Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 гривень щомісячно на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільні діти сторін проживають разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, ухиляється від покладеного на нього обов`язку. Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року заяву адвоката Тарчинської Л.Я. в інтересах [PERSON] про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2025 року задоволено. Заочне рішення від 03 листопада 2025 року у цивільній справі №595/1408/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей скасовано. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 грудня 2025 року представником відповідача, адвокатом Тарчинською Л.Я. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник просить позов [PERSON] задовольнити частково, стягнувши із [PERSON] в користь позивачки аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22 вересня 2025 року до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що відповідачрозуміє свій батьківський обов`язок сплачувати аліменти на утримання дітей та не має наміру від нього ухилятися, однак даний розмір аліментів є для нього непосильним та завищеним. При ухваленні рішення просить врахувати майновий стан відповідача, який фактично не має постійного доходу, а має лише тимчасові сезонні заробітки. На даний час відповідач за кордоном не працює. Одного лише твердження позивача, що він працює в Італії, недостатньо для встановлення судом цієї обставини. Твердження позивача, про те, що відповідач працює в Італії, не відповідає дійсності, так як [PERSON] з 2022 року і по даний час проживає в Республіці Польща, що підтверджується картою перебування, копію якої додає до відзиву. Також термін дії карти вже закінчився і відповідач подав на поновлення, проте на даний час нової карти ще не отримав. Факт перебування відповідача за кордоном жодним чином не свідчить про його матеріальний стан. [PERSON] уже тривалий час не має постійного місця роботи та стабільного доходу, перебиваючись випадковими сезонними заробітками. Усе необхідне для проживання за кордоном навчився отримувати безкоштовно, оскільки за кордоном існує багато організацій для допомоги українцям. Окрім того, [PERSON] проживає за кордоном із співжителькою, яка також забезпечує його усім необхідним, та за його дорученням регулярно надсилала грошові перекази на ім`я позивачки для утримання дітей. На підтвердження цього факту додає копії квитанцій, які підтверджують переказ коштів. Відповідач, попри відсутність стабільного заробітку, намагається підтримувати дітей, що підтверджує відсутність наміру ухилятися від обов`язків. [PERSON] не має нерухомого майна та цінного рухомого майна, що свідчить про низький рівень його матеріального становища. Відповідно до інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 45197079), позивачка є одноосібним власником житлового будинку площею 59,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Дане майно було придбане 22 листопада 2021 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідач свідомо не пред`являв вимог щодо поділу цього спільного майна, залишивши його позивачці для проживання з дітьми. Таким чином, відповідач уже зробив значний внесок у матеріальне забезпечення дітей. Сторона відповідача вважає, що сума аліментів у розмірі 10 000 грн щомісячно є непосильною для особи, яка не має постійної роботи. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків рівною мірою, загальна сума витрат на дітей, виходячи з вимог позивачки, мала б становити понад 20 000 грн на місяць, що значно перевищує середні показники витрат на дитину в даному регіоні. Враховуючи, що обов`язок утримання дітей є рівним для обох батьків, позивачка не довела, що її власний внесок є аналогічним, і що діти мають потреби, які вимагають саме такої суми стягнення. Беручи до уваги все вищевикладене, сторона відповідача не погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів на утримання дітей, який є необґрунтовано завеликий, і вважає, що обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів на утримання дітей буде становити по 2000 грн на кожну дитину. Представник позивачки, адвокат Рекуш О.Р. в судове засідання не з`явився, однак згідно поданої заяви просив суд розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, адвокат Тарчинська Л.Я. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначає про визнання позову частково з врахуванням позиції відповідача, наведеної у відзиві на позовну заяву, та просить розглядати справу без її участі та участі відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 07 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2022 року (справа № 595/989/22) розірвано. Рішення набрало законної сили 11 листопада 2022 року. У шлюбі в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , як слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 листопада 2016 року Язловецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області України, та дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27 серпня 2019 року Язловецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області України. Згідно довідки № 136 від 17 вересня 2025 року, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області, вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , жительки [ADDRESS] , входять: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з інформації, наданої адміністрацією Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/83493-25-Вих від 22 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 21 жовтня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , виїхав за межі України, зокрема: 20 січня 2022 року о 16:59 через пункт пропуску «Грушів». З інформаційної довідки 5005620820246-17851690853, сформованої 17 грудня 2025 року слідує, що згідно Реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 45197079), позивачка є одноосібним власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 59,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 452704638, сформованої 19 листопада 2025 року відділом державної реєстрації Бучацької міської ради Тернопільської області, відсутні відомості про належне майно [PERSON] . За даними карти перебування № [NUMBER] , виданої 16 вересня 2022 року Малопольським воєводством, [PERSON] , [INFO] , надано дозвіл на тимчасове перебування до 31.08.2025, реєстраційний номер [NUMBER] (переклад з польської мови на українську мову виконано перекладачем [PERSON] ). Як зазначає позивачка, діти сторін проживають разом із матір`ю. Доказів на спростування вказаного відповідачем та його представником не надано. З матеріалів позовної заяви також убачається, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20). Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд встановлено, що відповідач є особою працездатного віку. Відомостей, які б свідчили про обмеження його фізичної діяльності, наявність інвалідності чи інших поважних причин, через які він не зміг би належним чином забезпечувати матеріальні потреби дітей, представником відповідача не долучено. Суд не приймає покликання представника відповідача на той факт, що відповідач, перебуваючи за кордоном, не має постійного доходу, оскільки тривале перебування відповідача за межами України вимагає значних витрат та свідчить про наявність у нього заробітку (доходу), а також, за встановлених судом обставин, відповідач має об`єктивну можливість працевлаштуватись, в тому числі й офіційно, та утримувати на належному рівні спільних з позивачкою неповнолітніх дітей. Відтак, надані представником відповідача докази не спростовують того факту, що відповідач є працездатний та спроможний працювати і сплачувати аліменти на утримання дітей. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною третьою ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Відповідач та позивачка повинні у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей та те, що позивачка утримує дітей, займається їх вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повинен становити по 3500 гривень 00 копійок на кожну дитину, щомісячно, скільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дітей їх мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial