Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 28.04.2018 Житомирським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №601, а також визначити місце проживання спільної доньки сторін [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. В обґрунтування вимог вказано, що сторони не мають спільних інтересів, спільного господарства не ведуть, протягом останнього часу стосунки між сторонами погіршились через різні погляди на життя, цінності, на ведення спільного господарства та побуту, подружні відносини фактично припинені, проживають окремо, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача, шлюб носить формальний характер, примирення між сторонами неможливе. Ухвалою суду від 14.11.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 22). 24.11.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 27.11.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 43). Крім цього, ухвалою суду від 30.12.2026 прийнято зустрічну позовну заяву представника [PERSON] адвоката Денисенко В.М. до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та визначення способу прийняття участі у вихованні дитини, третя особа - служба у справах дітей Олевської міської ради (цивільна справа №295/15429/25, провадження №2/295/6243/25), вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоїти цивільній справі №295/15429/25 (а.с. 108). У підготовчому судовому засіданні 14.01.2026 представник [PERSON] адвокат Денисенко В.М. визнала позовну вимогу про розірвання шлюбу. 14.01.2026 ухвалою Богунського районного суду м.Житомира виділено в в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та визначення способу прийняття участі у вихованні дитини. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28.04.2018 Житомирським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №601 (а.с. 8). У шлюбі сторони стали батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сімейні відносини між сторонами припинені. На думку позивача подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідач, в свою чергу, визнав позовну вимогу про розірвання шлюбу. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розірвання шлюбу, суд вважає необхідним позовну заяву в частині розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, подальше спільне проживання сторін є неможливим та суперечить інтересам позивача, шлюб носить формальний характер, примирення між сторонами неможливе, а відповідач визнав таку позовну вимогу. Виходячи з викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з відповідним позовом, віфдповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому суд дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне на підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України суд стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Outcome: approved