Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Адвокат звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 693/1250/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки. Ухвалюючи 22.12.2025р. рішення у цивільній справі № 693/1250/24, судом не стягнуто з відповідача судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, тому позивачпросить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 гривень. Представник відповідача, адвокат Юрченко Ю.В. подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки під час судових засідань представник позивача не заявляв про те, що такі докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, у зв?язку з тим, що вони не можуть бути надані до закінчення дебатів. Крім того, вважає, що сума витрат позивача на професійну правничу допомогу є завищеною. У судове засідання сторони не з`явилися. Частиною 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. У відповідності до п.3 ч.1, ч.2,3,5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. За приписами ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). В позовній заяві, яка подана до суду 16 вересня 2024 року, зазначено, що судові витрати на професійну правничу допомогу становлять орієнтовно 40 000 грн, докази понесення яких будуть представлені суду. Договір про надання правої допомоги укладено між відповідачем та адвокатом Шевченком Д.В. 08 серпня 2024 року. Додатковою угодою №1 до договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024р. визначено, що клієнт здійснює оплату послуг адвоката протягом 6 (шести) місяців з дати підписання сторонами акта приймання-передачі послуг та отримання клієнтом оригіналу рахунку. 23 грудня 2024 року складено акт прийому-передачі послуг №1, яким визначено вартість адвокатських послуг у сумі 40 000 грн. та надано рахунок-фактуру №1. 22 грудня 2025 року Жашківський районний суд Черкаської області рішенням у справі № 693/1250/24 задовольнив позовні вимоги. 23 грудня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. 23 грудня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року в справі № 280/2635/20 вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За приписами ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас, слід зауважити, що у пунктах 127- 134, 141- 144, 146, 168, 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21 сформульовано наступні висновки щодо комплексного застосування норм статті 627 Цивільного кодексу України, статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини» (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Доводи представника позивача зводяться лише до незгоди із сумами, зазначеними в акті прийому-передачі послуг. При цьому, сума витрат на правничу допомогу заявлена ще в позовній заяві та протягом всього судового розгляду не ставилась відповідачем під сумнів. Доводи представника відповідача нічим не підтверджуються та є, на думку суду, лише припущенням. Те, що відповідач добросовісно користувався наданими правами, не може бути підставою для звільнення від відшкодування іншій стороні судових витрат. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що представником відповідача не доведено неспівмірності витрат позивача на правову допомогу, суд приходить до висновку, що резолютивну частину рішення у вказаній цивільній справі слід доповнити та вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved