Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області , третя особа: Південна товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визання права власності ,посилаючись на те, що 23.08.2000 між ним та [PERSON] було укладено на Південній товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна №0377 , відповідно джо якого [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , зареєстрований Доманівським відділенням Вознесенської філії Південної товарної біржі за №0377 від 23.08.2000. Позивач зазначає, що умови договору купівлі-продажу житлового будинку виконано сторонами у повному обсязі. Після посвідчення укладеного договору Південною Товарною біржою, право власності на житловий будинок було зареєстровано Комунальним підприємством «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Однак, на даний час позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження житловим будинком , оскільки договір не був посвідчений нотаріально, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Продавець [PERSON] помер, тому оформити договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально покупець не має можливості, а тому звернувся до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] , надав заяву про розгляд справи без його участі , позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.. Відповідач Мостівська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання надали письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа- Південна товарна біржа в судове засідання представника не надіслали, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 23.08.2000 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №0377, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] . Будинок належав продавцеві [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.11.1990р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Доманівської районної Ради від 21.08.1990, №104, зареєстрованого в Вознесенському МБТІ від 21.11.1990, за №179. Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався у Доманівському відділенні Вознесенської філії Південної товарної біржи та зареєстрований в Журналі реєстрації біржлвих угод з нерухомістю за № 0377 від 23.08.2000р. Право власності на зазначений будинок було зареєстровано в Вознесенському міжрайоному бюро технічної інвентаризації 29.09.2000 року за реєстровим № 179. Сторони, кожний зі свого боку, виконали всі умови договору. З моменту придбання житлового будинку, позивач постійно проживає в ньому та утримує. Відповідно до довідки Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області №290 від 14.10.2025, [PERSON] помер [INFO] . Згідно інформації,що витребувана від Доманівської державної нотаріальної контори ухвалою суду від 05.12.2025, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Звернувшись до нотаріуса з метою переформлення житлового будинку, позивачеві стало відомо, що договір купівлі-продажу, у зв"язку з відсутністю нотаріального посвідчення, не є дійсним. Згідно ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст.47 ч.2 ЦК УРСР, в разі виконання однією із сторін повністю або частково умов угоди, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі визнати таку угоду дійсною. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв до 2004 року включно. Статтею 227 цього Кодексу було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47). Відповідно до частини другої статті 47ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились, щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухились від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним. Аналізуючи письмові докази, судом встановлено, що сторони виконали умови договору, [PERSON] продав, а [PERSON] придбав житловий будинок з погосподарськими будівлями, в якому проживає по теперешній час. Продавець передав житловий будинок покупцю, а покупець передав за це грошові кошти та прийняв у власність даний будинок. На даний час, продавець помер, а спадкоємців після його смерті не встановлено, тому позивач не може оформити договір купівлі-продажу спірного будинку нотаріально. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визнання права власності на вказаний житловий будинок, суд приходить до наступного висновку. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, при укладенні Договору сторони досягли домовленості щодо усіх його істотних умов. Договір був повністю виконаний, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі до настання правових наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України у 2000 році. Право власності на спірний будинок вже зареєстровано Вознесенським бюро технічної інвентаризації, а тому підстав для задоволення позовної вимоги про визнання права власності у суду немає. Враховуючи, що сторони, на момент укладення договору купівлі-продажу, дійшли згоди щодо виконання всіх істотних умов договору , що підтверджується письмовим договором, посвідченим Доманівським відділенням Вознесенської філії Південної товарної біржи, однак, в порушення вимог чинного законодавства, договір не був посвідчений нотаріально, що унеможливлює реалізацію своїх прав позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial