Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Держави України в особі: Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області, Вінницького апеляційного суду про відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду. Рух справи 26.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 02.05.2025 позивачем подано заяву про уточнення і збільшення позовних вимог (т. 1, а.с.56-77). Справу розглянуто із урахуванням цієї заяви. 25.07.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу для розгляду по суті. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданнях 28.08.2025, 30.09.2025, 20.11.2025 і 05.12.2025. У зв`язку зі складністю справи судом вирішено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення до 19.01.2026. В судових засіданнях брали участь позивач і його представник, представники Вінницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України у Вінницькій області Представник Вінницького апеляційного суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Державної казначейської служби України, будучи повідомленим про усі дати, час та місце проведення судових засідань належним чином, в судові засідання не з`явився, клопотань про відкладення/перерву/розгляд справи без його участі не подав. Узагальнена позиція позивача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, незаконного засудження та направлення для відбування покарання до місць позбавлення волі йому спричинено матеріальну шкоду, яка полягає у: -втраті заробітку внаслідок екстрадиції з Польщі, арештів, вилучення документів, зобов`язання не відлучатися з місця проживання; -втраті вилученого і арештованого майна автомобіля Volksvagen Passat р.н. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 1996 року випуску. Узагальнена позиція Державної казначейської служби України Державна казначейська служба України подала відзив, у якому зазначила, що не є належним відповідачем у цій справі. Крім того, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Узагальнена позиція Вінницького апеляційного суду Вінницький апеляційний суд подав відзив, у якому також вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Узагальнена позиція Вінницької обласної прокуратури Вінницька обласна прокуратура також свій відзив обґрунтовує безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, вважає, що наявні підстави прозастосування до пред`явлених до неї вимог позовної давності. Представниця вінницької обласної прокуратури в судовому засіданні повністю підтримала таку позицію. Узагальнена позиція Управління Служби безпеки України у Вінницькій області Представник Управління Служби безпеки України у Вінницькій області в судовому засіданні підтримав позицію інших відповідачів, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Встановлені судом обставини щодо неправомірних дій органів державної влади Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року у справі № 757/34769/22-ц, залишеному без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року, встановлено, що під час перетину кордону України 05 вересня 2016 року [PERSON] був затриманий на митному посту «Могилів-Подільський Отач» за підозрою у контрабанді наркотичних речовин. У той же день, слідчими Управління СБУ у Вінницькій області розпочато кримінальне провадження № 22016020000000047 за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною третьою статті 305 КК України, та проведено огляд місця події, під час якого було вилучено автомобіль Volkswagen Passat р.н. [NUMBER] , 1996 року випуску, що належить на праві власності [PERSON] , а також технічний паспорт та мобільний телефон «iPhone [NUMBER] ». Після проведення опитування [PERSON] , останнього було звільнено, у зв`язку з чим він виїхав до місця роботи в Польщу. 27 січня 2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною другою статті 305 КК України та в цей же день оголошено в міжнародний розшук, як такого, що ухиляється від слідства за вчинення тяжкого злочину. 30 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За повідомленням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України, 09 травня 2018 року [PERSON] затримано на території Республіки Польща та поміщено під варту. 11 травня 2018 року підозрюваного звільнено з-під варти, на підставі рішення суду. 06 серпня 2019 року [PERSON] доставлено на територію України та видано компетентними органами Республіки Польща в порядку екстрадиції для подальшого притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 305 КК України. Ухвалою Вінницького міського суду від 08 серпня 2019 року відносно [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави в сумі 57 810,00 грн та покладено обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України у разі її внесення. 14 серпня 2019 року [PERSON] внесено заставу. 14 серпня 2019 року старшим слідчим слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області Побережним Д. А., за погодженням із прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби прокуратури Вінницької області Кобилянським А. Г. повідомлено [PERSON] про зміну раніше повідомленої підозри. 14 серпня 2019 року обвинувальний акт стосовно [PERSON] передано до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області для розгляду по суті. Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2020 року у справі № 138/2127/19 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні частиною другою статті 15, частиною другою статті 305 КК України та виправдано. Вироком Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2022 року у справі № 138/2127/19 апеляційну скаргу першого заступника прокурора Вінницької області задоволено, вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2020 року скасовано та ухвалено новий вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 305 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням статті 68 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі та застосовано спеціальну конфіскацію до речового доказу автомобіля Volkswagen Passat р. н. [NUMBER] , 1996 року випуску та технічного паспорту до нього № [NUMBER] . 22 лютого 2022 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду вирок Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2021 року щодо [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України. Відповідно до частин четвертої і п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Щодо втраченого заробітку Відповідно до постанови Прокуратури Вінницької області «Про відмову у задоволенні клопотання» (т. 1, а.с. 34-36) за наявності відомостей про перебування підозрюваного [PERSON] на території Республіки Польща, 02.03.2017 скеровано запит до НЦБ Інтерполу Республіки Польща про розшук підозрюваного. 07.04.2017 інформація про розшук підозрюваного [PERSON] внесена в базу даних НЦБ Інтерполу Республіки Польща. 30.03.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області щодо підозрюваного [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За повідомленням Укрбюро Інтерполу [PERSON] 09.05.2018 затриманий на території Республіки Польща. За змістом довідки Районного суду в м. Гданську від 28.11.2019 (т. 1, а.с. 37-39) [PERSON] був позбавлений волі з 09.05.2018 по 11.05.2018 до 11:50, а потім у період з 10.07.2018 до 06.08.2019 до нього застосовано запобіжний захід у вигляді нагляду поліції, що поєднаний із зобов`язанням з`являтися у зазначеному організаційному підрозділі поліції раз на тиждень та повідомляти цей підрозділ про запланований виїзд та дату повернення. Відповідно до постанови Окружного суду м. Гданська від 10.07.2018 (т. 1, а.с. 47-50) відмовлено у задоволенні клопотання щодо застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тимчасового взяття під варту. За змістом цієї постанови [PERSON] виїхав з території України легально до праці, яку він виконував ще перед подією, яка є предметом провадження. Снргій Дмітрієв тривалий час перебуває на території Польщі, має дозвіл на проживання і роботу на території Польщі. Дослівно з перекладу останнього речення передостаннього абзацу тексту зазначеної постанови: «Перспектива призначення переслідуваному покарання є за оцінкою суду надто відділеною, щоб примушувати його покинути роботу та життєву стабілізацію, яку він осягнув». Положеннями договору доручення від 01.01.2019 (т. 3, а.с. 13-15) передбачено, що замовник [PERSON] « [PERSON] », та виконавець [PERSON] , уклали договір, за змістом якого виконавець зобов`язується на замовлення замовника надавати послуги з монтажу на суднах з 01.01.2019 по 31.12.2019, за що отримує один раз на місяць заробітну плату в розмірі 14,70 злотих брутто за годину роботи. Відповідно до довідки начальника першої податкової інспекції в м. Гданськ від 31.10.2025 (т. 3, а. с. 17) на підставі відомостей про доходи РІТ-11 за 2019 рік, поданих 31.01.2020 платником Олег Плінський «Спавтім», [PERSON] отримав дохід у розмірі 6 589,61 злотих. Довідка про розмір доходу платника податку на доходи фізичних осіб, надана начальником першої податкової інспекції в Гданську від 24.02.2025 (т. 1, а.с. 222-224) містить інформацію, за якою дохід [PERSON] у 2019 році становив 6 589,61 злотих. Згідно із постановою Управління Служби безпеки України у Вінницькій області від 06.08.2019 (т. 1, а.с. 51-55), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.08.2019 (т. 1 а.с. 60-63) [PERSON] 06.08.2019 затримано та повідомлено йому про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 305 КК України. Щодо відшкодування вартості втраченого автомобіля 05.09.2016 у пункті пропуску «Могилів-Подільський-Отач» митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС України, у ході огляду місця події у [PERSON] вилучено транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 1996 року випуску; технічний паспорт № [NUMBER] на вказаний автомобіль. Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 накладено арешт на зазначений автомобіль. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 22.02.2022 кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2016 на транспортний засіб марки Volkswagen» моделі «Passat», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 1996 року випуску та технічний паспорт № [NUMBER] . Постановлено, транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Passat», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 1996 року випуску, який зберігається в РСВ УСБУ у Вінницькій області, та технічний паспорт № [NUMBER] , який долучено до матеріалів кримінального провадження повернути [PERSON] . Однією з позовних вимог [PERSON] визначив відшкодування розміру матеріальної шкоди, отриманої внаслідок втрати майна, вилученого органами досудового розслідування, а саме автомобіля «Volkswagen» моделі «Passat», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 1996 року випуску. Для обґрунтування завданої шкоди позивачем подано до суду екземпляр заяви про повернення арештованого майна (т. 1 а.с. 148), яка не може бути визнана належним і допустимим доказом, оскільки є роздрукованим варіантом без підписів, штампів, будь яких реквізитів, які б свідчили, що з цією заявою позивач дійсно звертався до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області. Крім того зміст цієї заяви не містить доказової інформації для підтвердження втрати спірного автомобіля. Також позивачем для обґрунтування розміру цієї позовної вимоги надано висновок транспорно-товарознавчої експертизи від 27.03.2025 (т. 1, а. с. 217-220), відповідно до якого вартість спірного автомобіля станом на дату вилучення 05.09.2016, становила 117 185,00 грн, а також розрахунок інфляційних втрат вартості вилученого автомобіля (т. 2, а.с. 68-75), відповідно до якого такі втрати становлять 174 223,40 грн. В судовому засіданні 20.11.2025 [PERSON] було допитано як свідка у справі, що розглядається. Позивач розповів, що неодноразово звертався до державних органів намагаючись повернути спірний автомобіль, однак відповіді не було. Вже минуло 9 років перебування цього автомобіля на території України без офіційної реєстрації за обставин, що не залежали від волі позивача. Так як автомобіль знаходиться у Вінницькій області, позивач вважає, що державні органи самі мали за свій рахунок доставити цей транспортний засіб до Кропивницького, за місцем проживання [PERSON] . Окрім того, автомобіль 1996 року випуску та більше 9-ти років простояв на відкритому повітрі, тому є обґрунтовані припущення вважати, що на даний час він є непридатним до використання. Релевантні норми права Право на відшкодування майнової та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України. У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. У пункті 9 вказаного Положення визначено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється: 1) для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100»; 2) для членів кооперативу, колгоспу в порядку, передбаченому в положенні про оплату праці в даному кооперативі, колгоспі. У тому разі, коли такий порядок не встановлено, середньомісячний заробіток обчислюється шляхом поділу на 12 суми річного доходу, який сплачено кооперативом, колгоспом за обсяг виконаних робіт і кінцеві результати праці в попередньому господарському році; 3) для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах. Якщо громадяни, зазначені в підпунктах 2 і 3 цього пункту, з поважних причин (служба в Збройних Силах, навчання тощо) працювали менше року (місяця), сума заробітку (доходу), що була виплачена, ділиться на відповідне число місяців (днів). Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку. Щодо вирішення спору по суті На підставі наведеного суд констатує, що у 2019 році [PERSON] отримав дохід, загальним розміром 6 589,61 злотих надаючи послуги з монтажу на суднах на підприємстві Олег Плінський «Спавтім», а з 06.08.2019 по 22.02.2022, [PERSON] був позбавлений можливості продовжувати роботу та отримувати дохід через неправомірні дії правоохоронних органів України. Оскільки кримінальне переслідування позивача завершилося закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, [PERSON] має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Судом встановлено, що позивач втратив можливість працювати з 06.08.2019 і до 22.02.2022, що в підсумку становить 30 місяців та 17 днів. [PERSON] просив відшкодувати йому за рахунок держави втрачений заробіток за 30 місяців, що охоплюється наведеним періодом. Середньомісячний заробіток за 2019 рік становить: 6 589,61 злотих : 8 місяців = 823,70 злотих. Курс НБУ злотого до гривні станом на день подання заяви про уточнення позовних вимог 02.05.2025, становив 11,003. Отже за вказаних обставин з держави потрібно стягнути: 823,70 злотих * 30 місяців * 11,003 курс НБУ = 271 895,13 грн. Щодо відшкодування вартості автомобіля, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами: 1.втрату автомобіля «Volkswagen» моделі «Passat», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 1996 року випуску; 2.неможливість його повернення; 3.розмір завданої шкоди. Спроби повернути автомобіль після прийняття судом відповідного рішення обґрунтовуються виключно показами позивача як свідка, і не підтверджуються жодним іншим доказом. Неможливість експлуатації і повністю непридатний для використання стан автомобіля також документально не підтверджені, тому у задоволенні позову в частині відшкодування шкоди в наслідок втрати наведеного автомобіля потрібно відмовити. Щодо клопотання Вінницької обласної прокуратури про застосування до пред`явлених вимог позовної давності. Посилаючись на пропуск позовної давності відповідач не врахував пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. На підставі викладеного,

Outcome: partial