Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2011 року вона та відповідач уклали шлюб, який було зареєстровано Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2374. Від спільного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя між ними не склалося, через те, що у них різні погляди на життя та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. У судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій остання заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву, у якій просить цивільну справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні установлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 13 жовтня 2011 року у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2374, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, примирення між ними стало неможливим, що підтверджується поданими ними заявами. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що у позовній заяві відповідач просить залишити їй шлюбне прізвище, у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачки прізвища після розірвання шлюбу. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605, 60 грн. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved