Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

До Ставищенського районного суду Київської області звернулась [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Луцької міської ради Волинської області, Виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, з посиланням на те, що [INFO] у них з відповідачем у шлюбі народився син [PERSON] . З 2018 року і по цей час батько жодного разу не бачив сина, ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним взагалі, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Позивачка просить позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ставищенського районного суду від 25.09.2025 відкрито провадження по даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 23-24). Ухвалою суду від 17.11.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи (а. с. 74). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позові, додатково суду пояснила, що крім спільного з відповідачем сина [PERSON] , вона має ще троє інших дітей. З відповідачем вони проживали в селі Красилівка до 2018 року. Потім з сином [PERSON] та старшим сином [PERSON] з 2018 року стала проживати в м. Кропивницьк, а з 2022 року по 2023 рік була з дітьми за кордоном вони проживали в м. Кіровоград. З 2023 року проживає в м. Луцьк. Відповідач із сином не спілкується, не надає фінансову допомогу, не сплачує аліменти, не просив привезти йому сина, не відвідував їх жодного разу в м. Луцьк. Після розірвання шлюбу з відповідачем у неї народилось ще двоє дітей. Її чоловік [PERSON] в даний час мобілізований, саме його [PERSON] вважає своїм батьком та називає татом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти позбавлення батьківських прав, суду пояснив, що [INFO] у них з позивачкою у шлюбі народився син [PERSON] . Проживали в селі Красилівка, позивачка мала ще старшого сина. Потім вони проживали в м. Кіровоград. Попри те, що стосунки у них позивачкою були вже розладжені, він ще певний час (близько 2-х років) допомагав доглядати їх спільного сина [PERSON] , та старшого сина позивачки [PERSON] , коли позивачка була на роботі. Потім з сином останніх 4 - 5 років не бачився, оскільки той з матір`ю (позивачкою) проживає окремо. Позивачка ніколи йому не заперечувала проти його побачень із сином [PERSON] . Він інколи телефонував на мобільний телефон старшого сина позивачки, який давав телефон [PERSON] . В останній рік не телефонував йому, оскільки загубив його номер. До сина не їздить, оскільки наразі військовий стан, і попри те, що він має незадовільний стан здоров`я, про що є відомості у РТЦК за місцем проживання, його можуть на любому блокпосту зупинити, і мобілізувати. До себе не запрошує, бо в його будинку в с. Красилівка, де він проживає один, відсутні належні умови проживання для дитини, після прильоту біля його будинку шахеда в минулому році у вікнах будинку пошкоджене скло. Він офіційно не працює, проте, в кінці року отримує орендну плату за землю і перераховує кошти позивачці. В 2025 році аліменти не сплачував, перерахує кошти, коли отримає орендну плату. Представник органу опіки і піклування Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області Перій С. М. в судовому засіданн зазначила, що відповідно до висновку органу опіки і піклування Луцької міської ради Волинської області з урахуванням проживання сторін у різних областях, воєнного стану відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Разом з тим представник вказаного органу опіки зазначила, що при прийнятті вказаного висновку думки працівників служби у справах дітей були різними. Особисто вона вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він впродовж тривалого часу не вживає ніяких заходів щодо спілкування з малолітнім сином. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради до суду не прибув, про час і місце розгляду справи вказана служба повідомлена належним чином (а. с. 95, 134). В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценко В. М. проти задоволення позову не заперечував, суду пояснив, що попри те, що виконавчим комітетом Ставищенської селищної ради складено висновок від 15.10.2025 про неможливість надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету вказаної селищної ради від 15.10.2025, в ході розгляду справи з урахуванням пояснень самого відповідача, який свідомо нехтує своїм обов`язком щодо виховання дитини, не вживає ніяких заходів щодо покращення умов проживання у своєму будинку, не звертався до органів опіки із заявою про участь у вихованні дитини, така пасивна поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїх обов`язків по відношенню до малолітнього сина, тому вважає, що при розгляді справи підтверджено наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні зазначив, що він знає лише одного тата - [PERSON] , який проживає з ними. Іншого батька не знає, той з ним взагалі не спілкується. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції суду показали, що останніх два роки спілкуються з позивачкою, яка із сім`єю проживає в м. Луцьк. Знають її чоловіка та дітей, які граються з їх дітьми. Батька сина позивачки - [PERSON] вони ніколи не бачили, не чули про нього. [PERSON] називає татом чоловіка позивачки [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника [PERSON] , відповідача, представника органу опіки і піклування Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області Перій С. М., представника Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценка В. М., думку дитини [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу позивачка та відповідач перебували в шлюбі з 10.02.2016 по 31.05.2019 (а. с. 7). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Позивачка 23.06.2023 року уклала шлюб з [PERSON] , прізвище позивачки після одруження - [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до інформаційної довідки "Луцького навчально-реабілітаційного центру Луцької міської ради" від 20.08.2025 [PERSON] навчається в Луцькому-навчально-реабілітаційному центрі в 2-А класі. Протягом 2024-2025 навчальних років школу відвідував систематично, пропусків уроків без поважних причин не мав. Учень охайний, чистий, зовнішній вигляд зразковий. Дитина в повному обсязі забезпечена необхідним одягом, взуттям та шкільним приладдям. [PERSON] на даний час проживає разом з матір`ю. Мати [PERSON] постійно підтримує зв`язок з класоводом, цікавиться успішністю дитини, розвитком здібностей, виконує рекомендації вчителів та практичного психолога школи, належним чином здійснює догляд за дитиною. Батько [PERSON] за період навчання до школи не приходив, зв`язку з класоводом не підтримує (а. с. 10). Відповідно до довідки Таращанського відділу державної виконавчої служби Білоцерківському районі Київської області центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 20.08.2025 у вказаному відділі перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу Кіровського районного суду м. Кіровограда № 404/5720/20 від 15.10.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Заборгованість за період з 01.01.2025 по 01.08.2025 становить 22302,00 грн. (а. с. 12). Згідно акту обстеження умов проживання від 16.09.2025, складеного працівниками служби у справах дітей Луцької міської ради, позивачка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та дітьми [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2106 року народження, [PERSON] , 2020 року народження, та [PERSON] , 2024 року народження проживають в трикімнатній квартирі [ADDRESS] , умови проживання є задовільними, є необхідний набір меблів та побутової техніки (а. с. 149 - 150). Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] , складеним 26.11.2025 працівниками служби у справах дітей Ставищенської селищної ради, [PERSON] проживає у приватному трикімнатному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , має земельну ділянку площею 7 га. Будинок після влучання уламків шахеда потребує ремонту покрівлі та вікон, косметичного ремонту (а. с. 152). Органом опіки та піклування Виконкомом Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області надано висновок від 15.10.2025 № 03-06/2370 про неможливість надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] [INFO] (а. с. 50 - 51), який затверджено рішенням виконавчого комітету вказаної селищної ради від 15.10.2025 № 1957 (а. с. 49). Вказаний висновок мотивований наступним. 10.02.2016 зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . [INFO] народився син [PERSON] . Сімейні стосунки у подружжя не склалися - і [PERSON] з малолітнім сином виїхала в місто Луцьк. З 2018 року і до сьогодні мати з сином [PERSON] проживають окремо від відповідача. Батько зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Таращанського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського району Київської області заборгованість по сплаті аліментів складає 22302,00 гривень. [PERSON] пояснив, що станом на зараз він не працює, тому відсутній дохід. Після отримання коштів за оренду паїв він погасить заборгованість. 14.10.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ставищенської селищної ради [PERSON] пояснив, що з дитиною спілкується по телефону, сплачує аліменти на утримання сина. У зв`язку з військовим станом, оголошеним в Україні, та відсутністю постійної роботи, а відповідно й заробітку, він з об`єктивних причин не може відвідувати сина за місцем проживання та брати активну участь у його житті. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи документів, які б підтверджували те, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, тобто ухиляється від їх виконання, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, не здійснює підготовки до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, виконавчий комітет як орган опіки та піклування, вважає, що не може надати висновок доцільності /недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а. с. 50 - 51). Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області надав висновок від 08.12.2025 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок мотивований наступним. 10.02.2016 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у них народився син [PERSON] .. Сім`я проживала у с. Красилівка Білоцерківського р-ну Київської обл. та у селищі Нове Кіровоградської обл., де матір із сином зареєстровані. Сімейні стосунки у подружжя не склалися і з 2018 року вони припинили спільне проживання. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2015 їхній шлюб було розірвано. [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю. 23.06.2023 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . [PERSON] є матір`ю ще двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вона з усіма чотирма дітьми та чоловіком проживає в орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання [PERSON] . У позовній заяві про позбавлення [PERSON] батьківських прав [PERSON] стверджує, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню [PERSON] , не бачив сина з 2018 року, не цікавиться його життям, не сплачує аліменти. На підтвердження цього вона надала інформацію від 20.08.2025 Луцького навчально-реабілітаційного центру, в якому навчається [PERSON] , про те, що його батько [PERSON] за період навчання сина у центр не приходив, зв`язок із класоводом не підтримує. Також [PERSON] надала довідку Таращанського відділу державної виконавчої служби від 20.08.2025 про те, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] за період з 01.01.2025 по 01.08.2025 становить 22 302 грн. [PERSON] проживає у с. Красилівка Білоцерківського р-ну Київської обл. На телефонні дзвінки працівника служби у справах дітей він не відповідає. Згідно з актом обстеження його умов проживання, складеним 26.11.2025 працівниками служби у справах дітей Ставищенської селищної ради, [PERSON] проживає у приватному трикімнатному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , має земельну ділянку площею 7 га, яку обробляє. Будинок після влучання уламків шахеда потребує ремонту. У висновку виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 15.10.2025 зазначено, що [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки він спілкується з сином телефоном та після отримання коштів з оренди земельних паїв сплатить заборгованість по аліментах. Під час судових засідань [PERSON] визнав, що він з 2018 року з сином не бачився. 02.12.2025 [PERSON] з [PERSON] прибула у службу у справах дітей. Вона повідомила, що [PERSON] не бачив сина з 2018 року, востаннє спілкувався з дитиною телефоном у 2019 році. Він сплачував аліменти у мінімальному розмірі до 2023 року. Вона з дітьми перебувала у Республіці Польща з початку 2022 року до червня 2023 року, після цього переїхала проживати у м. Луцьк. Малолітній [PERSON] повідомив, що він не пам`ятає свого біологічного батька, який до нього не телефонує. [PERSON] із заявами щодо визначення способу участі у вихованні [PERSON] чи перешкоджання його матір`ю у спілкуванні з дитиною не звертався (а. с. 106 - 107). Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказані положення викладено в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дійшов висновку про відступлення від висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки на переконання суду він є недостатньо обґрунтованим. У ньому не взято до уваги тривале розірвання зв`язків між малолітнім [PERSON] та батьком, в т. ч. впродовж двох років (2020, 2021) до початку повномасштабної війни (що визнав відповідач в судовому засіданні), не наведено причини ухилення батька від спілкування та виховання дитини, не зазначено поважності причин невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не надано оцінки інформації про те, що позивачка не чинить перешкоди батьку у спілкуванні з сином [PERSON] . При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценко В. М. проти задоволення позову не заперечував, суду пояснив, що попри те, що виконавчим комітетом Ставищенської селищної ради складено висновок від 15.10.2025 про неможливість надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету вказаної селищної ради від 15.10.2025, в ході розгляду справи з урахуванням пояснень самого відповідача, який свідомо нехтує своїм обов`язком щодо виховання дитини, не вживає ніяких заходів щодо покращення умов проживання у своєму будинку, не звертався до органів опіки із заявою про участь у вихованні дитини, - така пасивна поведінка відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїх обов`язків по відношенню до малолітнього сина, тому вважає, що при розгляді справи підтверджено наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Суд також враховує позицію відповідача щодо позову під час розгляду справи. Так, під час підготовчого та на початку судового засідання відповідач зазначав, що проти позову про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечує за умови, що з нього позивачка надалі не бути стягувати аліменти на утримання дитини, також висловив сумніви щодо свого батьківства по відношенню до сина [PERSON] . Не навів вагомих причин щодо відсутності спілкування із сином впродовж 6-ти років (з 2020 року). Вказане свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно малолітнього сина. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має право на особисте спілкування з ними. Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2). У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше/, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною 4 статті 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного Кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 165 Сімейного Кодексу України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа , в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи вищевикладене, заслухавши пояснення сторін, думку малолітнього сина сторін [PERSON] , 2016 року народження, який біологічного батька не пам`ятає, суд дійшов висновку, що свідомими діями відповідача тривалий час порушуються права малолітнього сина [PERSON] на належне виховання, спілкування, увагу, турботу та матеріальне забезпечення. Матеріали справи, пояснення сторін, свідків свідчать про тривале розірвання зв`язків між малолітнім [PERSON] та батьком, і на сьогоднішній день відсутні докази можливого їх відновлення. Відповідач відповідно до ст. 76-81 ЦПК України не надав жодного доказу на спростування тверджень позивача щодо ухилення від виховання малолітнього сина, не надав належних і допустимих доказів поважності причин невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та свідоме нехтування ним вказаними обов`язками по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , підтверджено наявними в матеріалах справи вищевказаними письмовими доказами, які не оспорювались відповідачем в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому позовна заява про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню.

Outcome: approved