Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

свої вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що 27.05.2017 року між акціонерним товариством (далі АТ) «ОТП Банк» (первісним кредитором) та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 2015513155, згідно з яким відповідач отримав можливість користуватися кредитним коштами на своєму банківському рахунку, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. 18.08.2021 між АТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір факторингу № 18/08/21, у відповідності до умов якого АТ «ОТП Банк передало належні йому права вимоги, вказаними у Реєстрі боржників, позивачу. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 18.08.2021 року до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 27.05.2017 року № 2015513155 в загальному розмірі 29 342 грн. 13 коп., з яких: -19 377 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; -9 964 грн. 81 коп. - заборгованість за відсотками. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення коштів не виконав, сторона позивача просить стягнути з нього заборгованість за вказаним договором, понесені судові витрати, які складаються з витрат сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи (їх представників), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27.05.2017 року АТ «ОТП Банк» та відповідачем як позичальником укладено кредитний договір № 2015513155 (а. с. 63). Судом також встановлено, що 18.08.2021 року між АТ «ОТП Банк» та позивачем укладено факторингу № 18/08/21 (а. с. 40-48). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору факторингу, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з витягом з Реєстру боржників від 18.08.2021 року до вказаного договору факторингу, розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, АТ «ОТП Банк» передало позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором від 27.05.2017 року № 2015513155 в загальному розмірі 29 342 грн. 13 коп., з яких: 19 377 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 9 964 грн. 81 коп. - заборгованість за відсотками (а. с. 18-35, 38, 75-126). Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором від 27.05.2017 року № 2015513155загальному розмірі 29 342 грн. 13 коп. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач не виконав умов вищевказаного договору. Відповідно дост. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, щопозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом також встановлено, що на час ухвалення даного рішення заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачем добровільно не погашена, оскільки суду не надано жодних відомостей про протилежне. Тому позов підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що стороною позивача позивача за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., що стверджується платіжною інструкцією № 173 від 27.08.2025 року (а. с. 13). Окрім того, стороною позивача понесені судові витрати за професійну правничу допомогу, вартість яких становить 3 000 грн. Так, відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (допомоги) № 2015513155 від 25.08.2025 року, договору про надання правничої допомоги № 43453613 від 02.01.2025 року, додаткової угоди № 2015513155 до цього договору, адвокат Кеню Денис Васильович надав позивачу юридичні послуги, а останній прийняв надані послуги, а саме: -правовий аналіз спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій); -складання позовної заяви; -формування додатків до позовної заяви Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 3 000 грн. (а. с. 16, 49-54). Згідно з положенням ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, вивчивши зазначену вище документацію, з урахуванням задоволення вимог позивача, принципів розумності та співмірності, незначної складності справи, розміру стягуваної з відповідача заборгованості, вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень. Отже, дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст. ст. 11, 512, 514, 526, 530, 610, 612, 629, 1048, 1050, 1054, 1077 ЦК України та,

Outcome: approved