Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення особи без надання іншого житла. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на у власності позивачки - [PERSON] , знаходиться нерухоме майно, а саме: квартира, під номером [ADDRESS] , загальною площею 19,13 кв.м., в тому числі житловою 13,20 кв.м. Позивачка та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03 лютого 2012 року був розірваний між ними, і сторони разом не проживали і не проживають вже довгий період Відповідач останні роки проживає у вищевказаній квартирі, а сама Відповідачка проживає за своїм місце реєстрації. Але останнім часом Позивачка вже декілька разів просила Відповідача її квартиру, але він не погоджувався.. Відповідач на регулярній основі зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує скандали та конфлікти, принижує Позивачку, поводиться агресивно, погрожує Позивачці фізичною розправою. У липні та серпні 2025 року Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх праві та просила Відповідача звільнити квартиру, але все було марно і тому вона вирішили звернутися до суду за захистом свого порушеного права власника. У відповідях Чернівецького районного управління поліції на Заяви позивачки міститься одна відповідь - це цивільно-правові відносини, а тому звертайтеся до суду. Слід зазначити, що відповідач у вищевказаній квартирі не зареєстрований і немає ніякого права на це нерухоме майно, так як воно було придбане Позивачкою вже після розірвання шлюбу з Відповідачем. На неодноразові усні звернення Позивачки про звільнення квартири Відповідач не реагує і звільняти її не бажає. В утриманні квартири, її ремонті, оплаті послуг за електроенергію, газ, воду, житлові комунальні послуги Відповідач участі не приймає, чим завдає Позивачці значних матеріальних збитків. На звернення позивачки до правоохоронних органів надано відповідь про те, що цивільно правові відносини і за захистом порушеного права слід звернутися до суду І основне про що слід зауважити, що Відповідач не є членом сім`ї Позивачки, право на тимчасове проживання отримав тільки по добрій волі Позивачки багато років тому. Застосовані міри впливу не дали належного результату, Відповідач надалі продовжує зловживати спиртними напоями, влаштовувати конфліктні ситуації з сусідами. Відповідач не дослуховується до розмови з Позивачкою, проігнорував попередження про звільнення квартири і наразі досі проживає за адресою: [ADDRESS] , чим перешкоджає Позивачці, як власнику даного нерухомого майна , на власний розсуд розпоряджатися майном. Згідно поданих документів встановлено, що Відповідачі не є членом сім`ї Позивача спірного об`єкту нерухомості. Відповідач - [PERSON] не є членом сім`ї Позивачки те, що Позивачка, жодним чином не давала свою згоду на постійне проживання Відповідача у власному житлі і той факт, що Відповідач вселився до квартири Позивачки без її згоди, чинить перешкоди у користуванні власністю, чим порушує право Позивачки на користування власністю і вказане порушене право власників підлягає захисту, а відтак вимоги Позивачки про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення Відповідача є законними і обґрунтованими. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс становить суму судового збору за подання позову - 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу орієнтовно 15 000,00 грн.(орієнтовний розрахунок додається). На підставі викладеного позивач просить суд виселити [PERSON] з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідача судовий збір і витрати на правничу допомогу. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 29.10.2026 суддя ухвалою про відкриття провадження у справі № 727/12577/25 відкрила провадження у цій цивільній справі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач не є власником квартири і не є членом родини, крім того постійно влаштовує скандали та конфлікти, заважаючи тим самим позивачу і власнику квартири належним чином користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, підтвердила факти, викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надав. В судовому засіданні Позивач [PERSON] , допитана у якості свідка, суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вона розлучилась в 2012 році. В 2013 році вона купила квартиру у [ADDRESS] . До цієї квартири її чоловік не має ніякого відношення, адже вона її купила після того, як з ним розлучилась. Втім, він сам самостійно заселився до даної квартири, вигнав орендаря, якому вона здавала цю квартиру, не сплачував комунальні послуги, а тому вона вирішила та запропонувала йому залишити житло. Втім, відповідач не погодився і продовжує жити в даній квартирі по теперішній час. Агресивно до неї ставиться, навіть поліцію викликала. Відповідач випиває та наводить галас у будинку, на нього скаржаться сусіди. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивачку [PERSON] вони є родичами. Відповідача [PERSON] знає як колишнього чоловіка позивачки. Їй відомо, що відповідач [PERSON] проживав в селі, потім попросився проживати до позивачки [PERSON] в квартиру, що вона купила в м. Чернівці. Відповідач [PERSON] вигнав чоловіка, що там проживав та орендував житло, та заселився в квартиру. Комунальні послуги не оплачував. Відповідач [PERSON] не є власником квартири, вона належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знає позивача, бо він орендував її квартиру у [ADDRESS] . Орендував у 2021 році, але потім прийшов колишній чоловік позивачки [PERSON] та вигнав його з цієї квартири та заселився до неї, будучі у стані алкогольного сп`яніння. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.02.2012, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, про що складено актовий запис №32 від 03.02.2012. Прізвище після розірвання шлюбу йому [PERSON] , їй [PERSON] . Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В. Г., за реєстром №1643 [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру спільного заселення [ADDRESS] . Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6064411 від 11.07.2013 квартира, розташованан за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір частки 1, на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2013. Згідно з талону-повідомлення єдиного обліку №45248 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.08.2025 встановлено, що 16.07.2025 о 09-34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.07.2025 о 09-34 за адресою: [ADDRESS] . Просить наряд, оскільки колишній чоловік в стані сп`яніння неадекватно себе поводить. Останній погрожував заявниці. Заявниця очікує біля будинку. Факт домашнього насильства відсутній. Звернулась до поліції з метою інформування та консультації з приводу того як виселити колишнього чоловіка з помешкання. Згідно з талону-повідомлення єдиного обліку №47743 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.08.2025 встановлено, що 01.08.2025 о 15-16 надійшла заява до РУ про те,що 01.08.2025 о 15-15 за адресою: [ADDRESS] . колишній чоловік, що проживає в квартирі, яка належить заявниці на прав власності не сплачує за оренду та плату за комунальні послуги. Згідно з листом ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області НПУ №105724-2025 від 11.09.2025, повідомлено, що відсутні ознаки кримінального правопорушення звернення переглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Мотивувальна частина Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria). У рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» зазначено, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення ЄСПЛ від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Зехентнер проти Австрії»). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy). Аналізуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. У справі спір виник між позивачкою, яка є власником квартири, та відповідачем, який є її колишнім чоловіком з приводу користування останнім вказаним житлом. Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК УРСР визначено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. При застосуванні цієї норми потрібно досить ретельно підійти до збирання доказової бази, у даному випадку доказами можуть бути протоколи поліції, акти ОСББ та інших уповноважених органів, які підтверджують застосування до особи попередження чи заходів громадського впливу, у разі систематичного порушення правил проживання у будинку чи квартирі. Верховний Суд у Постанові від 19 січня 2021 року у справі № 648/448/19 зазначив, що для застосування статті 116 ЖК УРСР необхідною є наявність одночасно двох умов: 1) систематичне порушення правил співжиття; 2) вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справи, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №45248 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.08.2025 встановлено, що 16.07.2025 о 09-34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.07.2025 о 09-34 за адресою: [ADDRESS] . Просить наряд, оскільки колишній чоловік в стані сп`яніння неадекватно себе поводить. Останній погрожував заявниці. Заявниця очікує біля будинку. Факт домашнього насильства відсутній. Звернулась до поліції з метою інформування та консультації з приводу того як виселити колишнього чоловіка з помешкання. Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №47743 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.08.2025 встановлено, що 01.08.2025 о 15-16 надійшла заява до РУ про те,що 01.08.2025 о 15-15 за адресою: [ADDRESS] . колишній чоловік, що проживає в квартирі, яка належить заявниці на прав власності не сплачує за оренду та плату за комунальні послуги. Згідно з листом ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області НПУ №105724-2025 від 11.09.2025, повідомлено, що відсутні ознаки кримінального правопорушення звернення переглянуто у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,з урахуванням того, що позивач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , систематично порушує правила співжиття та до нього були застосовані заходи попередження, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № б/н від 28.10.2025 про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved