Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що 28 грудня 20212 року з відповідачем зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2025 року з чоловіком разом не проживають, спільний побут не ведуть. Сімейне життя не склалось, у зв`язку зі зміною життєвих інтересів виявилась несхожість характерів. Під час всього періоду шлюбу поглиблювались протиріччя в поглядах на формування сімейних стосунків та практичних шляхів їх реалізації, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ролі чоловіка та жінки в спільному сімейному житті. Через постійні з`ясування стосунків між ними втрачено почуття кохання та взаємоповаги один до одного. Подальше збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, та просить стягнути з нього на користь позивачки 50 відсотків судового збору та зменшити витрати на правничу допомогу /а.с.16-21/. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 грудня 2021 року у Вільногірському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської областіПівденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 189, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. При зверненні до суду позивач зазначила, що спільне з відповідачем життя не склалось, що робить спільне життя неможливим, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права позивача, що і дає підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,50 грн, та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 484,50 грн. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача [PERSON] на підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. надано договір №07-12-25 від 07.12.2025 року про надання правової, ордер на дання правничої допомоги адвокатом Сербін Б.О. від 07.12.2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. При визначенні суми відшкодування, суд також виходить з критерію реальності витрат на правову допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Суд враховує, що справа є не складною, відноситься до категорії малозначних, а тому неминучість витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі викликає сумнів. Таким чином, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи, обсяг об`єктивно необхідного часу для надання послуг адвокатом у даній справі, то суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки, понесені на правову допомогу, в сумі 3000 грн.

Outcome: approved