Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у квітні 2024 року між ним та відповідачем [PERSON] було обумовлено умови договору купівлі-продажу транспортного засобу марки Fruehauf TD 35C1, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . 16 квітня 2024 позивачем було передано відповідачу [PERSON] належний йому на праві власності транспортний засіб Fruehauf TD 35C1. Оскільки [PERSON] на момент передачі транспортного засобу всієї суми вартості транспортного засобу не мав, позивачем на ім`я відповідача була надана довіреність на транспортний засіб Fruehauf TD 35C1, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , з можливістю перереєстрації транспортного засобу (його відчуження). В свою чергу відповідачем була написана заява (по своїй суті розписка), згідно якої, останній взяв на себе зобов`язання здійснити доплату за придбаний транспортний засіб в сумі 6000,00 доларів США, що еквівалентно 250200,00 грн. Порядок сплати суми заборгованості, визначений у заяві, а саме, що сума буде повертатися рівними частками щомісяця, починаючи з 16 серпня 2024 (16 серпня 2024, 16 вересня 2024, 16 жовтня 2024, 16 листопада 2024, 16 грудня 2024, 16 січня 2025, 16 лютого 2025, 16 березня 2025, 16 квітня 2025, 16 травня 2025, 16 червня 2025, 16 липня 2025), що по суті являє суму доплати за транспортний засіб. Вищевказана заява містить власноручний підпис із зазначенням прізвища та ініціалів відповідача [PERSON] та така заява була посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., зареєстрована в реєстрі за № 8055. Позивач вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії-вимоги відповідачу. Однак, зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем було проігноровано та на сьогодні не виконане. Відповідач [PERSON] повністю та чітко усвідомлював, що по своїй суті між ним та позивачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, позивач передав відповідачу транспортний засіб, увійшов у його положення, враховуючи той факт, що всієї суми він не мав, взамін передав по суті в своїй розписку, згідно якої мав погасити всю вартість транспортного засобу, обумовлену попередньо сторонами, про що відповідачу достеменно відомо, оскільки ним особисто проставлений підпис у заяві, посвідченій нотаріусом. Боргова розписка це письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору позики і зобов`язання отримувача коштів позичальника повернути їх і сплатити. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивач зазначає, що розписка це документ, який підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Розписка надана відповідачем [PERSON] від 16 липня 2025 містить всі вище перераховані умови. У встановлені строки відповідач суму боргу не повернув, а отже не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, тим самим порушуючи вимоги ст. 526 ЦК України, яка прямо вказує: "Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору…". Таким чином зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що він має право на відшкодування відповідачем йому суми боргу в розмірі 250200,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.08.2025 цивільну справу № 541/3098/25 передано до Великобагачанського районного суду Полтавської області за підсудністю (а.с. 22). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 цивільну справу № 541/3098/25 передано на розгляд судді Ячалу Юрію Івановичу (а.с. 27). Ухвалою суду від 26.09.2025 по справі відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30), ухвалою суду від 17.11.2025 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 71). 31 жовтня 2025 року представником позивача [PERSON] адвокатом Чоланюк С.Ю. через систему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в новій редакції (а.с. 52-54). Ухвалою суду від 03.11.2025 уточнену позовну заяву від 31 жовтня 2025, прийнято до розгляду (а.с. 60). В судовому засіданні представник позивача адвокат Чоланюк С.Ю. позовні вимоги позивача [PERSON] підтримав в повному обсязі, посилаючись на пояснення викладені в змісті позовної заяви та заяві уточненій позовній заяві, позовні вимоги просив задовольнити. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився (а.с. 73, 85), заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутність до суду не подавав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився (а.с. 77-78, 83-84), клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вимогами статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] , 16 липня 2024 року підписана заява серії НТК № 979371, відповідно до якої останній стверджує, що зобов`язується здійснити доплату за придбаний транспортний засіб Fruehauf TD 35C1, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , до 16 липня 2025 в сумі 250200, грн., що за згодою еквівалентно 6000,00 (шість тисяч) доларів 00 центів США. Сума буде повертатися рівними частками щомісяця, починаючи з 16 серпня 2024. Підтверджує, що діє вільно, цілеспрямовано, свідомо та добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психологічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, викладених у цій заяві, без впливу обману, за відсутності впливу тяжкої обставини, за відсутності будь-яких заперечень щодо кожної з умов, викладених у цій заяві, розуміючи значення, умови та правові наслідки. Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М., засвідчено справжність підпису [PERSON] , який зроблено в присутності нотаріуса. Особу [PERSON] , який підписав документ встановлено, його дієздатність перевірено. Дана заява зареєстрована в реєстрі нотаріальний дій за № 8055 (том 1 а.с. 10). Відповідно до довіреності серії НТК № 979370 від 16.07.2024, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчук М.М. та зареєстрована в реєстрі за № 8049, [PERSON] , за попередньою домовленістю цією довіреністю уповноважується/уповноважуються (кожен може діяти окремо): [PERSON] , розпоряджатися (продати, перереєструвати, керувати) належним йому транспортним засобом марки Fruehauf TD 35C1, рік випуску 1999, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , орган державної реєстрації ТСЦ 5641, дата державної реєстрації 11.07.2024. Відповідно до довіреності надано право представляти інтереси в органах нотаріату, відповідних органах державної реєстрації, поліції, сервісних центрах МВС, органах державної реєстрації, або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях, н7езалежно від їх підпорядкування і форм власності, судових установах, з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, його переобладнанням проходженням технічного огляду, передавати транспортний засіб в оренду чи в позичку; одержати транзитні номери, подавати та одержувати необхідні довідки і документи, включаючи заяви, тимчасовий реєстраційний талон, дублікат реєстраційного документа у разі його втрати, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження транспортним засобом, укладати угоди страхування цивільної відповідальності, отримати страховий поліс, одержувати належні власнику за результатами згаданих угод грошові суми, укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таких угодах грошові суми, отримувати страхові відшкодування, здійснювати тимчасовий виїзд транспортним засобом за кордон, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю (том 1 а.с. 11). 20 травня 2023 [PERSON] направив [PERSON] лист-претензію згідно якого, вимагає негайно здійснити доплату за придбаний транспортний засіб Fruehauf TD 35C1, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , до 16 липня 2025 в сумі 250200,00 гривень, що еквівалентно 6000 доларів США (том 1 а.с. 12). Як в судових засіданнях так і в змісті позовної та уточненої позовної заяви представник позивача посилався на те, що відповідачем [PERSON] була написана заява, яка була посвідчена приватним нотаріусом, що підтверджує укладення договору купівлі-продажу, відповідно до якого позивач [PERSON] продав відповідачу транспортний засіб марки Fruehauf TD 35C1, державний номерний знак [NUMBER] , а останній зобов`язувався здійснити ДОПЛАТУ за придбаний транспортний засіб рівними частками щомісяця. На час закінчення судових дебатів прав власності на транспортний засіб марки Fruehauf TD 35C1, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстровано за позивачем фізичною особою [PERSON] , , що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів від 12.01.2026 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (том 1 а.с. 86-88). Позицію сторони позивача, що спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу був укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , на підставі наданих суду документів, суд вважає помилковою, з огляду на встановлені вище обставини справи. Згідно статті 655 Цивільного кодексу України - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього у грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1, 5 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. З досліджених в судових засіданням матеріалів справи взагалі не вбачається, що між позивачем та відповідачем укладався будь-який договір купівлі-продажу, так як матеріали справи не містять будь-яких договорів чи інших документів, які підписувалися обома фізичними особами. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Згідно зі статтею 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Як зазначалося вище судом, відповідно до відповіді № 2228568 від 12.01.2026 з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ, ідентифікатор відповіді від ЄДРТЗ: 568348368, власником транспортного засобу марки Fruehauf TD 35C1, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] є позивач [PERSON] (а.с. 86-88), що вказує про те, що жодних змін права власності позивача по відношенню до транспортного засобу, яким від володіє на час розгляду справ в суді не відбулося. Отже, з огляду на те, що матеріали справи не містять письмових доказів укладення договору-купівлі продажу спірного транспортного засобу, власником транспортного засобу марки Fruehauf TD 35C1, державний номерний знак [NUMBER] відповідно до наявних у матеріалах справи даних є позивач по справі [PERSON] , а також те, що нотаріально посвідченою заявою відповідач [PERSON] зобов`язувався лише здійснити ти доплату грошових коштів частинами, то суд вважає, що стороною позивача не доведено факт того, що відповідач [PERSON] придбав транспортний засіб у позивача. Надані на розгляд суду для підтвердження своєї позиціє стороною позивача письмові документи, які підписувалися односторонньо фізичним особами, а саме: 1) письмова заява відповідача; 2) Довіреність видана позивачем, з огляду на їх юридичну визначеність не є документами, що змінили чи припинили право власності на транспортний засіб, який знаходиться у володінні позивача по справі, і є його власністю, і не розглядаються судом як належне підтвердження договору купівлі-продажу між фізичними особами, що укладений між позивачем та відповідачем по справі, який встановлює відповідні зобов`язання між учасниками договору, а тому жодних законних підстав вважати, що у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання, суд не знаходить. Щодо позиції позивача по справі, який описує правовідношення сторін на підставі норм цивільного права, які стосуються передачі грошових коштів на підставі боргового документа, а саме розписки, то суд вважає таку позицію сторони позивача помилковою, а саму по собі надану розписку, як саму так і у сукупності із наданою довіреністю, не розглядає, як належне підтвердження укладення двосторонньої угоди. Зважаючи на вище зазначене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача, слід відмовити.

Outcome: dismissed