Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї на користь опікуна [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позову вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Так відповідач, яка на даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень, після народження дитини не присвятила себе їй, не стала на шлях виправлення, не розкрила в собі батьківський потенціал, а покинула свою молодшу дитину на сторонню особу та не турбувалася про її життя, здоров`я та безпеку, що свідчить про безвідповідальне та халатне ставлення до дитини. З огляду на схильність відповідача до вчинення злочинів вважає, що існує реальна загроза життю, здоров`ю та гармонійному розвитку дитини, матір якої свідомо не займалася вихованням дитини, завжди байдуже ставилась до її здоров`я, фізичного та духовного розвитку, не намагалася брати участь у її підготовці до самостійного життя. Відповідач весь час веде аморальний спосіб життя, систематично вчиняє умисні кримінальні та адміністративні правопорушення, маючи малолітню дитину, продовжувала вчиняти крадіжки, батьківський потенціал на низькому рівні, належного виховання та розвитку дитині не надала. Така поведінка відповідача негативно впливатиме на дитину та такий її спосіб життя в майбутньому призведе до постійного проживання у стресі малолітньої дитини, зламаної психіки, неналежного її розвитку та неправильного сприйняття принципів повноцінного, нормального життя. Можливе безпосереднє залучення в майбутньому відповідачем дитини до вчинення злочинів може негативно відобразитися на світогляді дитини, її морально-етичному вихованні, розумінні соціальних норм поведінки та вимог закону. Наразі дитина проживає в родині, де панує гармонія, повага, любов, взаєморозуміння. Все це свідчить про свідоме та умисне самоусунення від виконання покладених на відповідача батьківських обов`язків (том 1 а.с. 1-12). 14.07.2025 від відповідача надійшли письмові заперечення щодо позову (по суті відзив на позовну заяву), в яких вона заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Зазначила, що наразі вона відбуває покарання у колонії, на волі не перебуває з 06.03.2024. Її молодша донька залишилась з її цивільним чоловіком [PERSON] , батьком дитини, після смерті якого дитину було доставлено до лікарні м. Харків. Два рази на тиждень вона телефонувала до лікарні та спілкувалася з донькою та медичним персоналом лікарні. Коли їй повідомили, що доньку забрали під тимчасову опіку, вона почала звертатися до служби у справах дітей та інших державних органів за сприянням у спілкуванні з дитиною. Тільки в березні 2025 року опікун зателефонував у колонію та повідомив, що вона може один раз на тиждень телефонувати їм. При цьому вони не дозволяли говорити дитині, що вона її матір, називати дочку [PERSON] , начебто їй не подобається її ім`я, завжди вмикали гучний зв`язок, чим порушували її право на спілкування, як матері. Опікуни не пояснювали доньці хто вона, не готували до спілкування з нею, тому у доньки виникала байдужість до спілкування з нею, вона не хотіла розмовляти, бо опікуни відволікали її від розмови з матір`ю, вони постійно принижували відповідача, погрожували та провокували на конфлікт. Коли вона повідомила їм, що не збирається відмовлятися від дитини, бо любить її, їхній номер телефону перестав відповідати, по сьогоднішній день знаходиться поза зоною досяжності. Вона заперечує, що вона не займалася вихованням дитини, адже донька росла в любові, у повній родині, була розвинута згідно свого віку, ніколи не залишалася одна. Заперечувала, що представники колонії забороняли їй спілкуватися з іншими особами по телефону. Вважає, що опікуни маніпулюють дитиною та налаштовують її проти матері. Зазначила, що хоча вона і вчинила злочин та її позбавили волі, однак це не позбавило її материнської любові до її дитини, яку вона після звільнення планує повернути (том 1 а.с. 121). 13.08.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій представник позивача не погодилась з обставинами, викладеними у відзиві. Так відповідач сама підтвердила, що залишила дитину на сторонню особу, якого не було визнано у законному порядку батьком дитини, що свідчить про її безвідповідальне ставлення до дотримання прав дитини та корисливе отримання державної допомоги, як одинока матір. Те, що дитина не виявляє стійкого бажання спілкуватися з біологічною матір`ю, в черговий раз свідчить про відсутність контакту, духовного зв`язку між ними. Малолітня дитина зараз проживає своє найкраще дитинство у сім`ї опікунів, які на відміну від відповідача, створили їй належні умови та забезпечили гармонійний розвиток. Спосіб життя відповідача несе негативний вплив на психо-емоційний стан дитини, що в подальшому може призвести до способу життя, як у матері та до аналогічних наслідків. Відповідач не надала жодного доказу на підтвердження, викладених у її запереченнях, обставин. Зухвале, негативне ставлення до сім`ї, в якій зараз виховується дитина відповідача, є яскравим прикладом її низького емоційного інтелекту та вихованості. Зазначила, що у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків (том 1 а.с. 143-147). 18.08.2025 від представника третіх осіб надійшли заперечення, в яких вказала, що відповідач навіть не може правильно та достовірно пояснити, де саме перебувала її малолітня дитина після її арешту та винесення вироку. Крім того, дитина потрапила у лікарню ще до смерті її співмешканця, з яким, за її словами, залишалася дитина. Зауважила, що дитина у 3,5 роки була сама без дорослих, що несло небезпеку для її життя та здоров`я. Щодо спілкування відповідача з дитиною пояснила, що дитина відвідувала психолога, її стан дуже непростий, наразі вона ледь соціалізувалася, відчуває себе спокійно, опікуни не хотіли розмовами перебування матері за гратами, ще більше травмувати дитину. Після того, як опікуни забрали дитину з лікарні, дівчинка була у пригніченому психологічному стані, важко йшла на контакт з людьми, боялася одна залишатися у кімнаті, мала проблеми зі сном, була тривожною, більшість продуктів харчування були їй незнайомі, вона не розуміла, що таке мити голову та чистити зуби, була неохайною, не мала власних речей, іграшок, стан її фізичного здоров`я також був поганий, було наявне гостре запалення нирок, погані показники аналізів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, подає дитині негативний приклад поведінки, офіційно не працює, продовжувала вести асоціальний спосіб життя, не виконує умови соціального супроводу, не створили дитині належні умови для проживання. Вирішуючи даний спір просила особливу увагу приділити найважливішим інтересам дитини, які мають переважати над інтересами батьків, та задовольнити позовну заяву (том 1 а.с. 150-151). В підготовчому засіданні 18.11.2025 представник позивача просила не розглядати раніше заявлені нею клопотань про витребування доказів у зв`язку з надходженням на її запит розгорнутої характеристики щодо особи відповідача, а також клопотання про витребування доказів з КНП ХОР "Обласний психоневрологічний диспансер № 3" та КНП ХОР "Обласна клінічна наркологічна лікарня" (том 1 а.с. 80-82, 83-87, 213-215). За ухвалою від 18.11.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с. 216). У своїх письмових поясненнях, наданих суду 14.01.2026, представник позивача зазначила, що ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків за період з народження [PERSON] по винесення щодо відповідача обвинувального вироку від 28.06.2023 полягає у тому, що відповідач не надала доказів про отримання нею коштів (допомоги від держави) при народженні дитини, чим можуть порушуватися права дитини на державне фінансове забезпечення. Також відповідач не працювала, при цьому вчиняла крадіжки, ризикуючи своєю свободою, залишаючи дитину на сторонніх осіб. Під час огляду дитини лікарем було встановлено, що вона з народження не мала щеплень, мала порушення мовлення, нерозвинутий фонематичний слух на свій вік, дитина не мала навиків самостійного життя (їсти ложкою, виделкою), відношення до їжі свідчило, що дитина не отримувала збалансованого харчування, мала порушення психо-емоційного стану, була нетактильна, мала страх замкнутого простору, у дитини були гострі емоційні реакції, дитина була соціально неадаптована, речі, в яких перебувала дитина, були непридатні для подальшого використання, мати не сприяла засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі щодо охайності. Все це свідчить про відсутність належного матеріального забезпечення та педагогічну занедбаність дитини в період проживання з відповідачем, що обумовлені злісним та свідомим ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідомий вибір відповідача красти, що тягне за собою відповідальність у вигляді позбавлення волі, також свідчить про допущення з її боку великої вірогідності того, що дитина буде зростати без матері. Крім того відповідач вживала наркотичні засоби (том 2 а.с. 7-9). В судовому засіданні представник позивача даний позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що відповідач більше 10 років порушує закон, з 2013 року перебуває у місцях позбавлення волі, має 3 дітей, з яких одна дитина повнолітня, а дві - неповнолітні, син 2014 року народження проживає з бабусею (матір`ю відповідача), а третя дитина, щодо якої розглядається справа, була знайдена у м. Харків незнайомим чоловіком, який викликав поліцію і повідомив, що його знайомий був з цією дитиною, а згодом його затримала поліція. Потім дитину доставили до 17 лікарні м. Харків, повідомили службу у справах дітей, встановили матір дитини, надали статус дитині, встановили над нею опіку, призначили опікуна, дитина потрапила в родину, де умови проживання хороші. При цьому дитина була занедбана, ненавчена, запущена у розвитку, вихованні. Відповідач народила двох дітей, але свою поведінку не змінила, народила цю третю дитину, зараз знову відбуває покарання. Відповідач постійно порушує закон, дитиною не займається, вчиняє злочини у різних місцях, не має постійного місця проживання, нестабільна, не має материнського інстинкту, батьківського потенціалу, дитина була занедбана. Відповідач до засудження постійно здійснювала крадіжки, не мала постійного місця проживання, вела аморальний спосіб життя, ухилялась від належного виконання батьківських обов`язків. Відповідач за висновком з колонії має негативну характеристику, схильна до членоушкодження, є небезпечною для дитини, не може навіть утримати себе, а не те щоб дитину. Коли з`ясували по близьким родичам, бабуся відмовилась взяти цю дитину під опіку, сама до служби у справах дітей також не зверталася. В судовому засіданні представник позивача визнала, що позбавлення відповідача волі позбавляє її можливості повноцінно виконувати свої батьківські обов`язки. Також визнала, що відповідач неодноразово зверталася до них з приводу перешкоджання їй опікунами виконувати батьківські обов`язки. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що хоче спілкуватися з дитиною, але їй перешкоджають, не вважає себе поганою матір`ю. Пояснила, що під час вагітності вона була на волі. У неї є троє дітей. Середній син проживає з бабусею, оскільки вона позбавлена волі, з ним вона спілкується. Молодшу дитину вона утримувала, чоловік підпрацьовував, дитина постійно перебувала з нею. Коли її позбавили волі, то дитині було 3 роки 2 місяці. Вона не могла влаштуватися на роботу, тому крала продукти харчування, щоб прокормити дитину, оскільки не могла працевлаштуватися. Коли була вагітна середнім сином, то перебувала у місцях позбавлення волі, після його народження була звільнена по УДЗ. Біологічним батьком молодшої доньки є [PERSON] . Відповідач прописана у матері, у якої є належні умови для проживання відповідача та дитини. Хоче, щоб дитина перебувала з нею. Зазначила, що вона з вчорашнього дня офіційно працевлаштована. Вона пройшла психологічні курси. 05.01.2026 закінчила замісну терапію від наркотичної залежності. Має статус ВІЛ позитивної, отримує терапію. До того, як потрапити у колонію на обліку у алко- та наркодиспансерах не перебувала. Дитину вона народила у 2020 році, а кримінальне правопорушення вчинила у 2023 році. Вказала, що після народження дитини за невиконання батьківських обов`язків до відповідальності не притягалась. Після народження дитини до засудження проживала у м. Харків за двома адресами почергово. На обліках у службах у справах дітей, соціальних службах тощо щодо дитини не знаходилась. Зверталась до різних інстанцій щодо неможливості спілкування з дитиною, їй всі відмовляли. Також неодноразово зверталася до органу опіки та піклування щодо перешкоджання їй опікунами виконувати батьківські обов`язки. Позов визнала частково, а саме не заперечувала проти його задоволення в частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини, які буде добровільно перераховувати. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що тягар доказування у справі покладено на позивача. Зазначила, що підстави, передбачені ст. 164 СКУ, відсутні, відповідач не засуджена за тяжкий кримінальний злочин, не є хронічним наркоманом або алкоголиком, у час від взяття під варту до знайдення дитини дитина перебувала зі своїм біологічним батьком, всі батьківські обов`язки виконувались у повному обсязі. Вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою. Немає доказових документів, що відповідач є хронічним наркоманом, натомість є докази, що вона пройшла лікування. Не надано доказів того, що до ув`язнення відповідач не виконувала батьківські обов`язки, не підтверджено підстав для позбавлення її батьківських прав. Дійсно відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, але прагне виправитись та змінити своє життя, після відбуття покарання буде приймати участь у вихованні своєї доньки, намагатиметься забезпечувати її матеріально. Зараз вона фізично, перебуваючи не на волі, не може приймати участь у вихованні дитини. Посилання на вироки не може бути достатнім і допустимим доказом на підтвердження позовних вимог. Висновок психолога ґрунтується лише на словах, зроблений з пояснень опікунів, з дитиною не спілкувалися, не досліджували, тобто висновок є необ`єктивним. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що дитина, коли її забирали, була у тяжкому психо-емоційному стані, у поганому фізичному стані, в своїх спогадах згадувала лише лікарню, про батька та матір не розповідала, розповідала, що їх закривали в кімнаті. У дитини були відсутні особисті речі, фотографії, ніхто дитину не відвідував. Відповідач залишила дитину на особу, яка не мала до неї ніякого відношення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що дитина була нещеплена, що також свідчить про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків. Представник третіх осіб підтримала вимоги позовної заяви, просила позов задовольнити. Пояснила, що дитина була залишена відповідачем на невідомого чоловіка [PERSON] (а потім її забрали до лікарні). Про дитину взагалі повідомив не [PERSON] , на якого вказувала відповідач, а до поліції зателефонував [PERSON] [INFO] . [PERSON] помер [INFO] , хоча відповідач каже, що дитину забрали після його смерті. Після поміщення до місць позбавлення волі відповідач не повідомила органи опіки та піклування щодо залишення дитини без опіки матері. Коли дитину знайшли вона перебувала у поганому психо-емоційному стані. Під час доставлення до лікарні дитина була занедбана, хвора, без речей, тривалий час лікувалася і відновлювалась, нею не опікувалися, не займалися, вона не була забезпечена базовими речами. Після влаштування до опікунів - фахівці встановили "занедбаність" дитини, вона мала погану комунікацію, боялася їжі, погано розмовляла. Крім того відповідач є хронічним наркоманом, знаходиться у стані залежності, дитина з нею не буде у безпеці, їй не буде приділятися увага. Відповідач перебуває на замісній терапії, тобто її залежність від наркотиків стійка. Посилалась на те, що відповідач вчиняє злочини і адміністративні правопорушення, при цьому висновків не робить, свою поведінку не змінює. Наразі дитина перебуває у сім`ї, яка надає їй всі належні умови (побутові, моральні). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), від 05 березня 2025 року у справі № 336/1230/23 (провадження № 61-872св25). У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Зазначене вбачається з постанови Верховного Суду у справі № 686/16892/20 провадження № 61-6807св21 від 29.07.2021 р. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі "Strand Lobben and Others v. Norway" (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 15). Відомості про батька дитини [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, що встановлено з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (том 1 а.с. 16). Станом на 15.08.2024 відповідач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 17). Відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 18). За рішеннями Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 26.06.2024 дитині [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено [PERSON] опікуном над дитиною (том 1 а.с. 19, 20). 01.07.2024 адміністрація КНП "Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" Харківської міської ради звернулася до Служби у справах дітей по Немишлянському району з повідомленням про те, що 31.07.2024 до лікувального закладу на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту та знайдену дитину та її доставку було доставлено дитину [PERSON] , [INFO] , з адреси: [ADDRESS] (супермаркет "Рост") (том 1 а.с. 45). За актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту та знайдену дитину та її доставку від 31.07.2024 у присутності особи, яка знайшла дитину, [PERSON] , понятих, працівника закладу охорони здоров`я 31.07.2024 о 17.05 год була виявлена дитина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , стан здоров`я задовільний (том 1 а.с. 46). Рішенням Департаменту служб у справах дітей від 29.08.2024 [PERSON] , [INFO] , мати якої відбуває покарання в місцях позбавлення волі, було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (том 1 а.с. 47). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.09.2024 було встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено [PERSON] опікуном над нею (том 1 а.с. 48). За актом обстеження умов проживання, затвердженого 25.01.2025, за адресою: [ADDRESS] , за якою проживають опікун малолітньої дитини [PERSON] , його дружина [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] , встановлено, що санітарний стан житла добрий, квартира затишна, всі комунікації працюють, квартира обладнана побутовою та відео технікою, мебльована, в холодильнику повноцінне харчування, є в наявності свіжі фрукти, солодощі для дитини. У дитини окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, багато іграшок за віком та розвиваючі приладдя для творчості, всі речі за розміром і сезоном, дитяча гігієна. Стосунки у сім`ї родинні, доброзичливі. Для повного виховання та розвитку дитини створені всі необхідні умови. Дитина забезпечена всім необхідним в повній мірі (том 1 а.с. 50). Вироком Київського районного суду міста Харкова від 28.06.2023 [PERSON] засуджено за ч. 2 т. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі за те, що вона 24.10.2021 у м. Харків намагалася таємно викрасти з торгівельних стелажів: маски для обличчя, кашу рисову від 5-ти місяців, пустушку для хлопчика 6-18 міс., м`яку силіконову ложечку, дитячі фруктові, овочеві та м`ясні пюре, суп Milupa овочевий з телятиною-рисом-морквою, хліб фруктовий, батончик, кашу від 6 міс., пиво, скраб для ніг, торти фруктові, а 10.05.2023 в ТРЦ "Нікольський" в м. Харків у магазині "Марафон" намагалася таємно викрасти з торгівельних стелажів вказаного магазину наступні товари: дерев`яні вішаки для одягу, спортивну кофту (худі), штани спортивні, футболку, штани спортивні, кофту (том 1 а.с. 21-23). З наданої роздруківки з сайту "Судова влада. Стан розгляду справ" вбачається, що щодо [PERSON] у 2013, 2016, 2019, 2020, 2022, 2023, 2024 роках розглядалися кримінальні справи та справи про адміністративні правопорушення (том 1 а.с. 24-25). Вироками Червонозаводського районного суду міста Харкова від 08.10.2013 та 29.12.2016 [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України та за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України (том 1 а.с. 26-27, 28-30). Вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16.07.2019 [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України (том 1 а.с. 31-32). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, було закрито у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння (том 1 а.с. 41-44). Постановами Балаклійського районного суду Харківської області від 21.10.2019 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП та від 10.01.2020 - за ч. 2 ст. 187 КУпАП (том 1 а.с. 36, 38-39). Також [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 КУпАП, ст. 173 КУпАП, ч. 2 ст. 187 КУпАП, однак провадження у вказаних справах постановами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.01.2023, Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.12.2023, Балаклійського районного суду Харківської області від 28.04.2020 та від 10.01.2020, Ленінського районного суду м. Полтави від 07.11.2022 було закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративних стягнень (том 1 а.с. 33, 34-35, 37, 38-39, 40). Вказана інформація підтверджується загальнодоступними, загальновідомими даними з ЄДРСР. З висновку Комунальної установи "Златопільський інклюзивно-ресурсний центр" Златопільської міської ради Харківської області від 24.03.2025 про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи вбачається, що з [PERSON] було проведено відповідну роботу лікарями-фахівцями, вчителем-реабілітологом, психологом та встановлено, що дитина потребує проведення корекційно-розвиткових занять з вчителем логопедом в індивідуальній формі, з розвитку навичок емоційно-вольової регуляції, з розвитку усного мовлення, дотримання режиму дня, задоволення потреби у доброзичливій увазі, турботі, спілкуванні, потреби у схваленні, визнанні, підтриманні теплих емоційних стосунків у сім`ї, також потребує проведення корекційно-розвиткових занять з практичним психологом в індивідуальній формі для розвитку емоційної регуляції, забезпечення емоційної стабільності та передбачуваності в соціальному оточенні. Було зроблено загальні висновки, що дитина має функціональні труднощі легкого ступеню прояву (мовленнєва функція) (том 1 а.с. 89, 90-95, 111-116). Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , яка перебувала на лікуванні у стаціонарі КНП "Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17" Харківської міської ради з 31.07.2024 по 27.08.2024, дитині було встановлено діагноз: гострий пієлонефрит, активна фаза, НН0, вторинна кардіоміопатія, функціонуюче овальне вікно. Загальний стан середнього ступеня тяжкості, дитина млява, не лихоманить, шкіра чиста, вільна від висипань, суха, задня стінка глотки гіперемована, підшкірно-жирова клітковина розвинена достатньо, лімфатичні вузли не пальпуються, кістково-м`язова система без видимих деформацій, відповідає віку і статі, грудна клітка правильної конфігурації, участь у акті дихання рівномірна, аускультативно дихання жорстке з 2 сторін, межі відносної тупості в межах вікової норми, аускультативно діяльність серця ритмічна, язик вологий, живіт правильної конфігурації, м`який, безболісний при пальпації, печінка при пальпації не збільшена, безболісна, селезінка не пальпується, сечовипускання безболвсне, антитіла до ВІЛ не виявлені, маркери вірусних гепатитів негативні. Лор-лікар паталогій не виявив (том 1 а.с. 117-118). З наданих відповідачем документів вбачається, що вона протягом 2024-2025 років зверталася до органів прокуратури, поліції, Державної служби України у справах дітей, Офісу Президента України, Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо ймовірного порушення її права як матері на безперешкодне спілкування з донькою [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 122-125, 128-130). 05.12.2024 Службою у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації було розглянуто звернення [PERSON] щодо місцязнаходження її доньки [PERSON] , [INFO] , та надання можливості спілкуватися з нею та надано відповідь про те, що за повідомленням служби у справах дітей по Немишлянському району дитина [PERSON] перебуває на у них на первинному обліку, як дитина, позбавлена батьківського піклування, статус надано 20.08.2024. 18.09.2024 над дитиною було встановлено опіку та призначено опікуна. На сьогодні дитина виховується та проходить важливий для неї стан адаптації в опікунській родині на території Немишлянського району м. Харкова, де перебуватиме до виникнення підстав про можливість передачі її матері на виховання. Опікун піклується про стан здоров`я дитини, психічний стан і духовний розвиток, готує до самостійного життя, забезпечує її догляд та лікування, створює належні побутові умови. У ході співбесіди спеціалістів служби у справах дітей з опікуном дитини було з`ясовано, що він заперечує проти надання своїх персональних даних. З метою реалізації права відповідача на спілкування зі своєю донькою було запропоновано використання засобів телефонного зв`язку з службою у справах дітей, за узгодженням дати та часу з усіма сторонами процесу (том 1 а.с. 126-127). За характеристикою ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№ 65)" від 13.10.2025 засуджена [PERSON] , яка перебуває під вартою з 06.03.2024, кінець строку покарання 06.03.2029, раніше судима, до засудження не працювала, рівень адаптації середній, рівень агресивності середній, можливі прояви імпульсивної поведінки, до засудження вживала ПАР, перебуває в установі на замісній підтримувальній терапії, має трьох дітей, соціально-корисні зв`язки з рідними не підтримує, вину у вчиненому злочині визнала повністю, не повністю усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. З 20.03.2024 відбуває покарання ДУ "Надержинщинська виправна колонія (№ 65)". За час відбування покарання характеризується негативно, заохочень не має, має п`ять стягнень, три з яких непогашені у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, поводить себе тактовно, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, намагається дбайливо ставитися до майна установи, виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. В установі перебуває на профілактичному обліку, як схильна до членоушкодження. Засуджена залучена до програм диференційованого виховного впливу на засуджених "Правопросвітництво" та є учасником гуртка "Рукоділля". Завершила проходження корекційної програми "Реабілітація осіб, які вживають психоактивні речовини". Зі слів засудженої після звільнення планує повернутися до чесного, соціально-правомірного життя в суспільстві та працевлаштуватися. Реалізацію заходів індивідуальної програми виконано частково, оскільки заплановані заходи по засудженій ще тривають. За умови здійснення виховного впливу прогноз успішної адаптації сприятливий. На час складання характеристики засуджена не має стабільної мотивації до змін та самовдосконалення (том 1 а.с. 176-179). Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджена [PERSON] має п`ять стягнень за порушення режиму відбування покарання, останнє з яких було накладено 09.09.2025 (том 1 а.с. 180). Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 13.01.2025, визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішення обґрунтовано тим, що відповідач на шлях виправлення після народження доньки [PERSON] не стала, батьківський потенціал на низькому рівні, що призвело до вчинення нею кримінальних правопорушень, за які була засуджена 28.06.2023 та відбуває покарання. Вчиняючи протиправні дії мати дитини не замислювалась про саму дитину та про її майбутнє. Така поведінка [PERSON] з стільки років є системним способом життя, яка негативно впливає на дитину в цілому. Після народження дитини вона не присвятила себе їй, не стала на шлях виправлення, не розкрила в собі батьківський потенціал, а покинула свою молодшу дитину на сторонню особу. Відповідач весь час веде аморальний спосіб життя, систематично вчиняє умисні кримінальні та адміністративні правопорушення, маючи малолітню дитину, продовжувала вчиняти крадіжки, батьківський потенціал на низькому рівні, належного виховання та розвитку дитині не надала, обрала спосіб життя, який призвів до відбування покарання у виправній колонії. Така поведінка відповідача негативно впливатиме на дитину та такий її спосіб життя в майбутньому призведе до постійного проживання у стресі малолітньої дитини, зламаної психіки, неналежного її розвитку та неправильного сприйняття принципів повноцінного, нормального життя. Існують реальні ризики безпосереднє залучення в майбутньому відповідачем дитини до вчинення злочинів, що може негативно відобразитися на світогляді дитини, її морально-етичному вихованні, розумінні соціальних норм поведінки та вимог закону. З огляду на негативну характеристику матері та її схильність до вчинення злочинів, дотримуючись прав та інтересів дитини, вважають, що існує реальна загроза життю, здоров`ю та гармонійному розвитку дитини. Мати дитини свідомо не займалася вихованням дитини, байдуже ставилася до доньки, її здоров`я, фізичного та духовного розвитку, не намагалася брати участі у підготовці дитини до самостійного життя, належного виховання та розвитку дитині не надала. Все це свідчить про свідоме та умисне самоусунення від виконання покладених на відповідача батьківських обов`язків. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав додатково було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР (том 1 а.с. 13-14). Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та підлягає оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші). Суд вважає, що зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав відповідача та чи відповідає позбавлення батьківських прав інтересам дитини; не було враховано думку відповідача при розгляді вказаного питання, яка вочевидь була проти позбавлення її батьківських прав, оскільки хоче спілкуватися з дитиною, висловила бажання забрати дитину, коли вийде з колонії; не відображає взаємовідносин між матір`ю та малолітньою дитиною, їх ставлення між собою, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Також суд зважає на те, що мати виявила бажання спілкуватися з дитиною та піклуватися про неї, для чого буде робити все можливе, оскільки на теперішній час її перебування в місцях позбавлення волі об`єктивно цьому заважає. Натомість не убачається негативної поведінки відповідачки щодо нехтування нею батьківськими обов`язками та дій органу опіки та піклування у динаміці щодо супроводу цієї родини, надання їй допомоги в межах покладених на них функцій і завдань. Цей висновок суду підтверджується і відсутністю відомостей про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, за ухилення від виконання батьківських обов`язків тощо. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що дитина з народження проживала з матір`ю до взяття її під варту 06.03.2024, тобто дитина з відповідачем прожила приблизно 3 роки 3 місяці. З пояснень відповідача встановлено, що вона залишила доньку з її цивільним чоловіком [PERSON] , який є біологічним батьком дитини, який повинен був піклуватися про неї, поки вона перебуває у місцях позбавлення волі, однак дитина опинилася в лікарні м. Харків, куди відповідач телефонувала, цікавившись здоров`ям доньки, що не було спростовано учасниками справи. При цьому матеріали справи не містять відомостей, що між матір`ю [PERSON] та дитиною [PERSON] були погані відносини, що матір не піклувалася про дитину, не забезпечувала її належним доглядом, вихованням та харчуванням, утриманням, навчанням, не піклувалася про її духовний, фізичний розвиток. Навіть, коли вона вчиняла крадіжки, вона, вочевидь, думала про дитину, оскільки намагалася викрасти, в тому числі, продукти харчування для дитини, пустушку, м`яку силіконову ложечку. Після народження дитини за порушення батьківських обов`язків до відповідальності не притягувалась. До засудження на обліках у служб у справах дітей, соціальних служб тощо з приводу дитини не знаходилась. В свою чергу, знаючи про наявність у відповідача двох неповнолітніх дітей держава в особі відповідних органів не вживала жодних заходів щодо піклування про дітей, не допомогла сім`ї, яка явно опинилася у складних життєвих обставинах з часу взяття відповідача під варту 06.03.2024 до 31.07.2024, і то випадково, не з власної ініціативи, а за повідомленням громадян. Лише 18.09.2024 над дитиною було встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] , який з дружиною створили дитині належні умови для проживання, розвитку та виховання. Разом з тим відповідач, яка після перебування дитини у лікарні втратила з нею зв`язок, всіляко намагалася відновити спілкування з дитиною, для чого зверталася до всіх можливих державних органів, після чого їй було надано таку можливість та матір намагалася підтримувати з дитиною стійкий зв`язок та цікавитись її життям. Однак відповідач стверджує, що опікуни перешкоджають їй належним чином спілкуватися з дитиною, як матір з донькою, та повноцінно виконувати батьківські обов`язки, з приводу чого навіть зверталася до органу опіки та піклування, що визнала представник позивача у судовому засіданні. Водночас представник позивача не зазначила, які заходи були ними здійсненні для з`ясування цієї обставини на підставі звернення відповідача, що було встановлено, чи підтвердились вказані факти, якщо так, то як було виправлено цю ситуацію, на підтвердження цих обставин не надала жодних доказів. Крім того факт перебування відповідача в місцях позбавлення волі об`єктивно є суттєвою перешкодою для належного та повноцінного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Тим паче, що дитина ще достатньо мала та в силу свого віку може навіть не пам`ятати матір. Відповідач тільки намагається виправитись, у динаміці її поведінка змінюється на краще, в колонії вона завершила проходження корекційної програми "Реабілітації осіб, які вживають психоактивні речовини", після звільнення планує повернутися до чесного та правомірного життя, працевлаштуватися, що свідчить про те, що відповідач хоче відмовитися від злочинного способу життя та стати на шлях виправлення, забрати до себе дитину, коли відбуде покарання. Не заперечувала проти стягнення з неї аліментів, щоб почати утримувати дитину, для чого буде працювати в колонії, про працевлаштування в якій зазначила в судовому засіданні. При цьому доводи позивача про те, що дитина через ухилення відповідача від виконання нею батьківських обов`язків була занедбана, ненавчена, запущена у розвитку, вихованні, мала поганий фізичний та емоційний стан, окрім як поясненнями третіх осіб, які є заінтересованими особами, та висновком органу опіки та піклування, іншими матеріалами справи не підтверджено. Висновок психолога було зроблено більш ніж через пів року після того, як дитину знайшли та майже через рік після ув`язнення відповідача, а не безпосередньо після цього. Можливо дитина була в такому стані не з вини відповідача. Неодноразове притягнення відповідача до кримінальної та адміністративної відповідальності ще не свідчить про її погане ставлення до дитини та не підтверджує ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неї. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька / матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Позивачем не надано належних та допустимих, достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків, як і не доведено, що інтереси дитини потребують позбавлення матері батьківських прав щодо неї. Позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Суд не встановив свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості матері до дитини (з урахуванням її наполегливих заперечень проти позбавлення батьківських права та активних дій для спілкування з донькою), фактів заподіяння шкоди дитині, або того, що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку доньки. Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження №61-13923св23). Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Не активність або певна бездіяльність відповідача, як матері, яка перебуває у місцях позбавлення волі, з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Отже, позбавлення батьківських прав матері, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратила інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини. Позивач не надала достатніх доказів необхідності, розумності та пропорційності розірвання сімейних зв`язків матері з дитиною. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі № 522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі № 607/15704/22). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, та виходячи, в першу чергу з інтересів дитини, а також інтерес матері до неї, яка запевнила суд, що хоче спілкуватися з дитиною, яку хоче після звільнення хоче забрати до себе, виправиться, відмовиться від злочинного способу життя і просила суд не позбавляти її батьківських прав, з огляду на відсутність виключних підстав для цього,суд вважає необхідним надати відповідачу можливість змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, тому позовні вимоги є передчасними, оскільки достатніх підстав для задоволення позову на даний час не убачається. Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», відповідача слід попередити про те, що батьки при вирішенні питань участі у здійсненні батьківських прав та обов`язків зобов`язані ставити у пріоритет інтереси дітей і що наслідком її пасивного відношення до фізичного та морального розвитку дітей буде позбавлення її батьківських прав відносно них, тому їй необхідно змінити ставлення до виховання її неповнолітньої доньки, оскільки, на думку суду, її участь в розвитку та вихованні доньки за минулий період та в даний час є явно недостатньою. Позивач не позбавлена в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом, у разі впертого небажання відповідача після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, судом встановлено, що дитина наразі знаходиться під опікою [PERSON] та проживає з ним, а матір дитини знаходиться в місцях позбавлення волі. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи інтереси дитини, її потреби, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі. Визнання відповідачем позову в частині стягнення з неї аліментів не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial