Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

19 листопада 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі») за змістом якої 20 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23 червня 2025 року назву було змінено на ТОВ «ФК «Гелексі») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі укладено договір позики на умовах не відновлювальної кредитної лінії №44857 й відповідачу було перераховано на картковий рахунок кошти в сумі 5000,00 грн. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином довготривалий строк й тому у неї виникла заборгованість в розмірі 24 959,50 грн., з них: заборгованість за позикою 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування позикою 19 959,50 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24959,50 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2423,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 20 листопада 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 09 січня 2026 року до суду надійшов відзив відповідача у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, необґрунтованості розміру заборгованості, та про витребування доказів. 09 січня 2026 року до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи у її відсутність з урахуванням поданого відзиву. 14 січня 2026 року представник позивача подав відповідь на відзив відповідача і просив аргументи відзиву відхилити й задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 20 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» (кредитодавець) та [PERSON] (споживач) складено паспорт споживчого кредиту в якому відображена інформація щодо умов кредитування. 20 грудня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики на умовах не відновлювальної кредитної лінії №44857 за змістом якого за договором позикодавець надає позичальнику позику (позика), а позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим договором (п. 1.1). Сторони домовились, що за цим договором позикодавець надає, а позичальник отримує перший транш (транш №1) на наступних умовах: сума позики 5000,00 грн. (п. 1.1.1), плата за користування позикою у вигляді фіксованих процентів та складає 0,01 % в день від залишку позики (п. 1.1.2.1); комісії складає 1,3 % в день від початкового розміру позики відповідно до п. 1.1.1 (п. 1.1.2.2); строк повернення позики 18 січня 2019 року (п. 1.1.5). Відповідно до паспорту позики та графіку платежів: термін платежу 18 січня 2019 року, сума позики 5000,00 грн., плата за користування позикою 14,50 грн., комісійна винагорода за користування позикою 1885 грн., заборгованість за договором позики 6899,5 грн. Договором детально регламентовані права та обов`язки сторін. [PERSON] договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «ФК «Гелексі» складено розрахунок заборгованості за договором позики №44857 від 20 грудня 2018 року, укладеним з [PERSON] , за період з 20 грудня 2018 року по 01 серпня 2025 року, за змістом якого заборгованість становить 26 853,59,00 грн. 01 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» (далі ТОВ «ФК «Елаєнс») повідомило ТОВ «ФК «Гелексі» про те, що надавало послуги з переказу грошових коштів фізичним особами, без відкриття рахунку, й у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: отримувач коштів [PERSON] , дата проведення платежу 20 грудня 2018 року, сума платежу 5000,00 грн., номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] . Між позивачем та відповідачем укладено в електронній формі договір позики в якому визначено порядок та умови надання / повернення коштів позики, сплати процентів за користування коштами позики та інші умови. Зазначений договір позики містить персональні дані відповідача, зокрема, дані паспорта громадянина України, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків. На підставі цього договору відповідач отримала від позивача кошти позики, тобто позивач виконав свої зобов`язання і надав позику, однак відповідач не в повній мірі виконала взяті на себе зобов`язання і не повернула позивачу позику та платежі за користування позикою у визначений строк та розмірах у зв`язку з чим у неї й виникла перед позивачем заборгованість. Відповідач не надала суду доказів того, що кошти позики не отримувала, ними не користувалася, або що у неї немає заборгованості за вказаним договором позики. Відповідачем не заявлено клопотання про призначення у справі експертизи з метою визначення правильності встановленого позивачем розміру заборгованості. За цих обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, однак частково. Суд погоджується із аргументами відповідача і вважає необґрунтованими доводи позовної заяви щодо розміру заборгованості по процентам за користування позикою, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, у зв`язку із наступним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Із змісту договору позики №44857 від 20 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] , графіку платежів, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором позики випливає, що термін платежу 18 січня 2019 року, сума позики 5000,00 грн., плата за користування позикою 14,50 грн. Таким чином, безпосередньо договором (графік платежі) визначено плату за користування позикою, тому нарахування відсотків після визначеного договором терміну платежу після 18 січня 2019 року суперечить положенням закону і вищезазначеним правовим позиціям Верховного Суду. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за основним боргом в розмірі 5 000 гривень, та плати за користування позикою 14,50 грн. При цьому, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії за договором позики, так як вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Так, у договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з обслуговуванням заборгованості, що надаються відповідачу та за які встановлена комісія за обслуговування позики. До аналогічного висновку дійшов Хмельницький апеляційний суд у постанові від 03 червня 2025 року (Справа № 681/1402/24, провадження № 22-ц/820/1254/25), постанові від 05 листопада 2025 року (Справа № 685/294/25, провадження № 22-ц/820/2168/25). КЛОПОТАННЯ ПРО ВИТРЕБУВАННЯ ДОКАЗІВ У відзиві 09 січня 2026 року відповідач просить витребувати оригінал кредитного договору; детальний та обґрунтований розрахунок заборгованості та належні докази переходу права вимоги до позивача. Предметом розгляду у справі є стягнення заборгованості за договором позики, який укладений в електронній формі. Як вбачається з матеріалів справи зустрічного позову щодо визнання договору недійсним відповідачем не подавалось, жодного обґрунтування необхідності витребувати заявлені докази, їхнє значення щодо предмета доказування за заявленим позовом, клопотання не містить, тому є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. КЛОПОТАННЯ ПРО ЗАСТОСУВАННЯ СТРОКУ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»,розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин. Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким пунктом 19 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023. Пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14 травня 2025 року. Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14 травня 2025 року № 4434-IX набрав чинності 04 вересня 2025 року. Враховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду 11 листопада 2025 року, ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» не пропустило строк позовної давності за договором від 20 грудня 2018 року. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надала доказів, які спростовують твердження позивача, що є її процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим, однак підлягає задоволенню частково з підстав, визначених у мотивувальній частині судового рішення. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як зазначено у ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2). Як зазначено у ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Так, ТОВ «ФК «Гелексі» подано позовну заяву через систему «Електронний суд», тому й сплачено судовий збір за її подання із застосуванням коефіцієнта 0,8. Позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом - сплачено 2423,00 грн., хоча мало бути сплачено 2422,40 грн., тобто сума переплати становить 0,60 грн., тому відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» така сума підлягає поверненню позивачеві. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником ТОВ «ФК «Гелексі» - адвокатом Рудзеєм Ю.В. надано: договір про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, який укладений між адвокатом Рудзеєм Ю.В. та ТОВ «ФК «Гелексі»; акт №44857 від 01 вересня 2025 року наданих послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09 липня 2025 року, де вказано склад, обсяг та види наданих адвокатом послуг, витрачений час, вартість послуг (позичальник [PERSON] ) 5000,00 грн. У даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому судовий збір (ч. 1 ст. 141 ЦПК України) та витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить 24959,50 грн., а позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 5014,50 грн., тобто на 20,09% (5014,50 / 24959,50 * 100). Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Гелексі» необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 1491,16 грн., а саме: 1) судовий збір в розмірі 486,66 грн. (2422,40 * 20,09/ 100); 2) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1004,50 грн. (5000,00 * 20,09/ 100).

Outcome: partial