Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

04 вересня 2025 року представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року у розмірі 16 545,00 грн та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 листопада 2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3542811374/173518 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписавши договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 6 000,00 гривень, дата надання кредиту: 27 листопада 2019 року, строк кредиту: 30 днів, валюта кредиту: UAH, відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. За умовами кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало зобов`язання шляхом перерахування кредитних коштів в сумі 6 000,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 26 травня 2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 16 545, 00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6 000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 10 545,00 грн. 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року, укладеним з [PERSON] 03 червня 2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.(а.с. 2-12) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору залучено ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП». (а.с. 35-37) 19 вересня 2025 року від представника відповідача Хабло О.Г. судом отримано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, так як в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач отримував коштів на свій рахунок. Надані позивачем документи (інформаційна довідка, довідка про ідентифікацію, виписка від стороннього сервісу) не підтверджують факту зарахування коштів на картку відповідача. Єдиним належним доказом є банківська виписка з рахунку відповідача, видана банком-емітентом, проте її позивач не надав. Крім того, позивач нарахував проценти за весь період до 2025 року, тоді як договір передбачав строк 30 днів. Верховний Суд неодноразово зазначав, що проценти можуть нараховуватись лише у межах строку дії договору та не можуть призводити до безпідставного збагачення кредитора (постанови ВС від 28.03.2018 №444/9519/12, від 04.07.2018 №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 №202/4494/16-ц, ВП ВС від 18.01.2022 №910/17048/17). У випадку надання належних і допустимих доказів факту отримання кредиту, розмір боргу не може перевищувати: тіло кредиту 6 000 грн, проценти за 30 днів при ставці 1,85 %/день 3 330 грн, що наведено представником відповідача у контррозрахунку. (а.с. 45-57) 23 вересня 2025 року представником ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» Пархомчуком С.В. скеровано до суду відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити, зазначивши при цьому про те, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, який зазначений відповідачем під час укладення договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів зазначив, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Отже, на виконання пункту 1.4 Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. За таких обставин первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим позичальником. Щодо первинних бухгалтерських документів, то відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів, яка містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору зазначив, що відповідно п. 1.1. Договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26 грудня 2019 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за Договором. За умовами п. 1.3. Договору за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.3 Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. (а.с. 77-89) У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» не з`явився, просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. (а.с. 89, 124) Відповідач [PERSON] та його представник Хабло О.Г. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. (а.с. 41, 136, 148) Представники третіх осіб ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином, клопотань чи заперечень на адресу суду не надходило. (а.с. 38-39, 132-133, 145-146) Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] з використанням електронного підпису «R75999» у порядку п. 6.1 Договору було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3542811374/173518, за умовами індивідуальної частини якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26 грудня 2019 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору, відповідно до якого строк кредитування - 30 днів, сума кредиту 6000 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом 3330 грн, до оплати всього 9330 грн. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.п. 2.1-2.3 Договору). (а.с. 17, 20-21) Після прийняття умов Договору 27 листопада 2019 року відповідачу було перераховано грошові кошти у сумі 6 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] позичальника, реквізити якої наведені у розділі 7 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту, що підтверджується інформаційним листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 19 серпня 2025 року № 2025-ПО/217 та додатку до нього . (а.с. 21, 25) 31 травня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року, укладеним з [PERSON] , в розмірі 16 545,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума виданого кредиту, 10 545,00 грн залишок по відсотках, що вбачається з договору факторингу, витягу з реєстру боржників від 31 травня 2021 року та платіжних доручень № 36 від 04 червня 2021 року , № 37 від 10 червня 2021 року про оплату ціни відступлення права вимоги за договором факторингу. (а.с. 16, 22-24) 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» укладено договір відступлення прав вимоги № 1-03/06/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» набуло право вимоги до боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року, укладеним з [PERSON] , в розмірі 16 545,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума виданого кредиту, 10 545,00 грн залишок по відсотках, що вбачається з договору відступлення прав вимоги, витягу з реєстру боржників від 03 червня 2021 року та платіжних інструкцій № 1 від 04 червня 2021 року, № 2 від 09 червня 2021 року про оплату згідно договору відступлення права вимоги. (а.с. 15, 18, 27) З наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року вбачається, що за період з 27 листопада 2019 року по 26 травня 2025 року станом на 26 травня 2025 року заборгованість за кредитним договором складає 16 545,00 грн, з яких: 6 000,00 грн прострочене тіло, 10 545,00 грн прострочені відсотки, в той же час виписка не містить детального розрахунку періоду та порядку нарахування відсотків за договором. (а.с. 14) На підтвердження досудового врегулювання спору позивачем надано вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, що датована 27 травня 2025 року та адресована [PERSON] (а.с. 13) Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Згідно ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відступлення права вимоги підтверджується договорами факторингу та відступлення права вимоги, витягами з реєстрів боржників, які містять інформацію про відповідача (її прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості). Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Як встановлено судом, відповідач отримав кредитні кошти у сумі 6000 грн на картковий рахунок, зазначений ним у кредитному договорі, представлені позивачем докази на підтвердження цих обставин суд визнає належними та достатніми, при цьому доказів, які б спростовували факт перерахування коштів на рахунок відповідача останнім суду не представлено. Зі змісту Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року , а також додатку № 1 до нього, яким є графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, вбачається, що строк кредитування визначено сторонами 30 днів, тобто до 26 грудня 2019 року включно. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Підписаний відповідачем договір не визначає можливості пролонгації строку кредитування, даних про зміст Публічної пропозиції ( оферти) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту матеріали справи не містять, відповідно суд приходить до висновку, що відповідач має перед позивачем зобов`язання щодо повернення заборгованості за вищезазначеним договором у розмірі 6000 грн сума кредиту, а також у розмірі 3330 грн проценти за користування кредитом, що складає загалом 9330 грн 00к. Вимога позивача про стягнення з відповідача процентів, нарахованих поза строком кредитування не ґрунтується на нормах матеріального права та не відповідає встановленим судом умовам укладеного з відповідачем кредитного договору, відповідно в цій частині позовних вимог підстав для задоволення суд не вбачає. Дані висновки суду відповідають правовій позиції, наведеній у постанові ВП ВС від 05 квітня 2023 року у справі ЄУН 910/4518/16, з якої вбачається, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та узгодженого сторонами строку кредитування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9 330,00 грн, яка складається з: 6 000,00 грн заборгованості за сумою кредиту та 3 330,00 грн заборгованості за процентами, що нараховані у межах строку кредитування та визначені умовами договору. При поданні позову позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому за рахунок відповідача понесених судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору у сумі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 500,00 грн, крім того, 20 жовтня 2025 року представником позивача скеровано до суду заяву про розподіл/ відшкодування /компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. (а.с.120- 124) Представник відповідача клопотав перед судом про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн, оскільки справа є малозначною, заявлений розмір витрат завищений та не підтверджений належними доказами, про що зазначив у Відзиві на позов, а також Запереченні на відповідь на відзив. Крім того, 22 жовтня 2025 року представник відповідача подав до суду заперечення на заяву позивача про розподіл/ відшкодування /компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якому просив суд відмовити позивачеві в розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі. (а.с. 94-100, 137-138) Визначаючи розмір судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. За ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. На підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу правову допомогу позивачем до позовної заяви було долучено: договір про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11 липня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК«ДЕБТ КОЛЛЕКШН» та адвокатом Пархомчуком С.В., заявку № 11404 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, акт про отримання правової допомоги від 08 жовтня 2025 року, рахунок на оплату № 08.10.2025-23 від 08 жовтня 2025 року, платіжну інструкцію від 08 жовтня 2025 року № 9607 про оплату послуг правничої допомоги на суму 10 500,00 грн, з яких вбачається, що адвокатом були надані такі види правничої допомоги: - зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла в рамках кредитного договору № 3542811374/173518 від 27 листопада 2019 року 1 година 2 000,00 грн; - складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики - 2,5 години 5 000,00 грн; - інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо процесуального статусу судової справи 1,5 години 3 000,00 грн; - канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн. (а.с. 19, 127-129 ) Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, суд враховує, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Справа є малозначною, її розгляд здійснено судом в судовому засіданні без присутності учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, обєктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10 500,00 грн є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та необхідності таких витрат. Враховуючи обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах витрат в розмірі 3 000,00 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, обєм справи та зміст процесуальних дій, вчинених адвокатом. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі часткового задоволення позову - пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1691 грн 70 к. (56,39 %) та судовий збір у розмірі 1 365 грн 99 к. (56,39 %). На підставі викладеного

Outcome: partial