Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

03.09.2025 позивач Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») в особі представника за довіреністю Супрун Єлизавети Вікторівни звернувся до суду через ЕКЕС із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №200920372701 від 24.11.2017 у сумі 30321,05 грн. та № 1002164754601 від 19.10.2023 у сумі 52343,52 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між позивачем та [PERSON] 24.11.2017 укладено кредитний договір №200920372701, відповідно до умов якого відповідачу видано кредит у сумі 48078,00 грн. Крім того, між позивачем та [PERSON] 19.10.2023 укладено кредитний договір №1002164754601, відповідно до умов якого відповідачу видано кредит у сумі 40220, 00 грн. Відповідач не виконує кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим станом на 07 травня 2025 року його заборгованість становить: 1) по кредитному договору №200920372701 від 24.11.2017 у сумі 30321,05 грн., з яких: 19324,59 грн. - заборгованість за кредитом; 10996,47 грн. - заборгованість за процентами; 2) по кредитному договору № 1002164754601 від 19.10.2023 у сумі 52343,52 грн., з яких: 35192,92 грн. - заборгованість за кредитом; 4,16 грн. - заборгованість за процентами; 17146,44 грн. - заборгованість за комісією. Тобто, загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами склала 82664,58 грн. АТ «ПУМБ» направив письмові вимоги відповідачу, однак у наданий строк заборгованість ним погашена не була. На підставі викладеного, АТ «ПУМБ» просить стягнути із [PERSON] , на його користь заборгованість у розмірі 82664,58 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 року головуючим суддею визначено Невгада О.В. (а.с. 56-57) та матеріали передані для розгляду. На підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України від відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 61). Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 08.09.2025 року позовну заяву АТ «ПУМБ» залишено без руху (а.с. 76-78). 25.09.2025 на виконання ухвали суду представник позивача Супрун Є.В. засобами підсистеми «Електронний суд» подала заяву про усунення недоліків (а.с. 70-71) з доказами надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу (а.с. 78-79). Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін докази та призначив судове засідання на 29.10.2025 (а.с. 80-81). У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву. 29.10.2025 справа була знята з розгляду в зв`язку з перебуванням судді Невгада О.В. у відпустці, розгляд справи призначено на 11.11.2025. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви включив заяву про слухання справи без участі представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 5). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи щоразу повідомлявся належно і завчасно згідно з вимогами чинного законодавства: йому направлялася копія ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки про виклик до суду на 29.10.2025, 11.11.2025, 25.11.2025, 16.12.2025 та 16.01.2026 рекомендованими поштовими відправленнями. У матеріалах справи містяться повернуті поштові відправлення (конверти), скеровані за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, з відмітками ВПЗ: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 94, 95, 108, 112, 118). Крім того повідомлення про виклик в судове засідання були завчасно доставлені відповідачу на номер його мобільного телефону у додаток "Viber" (а.с. 87, 91, 98, 107, 116). Жодних заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, водночас, позивач не заперечував щодо заочного вирішення справи, тобто є всі передбачені законом підстави для заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 16.01.2026, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд цієї цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи позицію позивача, прийнявши заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Щодо кредитного договору №200920372701 від 24.11.2017. Суд встановив, що 24.11.2017 року [PERSON] особисто підписав заяву № 200920372701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) та беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ». У заяві про приєднання до ДКБО зазначено, що відповідач просив банк відкрити на його ім`я кредитний рахунок та надати кредитну картку № [NUMBER] , встановивши кредитний ліміт 1000,00 грн., розрахунковий день та платіжна дата 30 число місяця (а.с.15). 19 жовтня 2023 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.15 на звороті), з якого вбачається що тип кредиту - кредитна лінія; ліміт 1000,00 грн., строк кредитування 12 місяців з продовженням щоразу на той само строк за відсутності заперечень сторін, процентна ставка фіксована, 49% річних, реальна річна процентна ставка 59,59%. Згідно з довідкою про збільшення кредитного ліміту станом на 03.03.2022 кредитний ліміт було збільшено до 48078,00 грн. (а.с. 26 на звороті). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 200920372701 від 24.11.2017 станом на 07.05.2025 включно загальна сума заборгованості [PERSON] складає 30321,06 грн., з них: 19324,59 грн. заборгованість за кредитом; 10996,47 грн. заборгованість за процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією (а.с. 27-28). Крім цього, Банком надано виписку по особовому рахунку [PERSON] з 24.11.2017 по 07.05.2025, яка підтверджує отримання та користування кредитними коштами (а.с.34 на звороті - 46). 09.05.2025 за Вх. № КНО-44.2.1/192 Банк направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості у розмірі 30321,06 за договором № 200920372701 протягом тридцяти днів з моменту отримання листа (а.с. 23 на звороті -24), однак, вимога залишена відповідачем без виконання. Щодо кредитного договору № 1002164754601 від 19.10.2023. Суд встановив, що 19.10.2023 року [PERSON] особисто підписав заяву № 1002164754601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) та беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ». У заяві про приєднання до ДКБО зазначено, що відповідач просив банк надати йому споживчий кредит на суму 40220,00 грн. строком на 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,9 %, розмір процентної ставки 0,010 %, річних. При цьому відповідачу було відкрито поточний рахунок та ним була отримана платіжна картка № [NUMBER] (а.с.13-14). 19 жовтня 2023 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту (а.с.14 на звороті). Як вбачається із графіку платежів, який є частиною паспорта споживчого кредиту, схема повернення кредиту ануїтетна, платіжні періоди з 19.10.2023 року до 19.10.2025 року, дата платежу до 19 числа кожного календарного місяця, сума платежу щомісяця 2 878,59 грн., останній платіж 2 878,42 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1202,58 грн. щомісяця. Згідно з платіжною інструкцією від 19 жовтня 2023 року № TR.72212227.95466.8810 АТ «ПУМБ» перерахувало 40220.00 грн. на поточний рахунок відповідача, призначення платежу: надання кредитних коштів відповідно до кредитного договору № 1002164754601 від 19.10.2023 за позикою [PERSON] (а.с.26). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1002164754601 від 19.10.2023 станом на 07.05.2025 включно загальна сума заборгованості [PERSON] складає 52343,52 грн., з них: 35192,92 грн. заборгованість за кредитом; 4,16 грн. заборгованість за процентами; 17146,44 грн. заборгованість за комісією (а.с. 27-28). Крім цього, Банком надано виписку по особовому рахунку [PERSON] з 19.10.2023 по 07.05.2025, яка підтверджує отримання та користування кредитними коштами (а.с. 33 на звороті - 34). 09.05.2025 за Вх. № КНО-44.2.1/192 Банк направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості у розмірі 52343,52 за договором № 1002164754601 протягом тридцяти днів з моменту отримання листа (а.с. 23 на звороті -24) , однак, вимога залишена відповідачем без виконання. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З огляду на ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на практику Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Враховуючи, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов договорів у добровільному порядку [PERSON] не повернув, розмір заборгованості не спростував, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за кредитними договорами, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по кредитному договору №200920372701 від 24.11.2017 у сумі 30321,05 грн., з яких: 19324,59 грн. - заборгованість за кредитом; 10996,47 грн. - заборгованість за процентами. Що стосується заборгованості по кредитному договору № 1002164754601 від 19.10.2023 у сумі 52343,52 грн., з яких: 35192,92 грн. - заборгованість за кредитом; 4,16 грн. - заборгованість за процентами; 17146,44 грн. - заборгованість за комісією, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по цьому кредитному договору з огляду на таке. В пункті 5.7.3 Розділу ІІ Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позивач нарахував заборгованість за комісією у сумі 17146,44 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, зауважив, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, умова договору №200920372701 від 24.11.2017 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 17146,44 грн. за договором №200920372701 від 24.11.2017 задоволенню не підлягає. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню у сумі 65518,14 грн.: 1) по кредитному договору №200920372701 від 24.11.2017 у сумі 30321,05 грн., з яких: 19324,59 грн. - заборгованість за кредитом; 10996,47 грн. - заборгованість за процентами; 2) по кредитному договору № 1002164754601 від 19.10.2023 у сумі 35197,08 грн., з яких: 35192,92 грн. - заборгованість за кредитом; 4,16 грн. - заборгованість за процентами. У задоволенні іншої частини позовних вимог в сумі 17146,44 грн. (заборгованості за комісією за договором №200920372701 від 24.11.2017) слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. АТ «ПУМБ» за подачу позову сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 428 від 28 серпня 2025 року Таким чином, із врахуванням правила, встановленого ч. 1 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності розподілу судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 919,94 грн. (65518,14х2422,40 / 82664,58).

Outcome: partial