Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач зазначає, що 10.11.2023 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем, укладено Договір № 96413787 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачу було переказано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3 000,00 грн. 26.03.2024 року згідно умов Договору факторингу № 2603, ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступлене право вимоги за кредитним договором № 96413787 від 10.11.2023 року на користь ТОВ «Артеміда-Ф», тобто позивач набув право вимоги до відповідача. Позивач зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені у кредитному договорі № 96413787 від 10.11.2023 року. Відповідачем своєчасно не був повернутий наданий позивачем кредит, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою від 08.08.2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому заявлені позовні вимоги підтримані у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10.11.2023 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем укладено Кредитний договір (далі Договір) № 96413787, відповідно до якого Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (надалі «кредит») Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (плату за користування грошовими коштами) на умовах та у порядку, встановлених цим Договором. Тип кредиту: фінансовий кредит. Загальний розмір (сума) кредиту: 3000,00 грн. Дата надання/видачі кредиту в день укладання цього Договору. Кредит надається строком на 90 днів (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту: 08.02.2024 року. Позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у такому розмірі та порядку: з 1-го по 15-й день користування кредитом - 2,5000 %, в сумі 1125,00 грн., термін оплати 25.11.2023 року; з 16-го по 90-й день користування кредитом - 3,5000 %, в сумі 7875,00 грн., термін оплати 08.02.2024 року (п. 1.2-1.7.2 Договору). Строк кредитування за цим Договором (з урахуванням всіх пролонгацій) не може перевищувати 1 року. На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 72 633,90%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 12000,00 грн. Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 1.15-1.17 Договору). Відповідно до п. 5 Договору позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами цього Договору, а також із діючими «Правилами надання коштів у позику, у томі числі і на умовах фінансового кредиту», розміщеними на сайті Кредитодавця на момент укладення цього Договору. Підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що йому надана уся інформація згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію». 24.11.2023 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та відповідачем укладено Додаткову угоду № 96413787-1 до Кредитного договору № 96413787 від 24.11.2023 року, відповідно змісту якого сторони дійшли до згоди внести зміни до Кредитного Договору № 96413787 від 10.11.2023 року. Сторони домовилися, що термін сплати процентів, нарахованих на момент підписання цієї Додаткової угоди, вважається таким, що настав, та підлягає сплаті Позичальником в день підписання цієї Додаткової угоди. З моменту підписання цієї Додаткової угоди продовжити строк кредитування на таких умовах: загальний розмір (сума) кредиту: 3000,00 грн. Продовжений строк кредитування (з моменту підписання цієї угоди) - 90 днів. Термін повернення кредиту після закінчення продовженого строку користування кредитом (дата платежу): 22.02.2024 року Позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у такому розмірі та порядку: з 1-го по 15-й день користування кредитом - 2,5000 %, в сумі 1125,00грн., термін оплати 09.12.2023 року; з 16-го по 90-й день користування кредитом - 3,5000 %, в сумі 7875,00 грн., термін оплати 22.02.2024 року. Орієнтовна реальна річна процентна ставка протягом продовженого строку складає 95137,70%, орієнтовна загальна вартість кредиту протягом продовженого строку складає 12000,00 грн. Відповідно до наданої ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» довідки вих. № 593/19 від 17.06.2025 [PERSON] було перераховано грошові кошти в безготівковій формі на банківський рахунок у розмірі 3 000, 00 грн. 26.03.2024 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (Фактор) уклали Договір факторингу № 2603 від 26.03.2024 року, відповідно до змісту якого Фактор зобов`язується сплатити Клієнту Суму Фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за основними зобов`язаннями в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Права Вимоги. Відповідно до 2.2 Договору Факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги до боржників відбувається після підписання сторонами Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами та сплати Фактором Клієнту суми фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Відступлення права вимоги підтверджується Реєстром договорів права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами до Договору Факторингу № 2603 від 26.03.2024. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», станом на 26.03.2024 року відповідач має заборгованість за договором 96413787 від 24.11.2023 року про надання коштів на умовах фінансового кредиту по тілу кредиту у розмірі 3 000, 00 грн. та 7 242, 60 грн. - заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки). Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вже було зазначено вище, відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача. Судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 3 000, 00 грн. Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти позивачу не повернув, внаслідок чого за ним утворилася прострочена заборгованість за сумою кредиту 10 242, 60 грн. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що подав письмову заяву. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «» підлягають задоволенню. Питання про стягнення суми судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору. Що стосується понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000, 00 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи викладене, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 7 000, 00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 207, 509, 526, 530, 626, 628, 638, 611, 612, 651, 1050 ЦК України та

Outcome: approved