Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивач Акціонерне Товариство "Таскомбанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за заявою договором №8330397_RESTRUCT про надання кредиту в розмірі 51421,97 грн., з яких: 22464,24 грн. заборгованість по тілу кредиту, 0,31 грн. заборгованість по відсоткам, 27957,42 грн. заборговансіть по комісії. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18 вересня 2020 року між АТ "Таскомбанк" та [PERSON] укладено Заяву-договір №8330397_RESTRUCT про надання кредиту. Відповідно до п.1.1.розділу 1 «Замовлення банківських послуг» кредитного договору позичальник просив надати кредит в рамках продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п.п. 1.1.1. загальна сума кредиту 34981,48 грн; п.п.1.1.2. строк кредиту 60 місяців; п.п.1.1.4. проценти за користування кредитом 0,001% річних; 1.1.5 комісія за обслуговування кредиту 2,90 % на місяць від основної суми кредиту. Відповідно до п. 1.2. розділу 1 Кредитного договору Відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. п. 1.1. даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 1.2.1. Відповідач доручив АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №7164062070 від 30.07.2019 року у сумі 8 995, 21 грн. Відповідно до п. 1.2.2. Відповідач доручив АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №6184298313 від 08.11.2019 року у сумі 13 973,11 грн. Відповідно до п.1.2.3. Відповідач доручив АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №5194549421 від 17.02.2020 року у сумі 12 013,16 грн. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, Відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Відповідно до п. 2.3. кредитного-договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що міститься у додатку №1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Відповідач зобов`язався належним чином виконувати всі умови цієї Заяви - договору та взяті на себе зобов`язання. В подальшому відповідачка перестала виконувати умови заяви-договору в повній мірі, а саме перестала сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Позивач виконав свої зобов`язання, проте, відповідачка порушила умови щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість кредитним договором, яка станом на 01.05.2025 року становить 51421,97 грн., з яких: 22464,24 грн. заборгованість по тілу кредиту, 0,31 грн. заборгованість по відсоткам, 27957,42 грн. заборговансіть по комісії. Неможливість в досудовому порядку врегулювати спір, наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10 листопада 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомленням сторін. 17 листопада 2025 року від представника відповідачки [PERSON] адвоката Савченко Я.В. надійшов відзив, згідно якого вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач звертаючись з позовною заявою до суду зазначив, що кредитором за відповідним договором надано відповідачці грошові кошти у розмірі, встановленому вказаним договором, однак позивачем, на думку представника відповідачки, не підтверджено факт укладення між кредитором та відповідачкою кредитного договору, не доведено належними та допустимими доказами факту передання їй грошових коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі, оскільки належним доказом здійснення банківських операцій з грошовими коштами клієнтів чи наявність кредитної заборгованості є виписка з особового рахунку клієнта. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформленні у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також зазначає про відсутність порушеного права позивача, оскільки не доведено наявності самої заборгованості. 24 листопада 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідно позивач не погоджується з твердженнями представника відповідачки, вважає їх необгрунтованими, безпіставними. 18.09.2020 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено договір №8330397_RESTRUCT. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору №8330397_RESTRUCT від 18.09.2020 відповідачка просила надати їй кредит в рамках кредитного продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Також в Кредитним договором №8330397_RESTRUCT від 18.09.2020 року встановлено: п. п. 1.1.1. Сума кредиту: 34 981,48 грн.; п. п. 1.1.2. Строк кредиту: 60 місяців; п. п. 1.1.4. Проценти за користування кредитом: 0,001 % річних; п. п. 1.1.5. Комісія за обслуговування кредиту: 2, 90 % на місяць від основної суми кредиту. Відповідно до п. 1.2. розділу 1 Кредитного договору Відповідачка просила надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. п. 1.1. даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 1.2.1. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №7164062070 від 30.07.2019 року у сумі 8 995, 21 грн. Відповідно до п. 1.2.2. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №6184298313 від 08.11.2019 року у сумі 13 973,11 грн.. Відповідно до п.1.2.3. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №5194549421 від 17.02.2020 року у сумі 12 013,16 грн. Відповідно до п. 2.1. р. 2 Кредитного договору, Відповідачка акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Відповідно до п. 2.2., 2.3. р. 2 Кредитного договору Відповідачка просила надати кредит, згідно інформації, наведеної в Заяві-договорі та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Згідно з п. 4.6. р. 4 Кредитного договору Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Клієнтом і Банком своїх зобов`язань за нею. Позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачкою частково сплачувалися кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками та комісією, таким чином відповідачкою підтверджується укладення договору. АТ «Таскомбанк» належним чином у повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором, надало кредит [PERSON] , передбаченому законом договору. Позивачем надано обгрунтований та правильний розрахунок заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають частковму задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 вересня 2020 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір №8330397_RESTRUCT про надання кредиту. Відповідно до п.1.1.розділу 1 «Замовлення банківських послуг» кредитного договору позичальник просив надати кредит в рамках продукту «Врегулювання кредитної заборгованості» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб: п.п. 1.1.1. загальна сума кредиту 34981,48 грн; п.п.1.1.2. строк кредиту 60 місяців; п.п.1.1.4. проценти за користування кредитом 0,001% річних; 1.1.5 комісія за обслуговування кредиту 2,90 % на місяць від основної суми кредиту. Відповідно до п. 1.2. розділу 1 Кредитного договору Відповідачка просила надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. п. 1.1. даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 1.2.1. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №7164062070 від 30.07.2019 року у сумі 8 995, 21 грн. Відповідно до п. 1.2.2. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №6184298313 від 08.11.2019 року у сумі 13 973,11 грн. Відповідно до п.1.2.3. Відповідачка доручила АТ «Таскомбанк» перерахувати зараховані кредитні кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №5194549421 від 17.02.2020 року у сумі 12 013,16 грн. Відповідно до п.2.1 кредитного договору, Відповідачка акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов Договору. Відповідно до п. 2.2., 2.3. р. 2 Кредитного договору Відповідачка просила надати кредит, згідно інформації, наведеної в Заяві-договорі та зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Згідно з п. 2.5. р. 2 Кредитного договору Відповідачка підтверджує, що ознайомлений (- на) зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний (-а). Умови Заяви-договору та Договору є зрозумілими для мене, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Відповідно до п. 3.1. р. 3 при несплаті заборгованості за Кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений Договором термін, Банк нараховує, а Клієнт сплачує Банку штрафи: штраф 1 у розмірі 300,00 грн. нараховується на сьомий день наявності простроченої заборгованості за Кредитом, штраф 2 у розмірі 2,90 % від суми кредиту нараховуються щомісячно у разі наявності простроченої заборгованості за Кредитом більше тридцяти днів. Відповідно до п. 4.3. р. 4 Кредитного договору при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період. Відповідно до п. 4.4. р. 4 Кредитного договору підписанням та поданням заяви договору, Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 4.6. р. 4 Кредитного договору Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та діє до повного виконання Клієнтом і Банком своїх зобов`язань за нею. Відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування до укладення Кредитного договору, що підтверджується її підписом на заяві-договорі від 18 вересня 2020 року. З матеріалів справи, зокрема, з виписок по особових рахунках відповідачки за період з 18 вересня 2020 року по 01 травня 2025 року та розрахунку заборгованості, вбачається, що Відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала, щомісячні платежі згідно з графіком не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість. За змістом вище перелічених документів, станом на 01 травня 2025 року загальна сума заборгованості, що значиться за відповідачкою перед позивачем складає 51421,97 грн., з яких: 22464,24 грн. заборгованість по тілу кредиту, 0,31 грн. заборгованість по відсоткам, 27957,42 грн. заборговансіть по комісії. 17 червня 2025 року позивач направив на адресу відповідачки повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення. Факт направлення підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 19.06.2025 року. Вказана вимога відповідачкою виконана не була. Отже, між сторонами виникли правовідносини, що випливають з кредитного договору. Такі відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про банки і банківську діяльність» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт укладення між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] заяви -договору №8330397_RESTRUCT та отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 34981,48 грн. підтверджується належними письмовими доказами, зокрема, підписаною сторонами заявою-договором, розрахунокм забогованості, згідно якого відповідачка частково сплачувала кошти для погашення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками та кошти по нарахуванню комісії. Таким чином, доводи представника відповідачки про недоведеність позивачем факту укладення договору та передання коштів спростовуються матеріалами справи. Щодо твердження представника відповідачки про те, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом і тому не може бути належним доказом, суд зазначає, що відповідно до ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є документом, що відображає стан виконання відповідачкою грошових зобов`язань за кредитним договором, і базується на умовах самого договору та даних банківського обліку, підтверджених виписками з особових рахунків відповідачки, які позивач також надав суду. Самі по собі виписки з банківських рахунків визнаються належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку та наявність заборгованості (наприклад, постанова КЦС ВС від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, на яку посилається і сам Відповідач). Посилання представника відповідачки на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» стосується вимог до первинних документів для цілей ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, однак не обмежує коло допустимих доказів у цивільному процесі, де суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК). Відповідачка не надала суду жодних доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості, не надала власного розрахунку, а тому наданий позивачем розрахунок судом приймається як достовірний, що відповідає стандарту доказування "більшої вірогідності». До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 209/3103/21 від 25.01.2023. На час розгляду справи зазначений договір, за яким відповідачка отримала кредит, є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. Позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачкою кредитних коштів, та невиконання взятих на себе зобов`язань у встановлені договором строки, отже у позивача виникло право стягнення кредиту та процентів, а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 23464 грн. 55 коп., в. т.ч. 23464 грн. 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 0,31 грн. заборгованість за відсотками. Щодо позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 27957,42 грн. за обслуговування кредитної заборгованості, суд приходить до наступних висновків. За змістом кредитного договору №8330397_RESTRUCT від 18.09.2020 року, пунктом 1.1.5 розділу 1 якого передбачено оплату комісії за обслуговування кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/224/21 у постанові від 06.11.2023 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості в розмірі 2,9 % щомісячно передбачена в п. 1.1.5 Розділу 1 заяви-договору №8330397_RESTRUCT про надання кредиту від 18 вересня 2020 року, а також в додатку № 1 до заяви-договору, а саме в графі «платежі за додаткові та супутні послуги» встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1014,46 гривень щомісячно. Разом з тим, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні даного кредитного договору, то умова укладеного між позивачем та відповідачем 18 вересня 2020 року заяви-договору №8330397_RESTRUCT, щодо сплати комісії в розмірі 2,9% щомісячно є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 27957,42 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» підлягає стягненнюзаборгованість за заявою - договором №8330397_RESTRUCT в розмірі 23464 грн. 55 коп., в. т.ч. 23464 грн. 24 коп. заборгованість за тілом кредиту, 0,31 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (45,63%), з відповідачки на корить позивача необхідно стягнути 1005 грн.34 коп. (2422,40 х 45.63 %:100) - судового збору.

Outcome: partial