Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

У вересні 2025 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 231525,06 грн, з яких 177678,54 грн інфляційне збільшення, 53846,52 грн 3% річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (найменування у подальшому було змінено на ПАТ «КБ «Надра», у зв`язку з виконанням вимог ЗУ «Про акціонерні товариства»), з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено Кредитний договір №834673/ФЛ. Згідно умов п.п.1.1., п.п.1.4. п.1 Кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 200 000, 00 грн. строком до 10.06.2018 року. Також, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, цього ж дня банком було укладено договір поруки №834673/ФЛ з [PERSON] . Проте, грошові кошти, у встановлений Кредитним договором строк, позичальником та поручителем не були повернуті/сплачені на користь банку, що стало підставою для звернення ПАТ КБ «Надра» до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів. Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року по цивільній справі №176/2429/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми заборгованості, позов ПАТ «КБ «НАДРА» задоволено повністю. Зокрема, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором у розмірі 366 405, 26 грн. Втім, заборгованість, яка була визначена і встановлена до стягнення на користь банку згідно судового рішення, не була повернута/не була сплачена відповідачами станом на 23.02.2022 року, а отже має місце тривале порушення зобов`язання з повернення кредитору грошових коштів. Судове рішення відповідачами станом на 23.02.2022 року не виконано. Таким чином, відповідачі мають тривале невиконане грошове зобов`язання зі сплати на користь кредитора грошової суми згідно судового рішення. У свою чергу, 17 липня 2020 року між ТОВ «ФК» ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ПАТ «КБ «НАДРА» було укладено Договір №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований у реєстрі за №509, та Додаток до вказаного договору, які передбачали відступлення Банком прав на користь ТОВ «ФК» ДНІПРОФІНАНСГРУП» за Кредитним договором, договором поруки. 03 серпня 2020 року між ТОВ «ФК» ДНІПРОФІНАНСГРУП» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено Договір №03/08/2020 про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В., зареєстровано у реєстрі за №4111, а також Додаток до Договору відступлення прав вимоги. На підставі вказаних вище Договору про відступлення прав вимоги та додатку до нього, відбулось відступлення прав за Кредитним договором та договором поруки. Згідно із п. 2 зазначеного Договору про відступлення прав ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача щодо сплати грошових коштів, вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України тощо. Оформлюючи відступлення права вимоги, ТОВ «ФК» ДНІПРОФІНАНСГРУП» і ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, з 03 серпня 2020 року новим кредитором відносно відповідачів є ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС». Станом на 23.02.2022 року відповідачі не виконали судове рішення та грошові кошти не повернули. Заборгованість відповідачів (згідно судового рішення), у розмірі 366 405, 26 грн., станом на 23.02.2022 року є непогашеною, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» вважає, що має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, що є особливою мірою відповідальності відповідачів за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач здійснює нарахування 3% та сум інфляційних втрат за період 02.04.2017 року до 23.02.2022 року включно, що обґрунтовується наступним. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, на думку позивача, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-ІХ. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. За таких обставин, позивач вважає, що звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 квітня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Таким чином, з 02.04.2020 року та дотепер, строки позовної давності, визначені ЦК України, не можуть вважатися пропущеними чи закінченими до моменту дії воєнного стану в Україні, а тому у позивача є законне право на нарахування 3% та сум інфляційних втрат в межах останніх трьох років, які передують даті 02.04.2020 року, тобто з 02.04.2017 року. У свою чергу, кінцевою датою нарахування позивачем 3% річних та сум інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України може бути будь-яка дата до 24.02.2022 року, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, позивач вважає, що в силу закону наділений правом на нарахуванням сум інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу до будь-якої самостійно визначеної дати, але до 23.02.2022 року включно. Підсумовуючи викладене вище, ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» заявляє про стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, загальний розмір яких становить 231 525, 06 грн, з яких 177 678, 54 грн - інфляційне збільшення, 53 846, 52 грн - 3% річних. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.10.2025 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Факторінгс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач ТОВ «ФК «Факторінгс», належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Від представника позивача Меладзе С.О. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідачам [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідачів щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надійшло. На адресу суду повернулися поштові повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (адреса місця реєстрації відповідачів). Заперечень щодо розгляду справи у їхній відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідачі не подали. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про, в тому числі, відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст.280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.06.2008 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №834673/ФЛ, відповідно до якого банк надав позичальникові грошові кошти у сумі 200000 грн строком до 10 червня 2018 року (а.с.12-13). У якості забезпечення зобов`язання за даним кредитним договором, 13.06.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки №834673/ФЛ (а.с.14). У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, що обумовило виникнення заборгованості. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14.09.2016 року у справі №176/2429/14-ц, позов ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №834673/ФЛ від 13.06.2008 року у сумі 366405,26 грн та судові витрати (а.с.15-17). 17.07.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір № GL.48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за кредитним договором №834673/ФЛ від 13.06.2008 року (а.с.18-21). 03.08.2020 між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» було укладено Договір № 03/08/2020 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступило, а ТОВ «ФК «Факторінгс» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за кредитним договором №834673/ФЛ від 13.06.2008 року (а.с.22-25). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). Позивач здійснює нарахування 3% та сум інфляційних втрат за період 02.04.2017 року до 23.02.2022 року включно. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-ІХ. Під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер. За таких обставин, звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року по 01 квітня 2024 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим. Таким чином, з 02.04.2020 року та дотепер, строки позовної давності, визначені ЦК України, не можуть вважатися пропущеними чи закінченими до моменту дії воєнного стану в Україні, а тому у позивача є законне право на нарахування 3% та сум інфляційних втрат в межах останніх трьох років, які передують даті 02.04.2020 року, тобто з 02.04.2017 року. У свою чергу, кінцевою датою нарахування позивачем 3% річних та сум інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України може бути будь-яка дата до 24.02.2022 року, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, в силу закону позивач наділений правом на нарахуванням сум інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу до 23.02.2022 року включно. Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за Кредитним договором № 834673/ФЛ від 13.06.2008 року, у зв`язку із чим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення з них заборгованості за кредитом. 14.09.2016 рішенням по справі №176/2429/14-ц, ухваленим Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] 366405,26 грн заборгованості за кредитним договором. Позивач набув права вимоги за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги. Таким чином, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. У цій справі ТОВ «ФК «Факторінгс», яке набуло всіх прав кредитора по Кредитному договору № 834673/ФЛ від 13.06.2008, пред`явило вимоги за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року та просить стягнути з відповідачів на його користь 231525,06 гривень, з яких: нараховані 3% річних 53846,52 грн та втрати від інфляції 177678,54 грн. Позивачем проведено та надано розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в сумі 231525,06 грн, який відповідачем не спростований, перевірений судом, а тому приймається судом як належний. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 231525,06 грн, з яких: 3% річних 53846,52 грн та втрати від інфляції 177678,54 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,4 грн., тобто по 1211,2 грн з кожного. На підставі викладеного, відповідно до 526, 530, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved