Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

10 листопада 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Стислий виклад позиції позивача. Вимоги мотивовані тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] у період із 22.08.2009 по 05.03.2018 року. Сімейне життя не склалося, шлюб розірвано. Від шлюбу у них є спільний син [PERSON] , [INFO] . Під час розірвання шлюбу сторони усно домовилися, що син проживатиме разом із ним та перебуватиме на утриманні батька. Від дня народження і до цього часу син проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю вирішую всі матеріальні потреби сина та як батько, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для нього належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Син виховується в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно Акту обстеження умов проживання від 27 жовтня 2025 року зафіксовано, що умови для проживання дитини сприятливі, батьком створені належні умови для проживання та розвитку сина, батько забезпечує моральну та матеріальну підтримку дитині, хлопчик має емоційну прив`язаність до батька. [PERSON] навчається в Улянівському ліцеї Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області в 11 класі. Таким чином, проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини. Відповідач проживає в іншій області, зовсім не відвідує сина. Разом з тим, він не чинить жодних перешкод для спілкування відповідача з сином та готовий зі свого боку всіма силами сприяти тому, щоб вони спілкувалися. Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13.07.2023 року задоволено його позов до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, Служба у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області, про визначення місця проживання дитини, та визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. У зв`язку з вищезазначеним рішенням, [INFO] йому було надано відстрочку від мобілізації. Однак у подальшому в ТЦК та СП в усній формі йому повідомили про необхідність надання судового рішення про самостійне виховання та утримання неповнолітнього сина, якого батько самостійно виховує та утримує. Також є необхідність вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким встановити факт самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити та винести рішення про самостійне виховання та утримання малолітнього сина, яке необхідно пред"явити до ТЦК та СП для отримання відстрочки. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась повторно, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи за адресою реєстрації та за місцем фактичного проживання (а. с. 19-20, 48-49). Представник третіх осіб - Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області та Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області Демченко О.В. надіслала лист про розгляд справи без їх участі, позов підтримують (а. с. 40, 47). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За усної згоди позивача, враховуючи, що відповідач була належним чином була повідомлена про місце, дату і час судового засідання, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк до суду не надано відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст.178 ЦПК України та ухвалює заочне рішення у справі. Процесуальні дії в справі. Ухвалою суду від 12 листопада 2025 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання за правилами загального провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 16). 22 грудня 2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а. с. 43). Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 5). Згідно довідки, виданої старостою старостинського округу № 2 Миколаївської селищної ради від 27.10.2025 №114, [PERSON] зареєстрований та проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою : [ADDRESS] . Син знаходиться на його утриманні, мати дитини участі у вихованні не приймає (а. с. 11). Із довідки директора Улянівського ліцею Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області від 27.10.2025 № 01-02/365 встановлено, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 11 класі ліцею. Батько учня забезпечує відвідування дитиною школи, стежить за зовнішнім виглядом сина, регулярно відвідує батьківські збори та цікавиться навчанням та вихованням сина (а. с. 8). З акту обстеження умов проживання від 27.10.2025 за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою проживає [PERSON] , 1973 р.н., разом з сином [PERSON] , [INFO] . В будинку створені належні умови для проживання неповнолітньої дитини, кімната дитини облаштована всім необхідним, санітарно-гігієнічні умови не порушені. Мати дитини [PERSON] тривалий час із дитиною не проживає, участі у вихованні не приймає (а. с. 9). З довідки-характеристики старостою старостинського округу № 2 Миколаївської селищної ради від 27.11.2025 року № 136 вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] , розлучений. Характеризується виключно позитивно, скарг з боку сусідів та односельців на його поведінку не надходило, компрометуючих даних відносно нього не має. Має у власності житловий будинок, легковий автомобіль, сільськогосподарську техніку, самостійно обробляє земельні ділянки, матеріально забезпечений. Проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] , який знаходиться на повному утриманні та вихованні батька. Мати [PERSON] з сином [PERSON] спільно не проживає, виховання сина не займається. Проживає фактично в Ужгородському районі (а. с. 24). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. У справі, яка є предметом розгляду, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини для можливості отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд керується наступним. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У справі, яка розглядається, позивач просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Також, вимогами ч. 1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням викладеного, враховуючи що норами СК України закріплений обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину, відсутні підстави для додаткового встановлення у судовому порядку факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні позивача неповнолітньої дитини сторін, тому суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є безпідставні, відтак, задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у справі з відповідача стягненню не підлягає. З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed