Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 04.07.2024 року о 13 год. 00 хв. у м. Вишгород, Київської області, на вул. Набережна, 4Г сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Jас» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля«Mazda 6» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2024 року по справі № 363/4185/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси Страхувальника - [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Mazda 6» державний номерний знак [NUMBER] , були застраховані Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 20050Га4к2 від 14 лютого 2024 року. Страхувальник своєчасно звернувся до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 11.07.2024 року. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки у розмірі: 125 374 грн. 07 коп. Згідно страхового акту №: АRX4219501 від 10.09.2024 року розмір несплачених страхових платежів становить 20 844 грн. 00 коп., тому, з урахуванням суми несплачених страхових платежів, розмір страхового відшкодування становить 146 218 грн. 07 коп. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 146 218 грн. 07 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі: 3028 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 04.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 27.10.2025 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті. В судове засідання предтавник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 04.07.2024 року о 13 год. 00 хв. у м. Вишгород Київської області на вул. Набережна, 4Г, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Јас, державний номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався у тому, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mazda, державний номерний знак [NUMBER] , належністю [PERSON] , [INFO] , який був припаркований. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26.08.2024 (справа № 363/4135/24), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси Страхувальника - [PERSON] , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Mazda 6» державний номерний знак [NUMBER] , були застраховані Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 20050Га4к2 від 14 лютого 2024 року. Страхувальник [PERSON] звернулась до позивача із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 11.07.2024 року. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX4219501 від 10.09.2024 року, акту огляду транспортного засобу від 11.07.2024 року, ремонтної калькуляції №1.003.24.0 від 24.07.2024 року, розмір страхового відшкодування склав 125 374 грн. 07 коп., які позивачем було сплачено [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 1084023 від 11.09.2024 року. Згідно страхового акту №: АRX4219501 від 10.09.2024 року розмір несплачених страхових платежів становить 20 844,00 грн., тому, з урахуванням суми несплачених страхових платежів, розмір страхового відшкодування становить 146 218,07 грн. На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 із змінами, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 із змінами, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні положення містяться в ст.27 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996, із змінами. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1191 УК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦКшкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення з [PERSON] виплаченого страхового відшкодування є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 146 218,07 грн. сплаченого страхового відшкодування. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved