Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

21.08.2025 року заявник через свого представника - адвоката Мазурову К.Д. звернулась до суду з вказаною заявою і просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю - [PERSON] та [PERSON] з 2018 року по день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] померла хрещена заявниці - [PERSON] , яка на момент смерті мешкала за адресою: [ADDRESS] . Останні шість років до смерті [PERSON] почала себе не дуже добре почувати, їй потрібна була допомога по господарству та піклування про неї. У зв`язку з чим заявник почала мешкати з нею однією родиною з 2018 року, саме заявниця займалась усіма побутовими питаннями та купувала ліки, харчі, піклувалась про хрещену. З того часу вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. Похованням хрещеної займалась [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: земельної ділянки загальною площею 2,92 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №024442 від 31.07.1999 року; земельної ділянки загальною площею 2,9166 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №359889 від 10.02.2009 року. [PERSON] заповіт за життя складено не було. 31 липня 2024 року заявник звернулась приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі якої заведена спадкова справа №251/2024. 20 грудня 2024 року заявник звернулась до нотаріуса щодо можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , але їй було відмовлено з мотивів того, що підтвердити факт родинних відносин заявник не має можливості, а для встановлення факту проживання однією сім`єю треба звернутись до суду. Ухвалою суду від 28.08.2025 року відкрито провадження, призначено судове засідання по справі та зобов`язано приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксани Володимирівни надати копію спадкової справи №251/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи за наявними матеріалами. Приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. у судове засідання не з`явилась, відповідно до письмової заяви просила розгляд справи проводити без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, свідка, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього, Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Миколаївською селищною радою Сумського району Сумської області, про що був зроблений актовий запис №100. 31.07.2024 року у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу №251/2024 після смерті [PERSON] у зв`язку з подачею заяви [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді: - земельної ділянки загальною площею 2,92 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №024442 від 31.07.1999 року; - земельної ділянки загальною площею 2,9166 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №359889 від 10.02.2009 року. За життя [PERSON] заповіту не складала. Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1682/02-31 від 20.12.2024 року, відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, так як заявником не подано оригіналу документа, який підтверджує родинний зв`язок зі спадкодавцем. Заявник [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] останні роки до смерті почала себе не дуже добре почувати, їй потрібна була допомога по господарству та піклування про неї. У зв`язку з чим вона почала мешкати з нею однією родиною з 2018 року, саме займалась усіма побутовими питаннями та купувала ліки, харчі, піклувалась про хрещену. З того часу вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. На думку сторони заявника, вказані обставини свідчать про наявність взаємних прав і обов`язків між ними, що вони проживали разом як родина. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім факту постійного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування ним, участь у спільних витратах на утримання житла, ремонт, наявність встановленого порядку користування житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш ніж за п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] має постійне місце реєстрації проживання в [ADDRESS] . На підтвердження заявлених вимог щодо проживання однією сім`єю з померлою з 2018 року по час відкриття спадщини, заявник посилається на покази свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] приблизно з 2018-2019 року проживала разом з померлою [PERSON] як сім`я, піклувалась про свою хрещену, вели спільне господарство, а після смерті останньої, [PERSON] здійснила поховання, організувала поминальні заходи. Стосунки між ними були доброзичливі. Свідку відомо, що [PERSON] останніми роками хворіла, мала проблеми зі здоров`ям, потребувала стороннього догляду. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що заявник проживала разом з [PERSON] , водночас не змогла впевнено відповісти на запитання суду щодо періоду такого проживання, а також не надала конкретних відомостей стосовно часу власного проживання у с.Веселе Сумського району Сумської області. Однак погодилася надати додаткові документи у наступному судовому засіданні, проте у подальшому до суду не з`явилася. Оцінюючи повідомлені свідком [PERSON] обставини, суд приходить до висновку, що допитана в судовому засіданні свідок не повідомила про відомі їй факти, які потребують доказування щодо спільного проживання заявника з [PERSON] саме як членами однієї сім`ї, а також ведення ними спільного господарства протягом останніх п`яти років, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. Свідок не повідомила суду жодних деталей щодо режиму спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , а також наявність спільного бюджету. Крім того, суд критично відноситься до показів свідка щодо того, що [PERSON] потребувала стороннього догляду, оскільки ця обставина спростовується довідкою сімейного лікаря від 06.01.2024, де зазначено, що померла лише постійно лікувалась амбулаторно. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17 (провадження №61-7715св21). Заявник [PERSON] жодних доказів на підтвердження ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету суду не надала, окрім накладної щодо поховання померлої. Також суд критично оцінює довідку Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №413 від 02.12.2025 року як доказ про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , оскільки зазначений документ має виключно довідковий характер, виданий на підставі відомостей повідомлених заявником. Крім того, вказана довідка не підтверджує безпосереднього дослідження фактичних обставин проживання заявника з [PERSON] та вже подана під час розгляду справи по суті. Отже, зазначений письмовий доказ не можливо вважати належним та допустимим. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником не доведено факт спільного сумісного проживання як члена сім`ї з [PERSON] до її смерті, ці обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, які беззаперечно не свідчать про наявність чинників, що є характеризуючими ознаками сім`ї, тому відсутні підстави для задоволення вимог про встановлення факту постійного проживання заявника однією сім`єю, більше п`яти років, а саме з 2018 року із [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] .

Outcome: dismissed