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яка фактично надана, а тому суд за правилами, визначеними ч.ч. 4-6 ст.137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України, у такому разі повинен з`ясувати питання про наявність чи відсутність підстав для зменшення таких витрат. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Водночас, у ч. 5 та ч 6 ст. 137 ЦПК України закріплені імперативні приписи, згідно яких суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. З огляду на вказане вище, а також зважаючи на те, що клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем за первісним позовом не заявлялося, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, врахувавши перелік послуг, які були надані позивачці за первісним позовом, а також зважаючи на результат розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивачки за первісним позовом про стягнення із відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень 00 копійок і необхідність задоволення первісного позову в цій частині. Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved