Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача, [PERSON] адвокат Драус О.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 31 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №243. Від даного шлюбу у позивача та відповідача є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2019 року народження, та [PERSON] , 2016 року народження. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що подружнє життя у позивача із відповідачем не склалося, тому просить розірвати шлюб та залишити їй прізвище [PERSON] . Крім того, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, представник позивача просить в порядку спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу - комбайн зернозбиральний, марки CLAAS PROTECTOR, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1971; на 1/2 частку транспортного засобу - автомобіль CHEVROLET AVEO, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2008; на 1/2 частку транспортного засобу автомобіль, марки ГАЗ 5312, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1989, і визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу - комбайн зернозбиральний, марки CLAAS PROTECTOR, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1971; на 1/2 частку транспортного засобу - автомобіль CHEVROLET AVEO, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2008; на 1/2 частку транспортного засобу автомобіль, марки ГАЗ 5312, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1989. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що за час перебування у шлюбі сторони набули зазначене вище майно, яке належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Тому, позивач просить визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частці майна. Ухвалою суду від 11 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року зупинено провадження в справі з наданням сторонам строку для примирення терміном два місяці. 13 серпня 2025 року поновлено провадження у цій справі. Ухвалою від 06 листопада 2025 року суд перейшов від розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання у справі. Позивач у підготовче судове засідання не прибула, її представник, адвокат Драус О.О., подала заяву, в якій просить справу розглядати без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає та не заперечує щодо задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області, 31 жовтня 2015 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . У даному шлюбі в сторін народилось двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11.10.2019 р. Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області), та син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.12.2016 Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області). За час спільного проживання подружжям однією сім`єю сторони набули у спільну власність: комбайн зернозбиральний, марки CLAAS PROTECTOR, власником якого є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 020156; автомобіль CHEVROLET AVEO, власником якого є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 06.11.2020 р., автомобіль, марки ГАЗ 5312, власником якого є [PERSON] , відповідно до інформації з ГСЦ МВС від 05.12.2025 року. Дослідивши матеріали цивільної справи, беручи до увагу заяву про визнання позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Правовими підставами для задоволення позовних вимог є відповідно норми Сімейного та Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 31 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №243, слід розірвати. Щодо вимог позивача про поділ майна подружжя суд зазначає наступне. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірне майно придбане за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбані ними автомобілі згідно ст. 60 СК України належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Верховний Суд у своїй постанові від 02 червня 2021 року у справі № 394/876/17 акцентував на тому, що немає значення, чи працювала дружина чи ні, чи отримувала вона достатній дохід від своєї діяльності, майно, за умов, визначених СК України, є спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі № 318/1863/17). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Таким чином, з огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи позицію сторін у справі, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в цій частині позов про поділ майна подружжя слід також задовольнити та визнати за за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу - комбайн зернозбиральний, марки CLAAS PROTECTOR, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1971; на 1/2 частку транспортного засобу - автомобіль CHEVROLET AVEO, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2008; на 1/2 частку транспортного засобу автомобіль, марки ГАЗ 5312, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1989, і за [PERSON] право власності на 1/2 частку транспортного засобу - комбайн зернозбиральний, марки CLAAS PROTECTOR, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1971; на 1/2 частку транспортного засобу - автомобіль CHEVROLET AVEO, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2008; на 1/2 частку транспортного засобу автомобіль, марки ГАЗ 5312, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 1989. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №79 від 18 вересня 2025 року [PERSON] при зверненні до суду із позовною заявою сплатила судовий збір у розмірі 9084,00 гривень та судовий збір в сумі 1211, 20 грн згідно квитанції №27 від 07 травня 2025 року. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приймаючи до уваги, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5147 грн, та крім того, 50 відсотків судового збору у сумі 4542 грн і 605,50 грн слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved