Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на дітей. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача, [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн на кожну дитину, тобто 10000 грн на двох дітей починаючи стягувати з 1 січня 2024 року і до досягнення повноліття але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з`явилась. Представник позивача адвокат Писаренко А.Г. позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився. Представник відповідача, адвокат Пасмурова І.О. проти позову заперечувала частково. Просила стягнути аліменти у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів. У позовній заяві позивач зазначає, що батько дітей матеріальної допомоги на отримання дітей не надає, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач зазначає, що виплати на дітей відбувались у 2020 році. Також в позовній заяві, позивач наводить розрахунок витрати на дітей та зазначає про витрати на побутову хімію, на продукти харчування, на лікування дітей, їх відпочинок та дозвілля. На думку позивача, відповідач працює фізичною особою підприємцем, як в Україні, так і в республіці Беларусь, де він і мешкає. Також позивач заначила, що відповідач має декілька квартир, автомобілі та має змогу сплачувати аліменти у визначеній грошовій формі. Відповідач, від імені якого дії представник, адвокат Пасмурова І.О., надали до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів в якому зазначили, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів з часу звернення до суду із позовом, але розмір, визначений у грошовому еквіваленті є надмірним та необґрунтованим. Також, позивач категорично заперечує проти стягнення аліментів за минулий період, а саме за весь 2024р. Відповідач зазначив, що приблизно з 2020 року він постійно проживає у республіці Білорусь, де і працює. Позивач зазначає, що постійно спілкується із дітьми та діти майже два роки з 2022 2023р. проживали із батьком у республіці Беларусь та були на його повному утриманні. За 2024р. позивач щомісяця сплачував аліменти та інші витрати дітей, що підтверджується виписками з банківських рахунків, наданих до суду. Представник зазначила, що аліменти відповідач сплачує кожен місяць і станом на час розгляду справи не допустив жодного прострочення сплати аліментів. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29.07.2011 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, відповідний актовий запис № 910, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стягнуто м.Харкову Харківського міського управляння юстиції, серія [NUMBER] . Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 6, від 04.01.2012 р., Серія [NUMBER] та донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 83, від 06.02.2014, Серія [NUMBER] . Діти зареєстровані у [ADDRESS] . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 02.07.20 року шлюб розірваною, справа № 636/1622/20. Діти проживали із матір`ю. Відповідач приблизно з 2020 року постійно проживає у республіці Білорусь. У березні 2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та триваючою небезпекою для життя, позивач та діти виїхали через окуповану частину України до Російської Федерації. 20 березня 2022 р. відповідач на кордоні з республікою Білорусь забрав дітей, яких привезла позивач. З березня 2022 року діти постійно проживали із батьком у республіці Білорусь та навчались там. Наприкінці грудня 2023р. позивач забрала дітей в Україну. З моменту перебування дітей із матір`ю, починаючи з січня 2024 р. і кожен місяць відповідач перераховував на карту позивача аліменти у сумі 4500 грн., та додаткові витрати на дітей, що підтверджується квитанціями з банку. У відповідності до положень ч.3 ст.12та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положеннями ч.2ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вказує, що з урахуванням приписів ч. 6ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом. У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Положеннями ч.1 ст. 184 СК України, визначено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Суд вважає, що стягнення аліментів на двох дітей - однієї третини, заробітку (доходу) платника аліментів є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1,2ст. 179 ЦПК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч.1ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial