Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

23 серпня 2025 року представник [PERSON] адвокат Чередниченко Юрій Валентинович за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із заявою в якій просить встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Лиман Донецької області, відносно неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] , з включенням до актового запису про народження дитини відповідних відомостей. В обґрунтування заяви зазначено, що заявник [PERSON] з 1 грудня 2012 року по 1 квітня 2025 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та сумісно проживали в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , який на праві власності за договором купівлі-продажу від 2006 року зареєстровано на ім`я [PERSON] . Після народження дитини [PERSON] приймав активну участь у догляді за сином та у його вихованні, піклувався про здоров`я неповнолітнього [PERSON] , про його фізичний, психологічний та моральний розвиток, надавав [PERSON] допомогу у виконанні шкільних завдань, цікавився у класного керівника дитини та інших вчителів про успіхи та поведінку [PERSON] в школі, відвідував батьківські збори, завжди поздоровляв сина з днем народження та іншими святами, дарував йому подарунки, тобто належним чином та у повному обсязі виконував батьківські обов`язки, передбачені статтею 150 Сімейного Кодексу України. У зв`язку з чим, між батьком - [PERSON] та сином - [PERSON] мали місце дуже теплі, щирі відносини, проникнуті почуттям любові та взаєморозумінням. [PERSON] довіряв батькові всі свої дитячі проблеми, радився з ним по всім своїм дитячим питанням. [PERSON] користувався у [PERSON] значним авторитетом. [PERSON] дуже поважав свого батька. [PERSON] називав [PERSON] своїм сином, а [PERSON] батьком. Встановлення факту батьківства необхідно для включення до актового запису № 298, зробленого 4 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної палати Краснолиманського міського управління юстиції у Донецької області, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , відомостей про [PERSON] , як батька дитини та подальшого оформлення спадкових прав дитини після смерті [PERSON] , зокрема на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] , а також для оформлення пенсії у випадку втрати годувальника. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 26 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник та представник заявника - адвокат Чередниченко Ю.В. заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа у судові засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Опитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив суду, що з дитинства проживав разом із [PERSON] та вважав його своїм батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши думку учасників, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1ст. 135 СК України. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5- заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, тобто матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 128 Сімейного Кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. В третьому абзаці п. 13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим 04 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецької області, прізвище ім`я та по-батькові батька зазначено як [PERSON] та матері [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданим 04 квітня 2025 року та зареєстрованим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народився [INFO] в Киргизькій Республіці та помер [INFO] у місті Лиман, Краматорського району, Донецької області. Як вбачається, [PERSON] був власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2006 року, який зареєстрований в реєстрі за № 7447 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 13446099 від 04.02.2007. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 102 ЦПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. Статтею 106 ЦПК України визначено порядок проведення експертизи на замовлення учасників справи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи, який є доказом у справі, або змінено його властивості, не замінює сам доказ та не є підставою для звільнення від обов`язку доказування. Висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає, доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд у постановах від 23.10.19, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. У судовому засіданні судом роз`яснювалося питання призначення експертизи для встановлення батьківства, проте клопотання про призначення відповідної експертизи заявником та його представником заявлено не було. На думку суду, заявником не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вимог про встановлення факту батьківства. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог заявника та відсутність правових підстав для задоволення його заяви.

Outcome: dismissed