Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» (далі ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 30.01.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 495386 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 7000,00 грн шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку із зобов`язанням повернення та сплати процентів за користування кредитом. За договором факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» (далі ТОВ «СІРОКО ФІНАНС»), яке в свою чергу на підставі договору факторингу № 20241021/1 від 21.10.2024 відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф». Відповідачкою умови кредитного договору не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 27084,66 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 7000,00 грн, простроченої заборгованості за відсотками 15760,00 грн, інфляційне збільшення в сумі 4324,66 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглядати без участі представника ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» на підставі наявних справі доказів, проти заочного розгляду заперечень не має. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України.. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 30.01.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 495386 про надання коштів у позику, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у сумі 7000,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,90% в день у межах строку кредиту (а.с.7-9). Відповідно до пункту 1.6. договору позика надається шляхом перерахуванням товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. У пункті 4.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочення повернення суми позики за користування позикою клієнт зобов`язаний сплатити Товариству неустойку у розмірі 1.1. % від суми позики , що становить 77,00 грн. за кожен день існування порушення. Як убачається із Договору, він підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису, зокрема, відповідачкою підписано електронним підписом, що підтверджується розділом 8 Договору "Реквізити та підписи сторін". Отже, Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Перед підписанням договору про надання коштів у позику, 30.01.2020, відповідачка також ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, який підписано в електронному вигляді (а.с.11). Факт отримання кредитних коштів в сумі 7000,00 грн на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих.№1-1609 від 16.09.2025 (а.с.29). 22.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 015-220221, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передав (відступив) ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за плату, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прийняв належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 12-18). Відповідно до Витягу з акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги № 015-220221/01 від 22.02.2021, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 495386 від 30.01.2020 в сумі 22760,00 грн, з яких: 7000,00 грн залишок по тілу кредиту, 15760,00 грн залишок по відсотках (а.с. 27). 21.10.2024 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено договір факторингу № 20241021/1, у відповідності до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» передав (відступив) ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» за плату, а ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» прийняв належні ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 19-25). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 20241021/1, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 495386 від 30.01.2020 в сумі 22760,00 грн, з яких: 7000,00 грн залишок по тілу кредиту, 15760,00 грн залишок по відсотках (а.с. 28). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З кредитного договору № 2340618 від 09.09.2021, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено розмір заборгованості за відсотками вказаний у позовній заяві та у відповідних реєстрах прав вимоги, які складалися у відповідності до укладених договорів факторингу. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості станом на 11.05.2020 (а.с. 31-32), заборгованість за тілом кредиту складала 7000,00 грн, заборгованість за відсотками складала 3990,00 грн, та заборгованість за штрафами складала 2107 грн. Таким чином, матеріалами справи не підтверджено розмір заборгованості за відсотками в сумі 15760,00 грн. Окрім того, умовами кредитного договору передбачений строк кредитування 30 днів. При цьому п. 1.7. договору передбачено можливість продовження року кредитування виключно шляхом укладення додаткової угоди. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28.03.2018. Таким чином, нарахування процентів поза межами строку кредитування суперечить неправомірне. З урахуванням передбаченого строку кредитування та відсоткової ставки, сума нарахованих процентів має становити 3990,00 грн (7000,00грн*1,90%*30 днів). Додатково слід заначити. Що вказаний розмір відсотків відповідає сукупній вартості кредиту вказаній у п. 1.5.Договору про надання коштів у кредит. Таким чином, заборгованість за кредитним договором становить 10990,00 грн та складається з: заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн, заборгованість за відсотками в сумі 3990,00 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що до позивача у справі перейшло право вимоги до відповідачки по стягнення інфляційного збільшення, а також не надано доказів того, що первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» нараховувалось відповідачці інфляційне збільшення. З матеріалів справи вбачається, що після набуття права вимоги до відповідачки позивачем за минулий період нараховано інфляційне збільшення, що суперечить вимогам законодавства. Суд частково погоджується з позицією позивача про його право нарахування інфляційного збільшення, однак лише за період який слідує після набуття права вимоги, та вказане право не розповсюджується на періоди до набуття права вимоги. Натомість позивач набувши право вимоги до відповідачки 21.10.2024 року нарахував інфляційне збільшення за період з 01.03.2020 до 23.02.2022 та просить його стягнути. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційного збільшення задоволенню не підлягають. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів. Надані договори факторингу підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за вище вказаним кредитним договором, до позивача у справі. Заперечень щодо вимог позивача або доказів, які б спростовували викладені у позові обставини відповідачкою не надано. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатила, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення, однак частково в сумі 10990,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 7000,00 грн та заборгованості по процентам в сумі 3990,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 41), відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (40,58 %) в розмірі 983,01 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору № 211090078 про надання правової допомоги від 02.12.2025 укладеного між ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» та адвокатом Бачинським О. М. (а.с. 36), копію рахунку № 1 від 02.12.2025 на суму 7000,00 грн (а.с. 37 зворот), копію акту № 1 приймання передачі наданих послуг від 02.12.2025 року, відповідно до якого вартість підготовки позову склала 7000,00 грн (а.с. 38) та платіжну інструкцію № 2231 від 07.12.2025 про сплату вартості надання правничої допомог в сумі 7000,00 грн ( а.с. 38 зворот). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові втрати пов`язані з розглядом справи покладається: у разі часткового заводження позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (40,58%) в розмірі 2840,60 грн.

Outcome: partial