Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем, під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя набуто право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок оформлено на ім`я відповідача. Після розірвання шлюбу у 2006 році відповідач покинув місце проживання, переїхав до російської федерації. Встановився порядок користування житловим будинком - ним користується позивач. Спір про поділ майна подружжя не вирішено. Просить суд здійснити поділ майна подружжя шляхом припинення права відповідача на 1/2 частку у спільній власності - житловому будинку та визнати за позивачем право особистої приватної власності на цей будинок. Позивач та його представник до суду не з`явилися, представник позивача надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі (актовий запис № 299 від 17 вересня 1988 року), який розірвано відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2006 року по справі № 2-243/06. На підтвердження розірвання шлюбу відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області позивачу видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . У період перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 25.04.1989 р., посвідченого Панченко В.В., державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори, зареєстровано в Нікопольському бюро технічної інвентаризації 21.09.1989 за р№154, на ім`я [PERSON] придбано житловий будинок з надвірними будівлями, розміром жилої площі 17.3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, виготовленим на замовлення позивача, загальна площа житлового будинку літ "А" 1921 року побудови становить 41,7 кв.м, житлова площа - 17,3 кв.м., надвірні будівлі - вбиральня літ. "Б", 1-замощення, №1 огорожа, №2 хвіртка, №3 водопровідна колонка Відповідно до Звіту про оцінку майна, виконаного ФОП [PERSON] , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №305 від 06.12.2014 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №8884-ПК від 04.09.2024, вартість житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями, загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 34165,81 грн. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружинин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (стаття 70 СК України) За змістом зазначеної норми матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідні правові висновки викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18) 2) від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) 3) від 04 березня 2020 року у справі № 761/22696/17 (провадження № 61- 17209св19). Матеріали справи не містять відомостей щодо укладання подружжям [PERSON] шлюбного договору, що не заперечується і позивачем у поданому нею позові. Відтак, суд висновує, що частки подружжя у праві власності на нерухоме майно - житловий будинок садибного типу з надвірними будівлями, загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , є рівними. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Водночас при вирішенні спору про поділ майна між подружжям, необхідно встановити не лише обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час придбання, його вартість та виходити з презумпції рівності часток, а й інші істотні обставини, що мають значення для справи, зокрема можливість реального поділу майна з виділенням кожному з подружжя окремих видів (об`єктів) майна, можливість спільного користування певним видом майна у разі визначення ідеальних часток у цьому майні та спільного користування неподільною річчю, а також чи був визначений сторонами певний порядок користування спірним майном, матеріальне становище співвласників щодо можливості сплати грошової компенсацію при перевищенні вартості частки, що підлягає виділу іншому з подружжя тощо. Як вказує позивач, після розірвання шлюбу встановився порядок користування спільним майном - одноособово позивачкою, оскільки відповідач покинув місце проживання і виїхав до російської федерації. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року справа №757/64512/16-ц (провадження №61-12274св21) зазначено, що головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками та припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зважаючи на предмет позову та спосіб захисту, обраний позивачем, суд зазначає, що вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження №14- 182цс21)». Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. У постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) треба розуміти так: правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації). Відповідно до Звіту про оцінку майна, виконаного ФОП [PERSON] , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №305 від 06.12.2014 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №8884-ПК від 04.09.2024, вартість житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями, загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 34165,81 грн. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 54 від 28.05.2025, [PERSON] внесла на депозитний рахунок Покровського міського суду Дніпропетровської області половину вартості майна у розмірі 17083,00 грн. Таким чином право відповідача на отримання грошової компенсації його частки у спільній власності забезпечено. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак - позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що при зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 35 від 07.05.2025. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору належить покласти на відповідача, стягнувши з нього 1211,20 грн. на користь позивача.

Outcome: approved