Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Міхальової В.В., звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.08.2014 рока позивач та відповідач уклали шлюб. [INFO] від шлюбу народилася дитина [PERSON] . Подружнє життя з відповідачем не склалося та рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23.05.2016 року шлюб припинено. Рішенням того ж суду від 02.07.2015 року позивач стягнула з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку. Після розірвання шлюбу відповідач повністю припинив спілкування з дитиною, не цікавився її життям, не приймав участі у вихованні. 27.02.2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Враховуючи поведінку відповідача, який після розірвання шлюбу та по теперішній час не цікавиться дитиною, не приймає участі в її житті, позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки дитина вважає батьком чоловіка позивачки та рідного батька не знає. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду від 21.08.2025 року провадження у справі відкрито та призначено підготовчий розгляд справи. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 23.09.2025 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено до судового розгляду. Позивач та її представник позивача адвокат Міхальова В.В. у судовому засіданні 07.11.2025 року підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Позивач зазначила, що відповідач 10 років взагалі не цікавився життям дитини, жодного разу не телефонував, місце його проживання їй не відомо. На даний час постало питання щодо прописки дитини, а без згоди батька не можливо його вирішити. В подальші судові засідання представник адвокат Міхальова В.В. подала письмову заяву, якою просила суд продовжити судовий розгляд без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання вдруге не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до поданої заяви просить справу розглянути без участі представника з урахуванням висновку. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивачки суд ухвалив справу розглядати в заочному порядку. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, з`ясувавши думку дитини щодо позову, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровоськогорайоного суду м.Кіровограда від 23.05.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та позивачу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 02.07.2015 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з 26.05.2015 року і до повноліття дитини [INFO] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб [PERSON] 27.02.2019 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». На підтвердження факту самоусунення відповідача від виховання дитини позивачем надано довідку спеціального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №46 «Краплинка», відповідно до якої зазначено, що дитина відвідувала зазначений заклад з 09.03.2017 року по 19.07.2021 рік, вихованням дитини займалася матір, батько дитини не брав участі у батьківських зборах та інших заходах закладу, дитиною не цікавився ні особисто, ні в телефонному режимі. Відповідно до характеристики учениці 4-Б класу КЗ «Ліцей «Науковий» Кропивницької міської ради зазначено, що дитина відвідує заклад з 2021 року, мати дитини [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, цікавиться навчанням та поведінкою дитини. Батько [PERSON] із сім`єю не проживає, у шкільному житті дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, не батьківські збори не з`являвся. Окрім цього, довідкою КЗ «Ліцей «Науковий» Кропивницької міської ради від 29.04.2025 року зазначено, що дитина відвідує вокальний ансамбль №Еліна» з 02.02.2023 року, батьківські збори , спільні збори відвідує матір [PERSON] . Батько жодного разу не цікавився життям дитини та її творчістю. Також наданими доказами підтверджується, що малолітня [PERSON] відвідує дитячо-юнацький клуб «Зоряний», хореографічний колектив «StandUp&Dance», зазначено, що батьківські збори відвідує матір [PERSON] , вирішує фінансові питання. Батько дитини її життям не цікавиться, жодного разу не відвідував батьківські збори. Відповідно до характеристики КП ЖЕО №4 зазначено, що [PERSON] разом з дітьми та чоловіком [PERSON] проживає за [ADDRESS] з 2018 року. Вихованням дитини [PERSON] займається мати та вітчим [PERSON] . У матеріалах справи наявний лист Олександрійського відділу ДВС, відповідно до якого зазначено, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження №48247982 про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.12.2025 рік наявна переплата по аліментам в розмірі 271,01 грн. Суд враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 02.07.2025 року, відповідно до якого зазначено, що відповідач [PERSON] був двічі запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але на жодне засідання не з`явився, життям дитини не цікавиться, не відвідує батьківські збори, а тому комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] відносно дитини [PERSON] батьківських прав. Також суд зазначає, що при допиті у судовому засіданні малолітньої [PERSON] остання зазначила, що батька [PERSON] вона не знає взагалі, він ніколи їй не телефонував, не дарував подарунки на день народження. Своїм батьком дитина вважає вітчима [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти росії" (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його defacto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). Суд в оцінці обставин справи має керується тим, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Наданими позивачем доказами підтверджується факт самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських прав щодо виховання дитини та спілкування з нею, так довідкою з ясла-садка «Краплинка» зазначено, що дитина відвідувала зазначений заклад з 2017 року по 2021 рік. За весь час батько жодного разу не з`явився до садочка та не цікавився життям дитини. Так часом, наданою характеристикою з КП ЖЕО №4 зазначено, що дитина разом з позивачкою та її чоловіком проживає у [ADDRESS] з 2018 року та вихованням дитини займається вітчим та позивачка. Також, суд приділяє особливу увагу поясненням дитини у судовому засіданні, відповідно до яких остання зазначила, що взагалі не пам`ятає батька [PERSON] , а рідним батьком вважає вітчима [PERSON] , з яким в неї склалися дружні стосунки. Відповідач жодного разу дитині не телефонував, не цікавився життям дитини, не вітав з днем народження. Щодо інформації про те, що відповідач самостійно сплачує аліменти та має переплату, суд зазначає, що зазначений факт лише підтверджує свідоме ставлення відповідача до наслідків, які можуть бути застосовані до нього у випадку несплати аліментів та не підтверджує факт його зацікавленістю у житті дитини. Переконливих доказів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав може негативно вплинути на права та інтереси дитини, матеріали справи не містять та відповідачем надано не було. Окрім цього, позбавлення батьківських прав відповідача не позбавляє його обов`язку щодо сплати аліментів відносно дитини. Ураховуючи вимоги закону, беручи до увагу якнайкращі інтереси дитини, встановлення факту ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved