Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним з ТОВ «Мілоан» кредитним договором №3350048 від 14.08.2021 у сумі 36520,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідачу видано кредит у сумі 8000,00 грн. шляхом перерахування на його картковий рахунок. 11.11.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3350048 від 14.08.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», сума боргу згідно договору відступлення становить 36520,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн., заборгованість за відсотками 27000,00 грн., заборгованість за комісійними винагородами 1 520,00 грн.; заборгованість за пенею становить 0,00 грн. Тому з метою захисту прав кредитора, позивач просить вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Ухвалою суду від 18.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Представником відповідача 14.03.2025 скеровано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що сплив строк позовної давності, тобто дана обставина може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також, зазначає, що витрати на правову допомогу документально не підтвердженні, не надано розрахунку витрат, що також може слугувати підставою для задоволення даної вимоги. Позовна заява не містить розрахунку суми боргу та нарахованих процентів за користування кредитом. Зважаючи на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представником позивача 24.03.2025 подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначається, що відповідачем не оспорюється факт укладання кредитного договору. Позовну заяву подано в межах позовної давності, оскільки на період дії карантину та воєнного стану в країні позовна давність не застосовувалась. Витрати на правову допомогу є обгрунтовані належними доказами, які долучені до матеріалів справи. Заборгованість відповідача розрахована відповідно до умов кредитного договору, відсотки нараховані в межах строку кредитування. Також, зазначає, що перед укладанням кредитного договору відповідач мала достатньо часу для ознайомлення з усіма істотними умовами кредитного договору та сама надала згоду на його укладання, шляхом його підписання електронним ідентифікатором. 06.10.2025 представником відповідача до суду подано додаткові пояснення, в яких зазначається, що позивач незаконно нарахував проценти за кредитним договором, проценти є неузгодженими, процентна ставка не може перевищувати 1%, розмір відсотків є надмірним. Позовна заява не містить розрахунку суми боргу та нарахованих процентів за користування кредитом. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення в повному обсязі оплати за договором про відступлення права вимоги. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження підписання відповідачем зазначеного договору та накладення електронного підпису, не підтверджено перерахування кредитних коштів саме відповідачу. Зважаючи на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 17.10.2025 представником позивача до суду подано додаткові пояснення, в яких зазначається, що кредитний договір укладено відповідно до чинного законодавства. До матеріалів справи долучено всі необхідні докази на підтвердження факту перерахування коштів, нарахування відсотків, відступлення прав вимоги. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 14.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3350048. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору Сума кредиту (загальний розмір) складає: 8 000,00 грн. Тип кредиту кредит. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору строк кредиту 15 днів, з кінцевим терміном повернення 29.08.2021 р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору (далі Графік платежів). Відповідно до п.п. 1.5.2, 1.6, 1.7. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за кредитом: 3000,00 грн., яка нараховується за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Щодо твердження представника відповідача про те, що відповідач не підписувала даний кредитний договір, суд зазначає наступне. Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У ст. 11 № 675-VIII передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТОВ "Мілоан" прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписав договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». В матеріалах справи наявна анкета-заявкаскладена на сайті ТОВ "Мілоан", де зазначені всі актуальні відомості відповідача та міститься процес оформлення та розгляду заявки на отримання кредиту в електронному режимі. Крім того, договір №3350048 від 14.08.2021 наприкінці, після додатку №2 містить вказівку, що він підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором. Відповідачем не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ "Мілоан" отримало персональні дані відповідача [PERSON] та використало їх у власних цілях. Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісії та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. [PERSON] , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Щодо твердження відповідача про те, що нею не було отримано кредитних коштів, суд зазначає наступне. Факт зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача підтверджується копією платіжного доручення №53769061 від 14.08.2021 відповідно до якого, відповідач отримав на свою платіжну картку № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 8 000,00 грн., згідно договору №3350048. Також, факт зарахування коштів підтверджується випискою, витребуваною судом за клопотанням представника позивача від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка надійшла до суду 08.12.2025. Відповідно до виписки наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на імя [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . З наданої виписки за договором б/н за період з 14.08.2021 17.08.2021 вбачається надходження на карту грошових коштів в сумі 8000,00 грн. 14.08.2021. Відповідно до вимог чинного законодавства та існуючої судової практики виписка по рахунку є первинним бухгалтерським документом. Зважаючи на зазначене, судом встановлено факт зарахування кредитних коштів на банківську картку відповідача та доведено належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Щодо твердження відповідача про те, що позовна заява не містить розрахунку суми боргу та нарахованих процентів за користування кредитом, відсотки за користування кредитним договором нараховані незаконно та не узгоджено, суд зазначає наступне. Відповідно до 2.3.1.2 Договору Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. До матеріалів справи представником позивача долучено відомості про щоденні нарахування та погашення, з якого чітко можна встановити з чого утворилась заявлена заборгованість. Згідно наданого розрахунку можна встановити, що первісним кредитором було нараховано відсотки за користування кредитними коштами в межах строку визначеного в договорі з 14.08.2021 по 28.10.2021, оскільки відповідач в період дії кредитного договору, не погасив заборгованість. Також, стосовно твердження відповідача про те, що процентна ставка не може перевищувати 1%, суд зазначає наступне. Відповідач в своїх поясненнях посилається на ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, дана норма почала діяти з 24.12.2023 року, а кредитний договір було укладено 14.08.2021, тому на момент укладання кредитного договору жодних законодавчих обмежень щодо обмеження розміру процентної ставки встановлено не було. Також, суд зазначає, що договором було узгоджено розмір та механізм нарахування відсотків та дані положення договору не визнані недійсними. До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог Закону України «Про захист прав споживачів», які укладені відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що відображено в постановах від 12.01.2022р. у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 р.у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 р. у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 р. у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 р. у справі № 234/8079/20. Зважаючи на зазначене, суд не вбачає надмірного, неузгодженого та понадстрокового нарахування відсотків за кредитним договором. Щодо вимоги відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з ч.5 ст.261ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020(зі змінами та доповненнями) таПостановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020(зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписівЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020. «Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який діяв на момент звернення позивача, було внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцевіта перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача. 11.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №12Т, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №3350048 від 14.08.2021 року в сумі 36520,00 грн. перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 36520,00 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 8000,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 27000,00 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 1520,00 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Щодо твердження відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення в повному обсязі оплати за договором відступлення права вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до п.7.1 договору про відступлення прав вимоги №12Т від 11.11.2021 в якості компенсації за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Новий Кредитор сплачує Кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 3 566 998,72 грн. без ПДВ. Згідно квитанцій, долучених до матеріалів справи, ТОВ «Діджи Фінанс» повність сплатило визначену Договором суму в розмірі 3 566 998,72 грн. Тобто, досягнуто усіх істотних умов договору про відступлення прав вимоги. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, суд не знайшов підтвердження доводів представника відповідача, які повністю спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Судом встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором №3350048 від 14.08.2021 відповідач має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» у розмірі 36520,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8000,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 27000,00 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 1520,00 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. З огляду на те, що Відповідач користувався кредитними коштами, не виконуючи зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного повернення позивачу наданих грошових коштів, сплати відсотків та інших передачних договором платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено 2422,40 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №3350048 від 10.01.2025 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: договір №42649746 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.11.2024 року, укладений між адвокатом Стародуб І.В. та ТОВ «Діджи Фінанс»; додаткову угоду №3350048 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024; акт №3350048 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.12.2024 року, детальний опис робіт, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на ім`я Стародуб Ірина Володимирівна. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу (правову) допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, при цьому суд вважає, що позивачем були дотримані критерії розумності їх вартості. Зважаючи на те, що представником позивача до суду було подано позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, додаткові пояснення, суд вважає, що витрати на правову допомогу є обгрунтованими та співмірними з обсягом робіт, які були виконані адвокатом. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved