Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

20.11.2025 року позивачка, маючи статус разом із дитиною ВПО на території с. Миронівка у Лозівського району Харківської області звернулася до суду із заявою, в якій просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та зареєстрований 06.12.2022 року Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)(актовий запис №344), а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , після внесення змін до актового запису про народження [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Підставою позову у частині розірвання шлюбу зазначила різні погляди на життя подружжя, подружню зраду, підтримання відповідачем стосунків з іншою жінкою, припинення ведення спільного господарства та необхідність в утриманні дошлюбної дитини, якого відповідач повинен утримувати, враховуючи той факт, що він може надавати таку допомогу. Також просила суд за результатами розгляду справи залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених позовних вимог (а.с.16). Ухвалою судді від 27.11.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін та надано сторонам у справі час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.22). Позивач та відповідач вказану ухвалу отримали у відповідності до вимог п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.25, 26). Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії судом не застосовувалися. Відповідач не подавав відзив на позовну заяву. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 06.12.2022 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (актовий запис №344), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ,яке після розгляду справи погашається (а.с.8). Від дошлюбних відносин сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , після внесення змін до актового запису про народження [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (актовий запис № 01 від 15.09.2017 року)(а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім`ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При вирішенні справи по суті, суд приходить до думки, що зазначені позивачкою підстави розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, окрім такої підстави як подружня зрада, оскільки жодних доказів щодо вказаних факту суду надано не було, а подання доказів щодо кожного заявленого факту є обов`язком сторони у справі, та повинні бути задоволені, оскільки шлюб існує формально та подальше примирення між сторонами неможливе, а його збереження суперечить інтересам позивачки, що має суттєве значення, а також спільне господарство не ведеться. Виховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Після розірвання шлюбу за клопотанням позивачки їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». З відповідача, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України на користь позивачки слід стягнути судові витрати за розгляд справи у суді, у розмірі 1211,20 грн., що відповідає розміру судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду. Щодо вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Дитина мешкає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою від 26.09.2017 № 6321-357 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданою структурним підрозділом з питань соціального захисту населення 30.03.2023 року (а.с.15). Під поняттям аліменти законодавство передбачає усі належні види утримання, які повинна отримати дитина, зокрема, харчування, одяг, медичне забезпечення, сплату за дитину комунальних послуг, витрати на відпочинок тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується державі. Позивачка у позовній заяві просила стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, що суд приймає як належну вимогу, оскільки вказаний розмір аліментів на одну дитину є мінімально визначеним законодавством. Вирішуючи вказану справу по суті, суд зазначає, що фактичне проживання дітей разом із позивачкою є достатнім доказом того, що діти мешкають з позивачкою та знаходяться та її утриманні. Судом встановлено, що доказів надання допомоги на дитину з боку відповідача не надано, тобто вимоги позивачки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки саме відповідач повинен надати докази того, що він надає утримання дитині і в даній категорії справ відсутність вказаних доказів вказує на те, що таке утримання відповідач на дитину не надає. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується державі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved