Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

18 листопада 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №747055075 в розмірі 25 572 гривні 60 копійок, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №747055075. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників №79 від 19 травня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №747055075. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 572 гривні 60 копійок, з яких: 9000 гривень 00 копійок сума заборгованості по основному боргу; 16572 гривні 60 копійок сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. У разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З момент отримання прав вимог до Відповідача, а саме з 21 жовтня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №747055075 в розмірі 25572 гривні 60 копійок, з яких: 9000 гривень 00 копійок сума заборгованості по основному боргу; 16572 гривні 60 копійок сума заборгованості за відсотками З урахуванням вищевказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для поданні відзиву на позовну заяву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] укладено договір №747055075, який підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором F86G5VK8 (а.с.4-5). Відповідно до п.1.1 зазначеного Договору, за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 9000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 або п.1.5 цього договору. Згідно п.1.2 вказаного Договору, кредит надається (договір укладається) строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником. Відповідно до п.1.3 зазначеного Договору, на період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,66 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно п.1.4 вказаного Договору, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентною ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Відповідно до п.1.5 зазначеного Договору, базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строк користування кредитом вказаного в п.1.2 договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п.1.4 цього договору. Згідно п.1.6 вказаного Договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно п.1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в п.1.2 цього договору. Відповідно до п.1.7 зазначеного Договору, розрахунок сукупної вартості кредиту за дисконтною процентною ставкою та термін платежу згідно строку, передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1 до договору). Згідно п.4.2 вказаного Договору, строк дії договору, вказаний в п.1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором. Відповідно до п.4.3 зазначеного Договору, сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно п.4.4 вказаного Договору, з урахуванням положень п.1.3, п.1.4 та п.1.5 цього договору, позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 607,56 відсотків річних за дисконтною ставкою або 622,20 відсотків річних за базовою ставкою. Відповідно до п.4.5 зазначеного Договору, застосування перерахування дисконтної процентної ставки на базову процентну ставку не є зміною істотних умов договору. Згідно п.4.6 вказаного Договору, усі істотні умови договору, в тому числі розмір базової та дисконтної процентної ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. Відповідно до п.4.7 зазначеного Договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно п.4.13 вказаного Договору, сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін. Відповідно до п.4.18 зазначеного Договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Також, 29 січня 2020 року відповідачем [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором F86G5VK8 Графік розрахунків, який є Додатком №1 до Договору №747055075 від 29 січня 2020 року (а.с.5-зворот). Згідно п.1 вказаного Графіку розрахунків, сторони погодили наступний графік розрахунків : термін платежу 13 лютого 2020 року; сума кредиту 9000 гривень 00 копійок; нарахований процент 2241 гривня 00 копійок; до сплати (разом) 11241 гривня 00 копійок. Відповідно до п.2 зазначеного Графіку розрахунків, сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 124,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 11241 гривня 00 копійок (у грошовому вираженні) та включає в себе: 1) проценти за користування кредитом у розмірі 24,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2241 гривня 00 копійок (у грошовому вираженні); 2) суму кредиту у розмірі 9000 гривень (у грошовому вираженні). Згідно п.3 вказаного Графіку розрахунків, у випадку надання кредиту не в день укладення договору, термін платежу автоматично зміщується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту, та є 15 днем користування кредитом починаючи з дати отримання кредиту позичальником. Відповідно до п.4 зазначеного Графіку розрахунків, у разі користування кредитом понад строк, вказаний в п.1.2 договору, до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою, в порядку передбаченому договором. Згідно п.5 вказаного Графіку розрахунків, цей графік розрахунків є невід`ємною частиною договору №747055075 від 29 січня 2020 року. Як вбачається з платіжного доручення від 29 січня 2020 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] , отримувачем за яким зазначено [PERSON] , грошові кошти в сумі 9000 гривень 00 копійок. Призначення платежу переказ коштів згідно договору №747055075 від 29 січня 2020 року, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.7). Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів на відповідачу [PERSON] на картковий рахунок. 13 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору №747055075 від 29 січня 2020 року (а.с.6). Відповідно до п.1 зазначеної Додаткової угоди, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором №747055075 від 29 січня 2020 року, на наступну кількість днів двадцять дев`ять. Згідно п.2 вказаної Додаткової угоди, на дату укладення цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до п.3 зазначеної Додаткової угоди, починаючи з 13 лютого 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,66 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно даної додаткової угоди. Згідно п.4 вказаної Додаткової угоди, ця додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 13 лютого 2020 року. Відповідно до п.5 зазначеної Додаткової угоди, всі інші умови договору, не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними, і сторони підтверджують їх обов`язковість до виконання. Згідно п.6 вказаної Додаткової угоди, ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №747055075 від 29 січня 2020 року, який складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2020 року, відповідач [PERSON] 13 лютого 2020 року сплати кошти у сумі 2241 гривня 00 копійок, які зараховані на погашення процентів, та станом на 19 травня 2020 року мав заборгованість за тілом кредиту у сумі 9000 гривень 00 копійок та за процентами у сумі 15093 гривні 00 копійок (а.с.9-10). За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стверджує, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Однак, до позовної заяви Договору факторингу №28/1118-01, який укладений 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», позивачем не додано. Ненадання позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вищевказаного договору факторингу позбавляє суд об`єктивної можливості встановити предмет такого договору, порядок відступлення прав вимоги, обсяг прав вимоги, який передається за таким договором, а також строк його дії. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в які сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції та у даній Додатковій угоді відображений зміст Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, який укладений між ТОВ «Таліон Плюс» («Фактор») та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у новій редакції (а.с.12-16). Відповідно до п.2.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.4.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги; Відповідно до п.8.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони). Згідно п.8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором». У позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стверджує, що відповідно до Реєстру боржників №79 від 19 травня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №747055075. Однак, матеріали цивільної справи не містять Реєстру боржників №79 від 19 травня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого, за твердженням позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №747055075. При цьому, суд звертає увагу, що на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції Додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року до ТОВ «Таліон Плюс» об`єктивно не могло перейти право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №747055075, так як Реєстр боржників №79 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», на який посилається позивач, однак не надає його у розпорядження суду, був складений 19 травня 2020 року, тобто до укладення 31 грудня 2020 року Додаткової угоди №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №911/3185/20). Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують факт набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за договором №747055075, який укладений 29 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] . Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №747055075 від 29 січня 2020 року, який складений ТОВ «Таліон Плюс» за період з 19 травня 2020 року по 21 жовтня 2020 року, останнє нарахували за вказаним договором проценти у період з 20 травня 2020 року по 01 червня 2020 року, зменшивши їх 01 жовтня 2020 року на суму 509 гривень 40 копійок, внаслідок чого заборгованість за даним договором у частині тіла кредиту становила 9000 гривень 00 копійок, а за процентами 16572 гривні 60 копійок (а.с.11). Однак, вищевказаний розрахунок заборгованості не є доказом факту набуття ТОВ «Таліон Плюс» як права вимоги за договором №747055075, який укладений 29 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] , так і права здійснення самих таких нарахувань та розрахунків, з огляду на відсутність жодного доказу набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за вказаним договором. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» («Фактор») та ТОВ «Таліон Плюс» («Клієнт») укладено Договір факторингу №20102022 (а.с.17-18). Відповідно до п.2.1 вказаного Договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно п.2.2 зазначеного Договору факторингу, сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не замінює попередній. Відповідно до п.2.3 зазначеного Договору факторингу, розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100 гривень 00 копійок, що сплачуються клієнтом протягом 2 банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимоги на банківський рахунок фактора, зазначений у відповідному пункті цього договору. Згідно п.4.1 вказаного Договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у Додатку до цього договору. Як вбачається з платіжного доручення №18921 від 25 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти у сумі 3 011 843 гривні 88 копійок як плату за відступлення вимоги згідно Реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року без ПДВ (а.с.19). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №747055075 від 29 січня 2020 року у загальній сумі 25572 гривні 60 копійок, з яких: 9000 гривень 00 копійок сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту); 16572 гривні 60 копійок сума заборгованості по відсоткам (а.с.20). Звертаючись до суду, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, однак не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, зокрема докази, що підтверджують набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за договором №747055075, який укладений 29 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] , а відтак і наявність у ТОВ «Таліон Плюс» права передавати права вимоги за вказаним кредитним договором позивачу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надав суду належних та допустимих доказів набуття права вимоги до відповідача [PERSON] за договором №747055075 від 29 січня 2020 року, а відтак і не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21. Крім того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило розглянути справу без участі його представника, при цьому до розгляду справи по суті клопотання про приєднання до справи інших доказів, які не були подані у встановлений ст.83 ЦПК України строк з поважних причин, не заявляв. Отже, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18, провадження № 6117205ск19. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволенню не підлягають, суд не знаходить підстав для покладення на відповідача [PERSON] понесених позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed