Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ «Сучасний Факторинг» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 10200889012 від 31.10.2020 у сумі 19921 грн. 88 коп., судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 31.10.2020 між ТОВ «Сучасний Факторинг» і [PERSON] було укладено договір № 1000889012, за умовами якого Товариство надало позичальнику кредит на придбання товарів, на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 19.08.2025 заборгованість [PERSON] за договором 1000889012 становить 19921 грн. 88 коп., з яких: 5854 грн. 36 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту та 14067 грн. 52 коп. - сума заборгованості за комісією, яку позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Відповідно до норм ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Про час і місце розгляду справи [PERSON] повідомлений поштовим повідомленням за встановленим місцем реєстрації, що підтверджується витягом із реєстру поштових відправлень. Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило. Оскільки відповідач не подав відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Судом установлено, що 31.10.2020 між ТОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 10200889012, за умовами якого Товариство надало позичальнику кредит на придбання товару на суму 19499 грн. 80 коп., строком на 24 місяці. За умовами п. 3.8 договору, сторони домовилися, що плата за користування кредитом складається із: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту, річної процентної ставки у розмірі 49,43 % від загальної суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 4,5 %. Відповідно до п. 3.9 договору, розмір щомісячного платежу по погашенню кредиту та плати за його користування становить 941 грн. 99 коп. з моменту укладення договору до 30.04.2021 включно. З 01.05.2021 розмір щомісячного платежу становить 1959 грн. 29 коп. За умовами п. 3.11 договору, сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування становить 40919 грн. 33 коп. Відповідно до п. 4.1 договору, покупець має право відмовитися від кредиту до спливу 14 календарних днів від дати отримання товару. Розділом 7 договору передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та умов договору. Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 10200889012 Графік платежів та основні умови кредитування, загальна сума кредиту складає 40919 грн. 33 коп. На підтвердження отримання позичальником кредитних коштів на придбання товару, позивач надав рахунок-фактуру № ФГФТ-0720-5920434 від 31.10.2020, видаткову накладну № ФГФТ-0720-41092190 від 31.10.2020 та акт приймання-передачі товару/послуг від 31.10.2020. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 10200889012 від 31.10.2020, [PERSON] частково сплатив заборгованість за кредитним договором у сумі 19805 грн., однак у повному обсязі заборгованість за кредитом залишилася не погашеною та складає 19921 грн. 88 коп., з яких: 5854 грн. 36 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту та 14067 грн. 52 коп. - сума заборгованості за комісією. На підставі викладеного та беручи до уваги, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути указану заборгованість на користь позивача. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Позивачем подано до суду договір про надання правничої допомоги № 20/06-СФ від 20.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг до даного договору, на загальну суму 6500 грн. При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial