Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] , звернулась представник ТОВ «НЕО-ТРАНС», у якій просила стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕО-ТРАНС» в порядку регресу грошові кошти в сумі 151 827,37 грн, а також витрати в сумі 18 435,54 грн, понесені у зв`язку зі стягненням з ТОВ «НЕО-ТРАНС» суми майнової шкоди, завданої [PERSON] під час спричинення ДТП та судові витрати. Представник позивача у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях у справі посилалась на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «НЕО-ТРАНС» та [PERSON] було укладено трудовий договір, згідно з яким [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ «НЕО-ТРАНС» водієм автотранспортних засобів автодвору. 12.04.2025, близько 04 год 20 хв [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «MAN» TGX 26.470 6X2/2BLS4 д.н.з. [NUMBER] з причепом KOEGEL д.н.з. [NUMBER] в м. Київ, Житомирське шосе (неподалік повороту на вул. Українського відродження), в порушення вимог п. п.12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «VOLVO FH500» д.н.з. [NUMBER] з причіпом SHMITZ д.н.з. [NUMBER] , який в свою чергу від удару скоїв зіткнення з припаркованим попереду автомобілем «ВОЛЬВО», а останній, в свою чергу, скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «МАН», в результаті чого всі вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказала, що винність відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено Святошинським районним судом міста Києва за результатами розгляду справи №759/8431/25 (постанова від 05.05.2025, яка не була оскаржена відповідачем до апеляційного суду та набрала законної сили). Також, згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 у справі №910/7368/25 ТОВ «НЕО-ТРАНС» на користь ТОВ «Диліжанс ЖД», як відшкодування збитків, заданих ДТП, що спричинена Відповідачем, сплачено грошові кошти в сумі 151 827, 37 грн. Разом з тим, Позивачем на користь ТОВ «Диліжанс ЖД» відшкодовано судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, позивачем також було відшкодовано витрати, пов`язані з примусовим виконанням рішення Господарського суду м. Києва від 21.08.2025 у справі №910/7368/25 в загальній сумі 16 013,14грн. (в тому числі 15 424, 98грн. - основна винагорода приватного виконавця та 588,16грн. - загальна сума мінімальних витрат виконавчого провадження). З урахуванням чого вважає, що ТОВ «НЕО-ТРАНС» має законне право вимагати від [PERSON] відшкодування вказаних вище витрат. Зазначала, що листом ТОВ від 31.07.2025 № 31/07-1 представнику відповідача офіційно надано відповідь та копії розрахункових листків заробітної плати [PERSON] за період з червня 2024 року по червень 2025 року, з яких вбачається, що жодних відрахувань із заробітної плати Відповідача, окрім обов`язкових відрахувань зі сплати податків, не здійснювалось. З інформації, наведеної у таких розрахункових листках вбачається, що відрахування із заробітної плати [PERSON] , зроблені підприємством, стосуються виключно сплати податків та обов`язкових платежів. Вказувала, що через порушення відповідачем Правил дорожнього руху ТОВ «НЕО-ТРАНС» понесло матеріальні збитки у вигляді пошкодженого майна автомобіля МАН. Також через порушення відповідачем Правил дорожнього руху спричинено збитки третім особам, які також потенційно ще можуть звернутись до Позивача з метою відшкодування пошкоджень автотранспорту через ДТП, спричинене [PERSON] . Шкода, завдана [PERSON] транспортному засобові, що знаходився в користуванні ТОВ «Диліжанс ЖД», відшкодована позивачем в сумі 151 827,37 грн Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, а також у запереченнях на відповідь на відзив вказав, що відповідач заперечує проти позову, оскільки при розгляді справи № 910/7368/25 Господарським судом м. Києва, ТОВ «Нео- Транс» самоусунулось від участі у справі, ніяких відзивів, заперечень чи пояснень товариство не подавало, а тому фактично сприяло вирішенню спору не на свою користь та стягненню з нього збитків. Після ухвалення Господарським судом м. Києва рішення від 21.08.2025 у справі № 910/7368/25 ТОВ «Нео-Транс» апеляційної скарги не подавало, та не виконало рішення суду в добровільному порядку, що призвело до додаткових витрат ТОВ «Нео- Транс» на примусове виконання рішення суду. В результаті всі збитки та додаткові витрати ТОВ «Нео-Транс», які були стягнуті з нього за фактичного сприяння товариства у цьому, вирішило просто перекласти на свого працівника в порядку регресу. Однак, вважає, що таке спрощене перекладання юридичною особою своїх збитків на працівника протирічить нормам КЗпП України. Також, вважає безпідставним стягнення з відповідача в порядку регресу матеріальної шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки відповідач на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем, а тому ці спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами трудового законодавства, а не загальним положеннями відшкодування шкоди, передбаченими ЦК України. Зазначив, що навіть у розмірі свого середньомісячного заробітку відповідач не може нести відповідальність, оскільки ТОВ «Нео-Транс» протягом травня-вересня 2025 року неправомірно утримало з його заробітної плати 79000,00 грн нібито на відшкодування збитків, спричинених ДТП, що підтверджується розрахунковими листками, які надавались відповідачу під час кожної виплати заробітної плати. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, пояснення надала аналогічні, викладеним у поданих до суду заявах по суті справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення судового розгляду не надав. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «Нео-Транс» з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Пояснення надав аналогічні, викладеним у поданих ним заявах по суті справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що згідно з наказом № 163-к/тр від 15.05.2024, [PERSON] з 16 травня 2024 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів автодвору, з випробувальним терміном три місяці. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2025, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімуму доходів громадян, тобто у розмірі 850 грн (постанова набрала законної сили). Обставини, встановлені вказаним рішенням суду: [PERSON] 12 квітня 2025 року, близько 04 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «МАН» д.н.з. [NUMBER] з причіпом д.н.з. [NUMBER] в м. Київ, Житомирське шосе (неподалік повороту на вул. Українського відродження), в порушення вимог п.п. 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «ВОЛЬВО» д.н.з. [NUMBER] з причіпом д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), який в свою чергу від удару скоїв зіткнення з припаркованим попереду автомобілем «ВОЛЬВО» д.н.з. [NUMBER] з причіпом д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), а останній в свою чергу скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «МАН» д.н.з. [NUMBER] з причіпом д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), в результаті чого всі вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з рішенням Гоподарського суду м. Києва від 21.08.2025 у справі № 910/7368/25, у червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-транс" (далі Підприємство), як власника транспортного засобу "MAN TGX 26.470", державний номерний знак [NUMBER] , 151 827,37 грн майнової шкоди, завданої транспортному засобу "Volvo FH 13 440", державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом "Schmitz", державний номерний знак [NUMBER] . Вказаним рішенням встановлено, що автомобіль "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: [NUMBER] , належить на праві власності Підприємству. На момент вчинення вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "MAN TGX 26.470", державний номерний знак: [NUMBER] , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, була застрахована ПрАТ "СК "ВУСО" на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220383595, яким передбачений ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, у розмірі 160 000,00 грн, франшиза 0,00 грн. 15 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до ПрАТ "СК "ВУСО" із заявою про страхову виплату, копія якої наявна в матеріалах справи. На підставі: ремонтної калькуляції з системи "Audatex" від 28 квітня 2025 року № 2440364 (за якою вартість ремонту транспортного засобу марки "Vоlvо", державний номерний знак: [NUMBER] , склала 334 579,22 грн без урахування ПДВ), звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 2 травня 2025 року № 86171 (відповідно до якого вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження спеціалізованого напівпричепу "Sснміtz", державний номерний знак: [NUMBER] , склала 156 929,66 грн), а також з вирахуванням сум ПДВ (у зв`язку з відсутністю доказів здійснення ремонтних робіт суб`єктом господарювання платником ПДВ), ПрАТ "СК "ВУСО", у межах лімітів його відповідальності, передбаченою полісом № 220383595, були складені страхові акти з визначеними у них сумами страхового відшкодування, а саме: від 2 травня № 2440364-1 на суму 115 843,77 грн, від 9 травня 2025 року № 2440365-1 на суму 44 156,23 грн. Визначені у страхових актах суми страхового відшкодування, які ПрАТ "СК "ВУСО" зобов`язалося сплатити на користь [PERSON] , у встановленому законом порядку не оскаржувалися і були сплачені зазначеним страховиком на рахунок [PERSON] , як власнику пошкоджених транспортних засобів. З висновків судового експерта встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Vоlvо", державний номерний знак: [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок спірної ДТП, склала 159 383,49 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ); вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження спеціалізованого напівпричепу "Sснміtz", державний номерний знак: [NUMBER] , склала 152 443,88 грн (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ). Оскільки невідшкодована власнику зазначених транспортних засобів матеріальна шкода, заподіяна внаслідок спірної ДТП, склала 151 827,37 грн (311 827,27 грн (оцінений розмір завданої шкоди) 160 000,00 грн (виплачена страховиком сума страхового відшкодування), ФОП [PERSON] звернулася до позивача з вимогою від 2 червня 2025 року № 02-06/2 про сплату збитків у вищезазначеному розмірі (копія вказаної вимоги наявна в матеріалах справи). Суд також встановив, що ця вимога [PERSON] була задоволена позивачем, спірна сума коштів у розмірі 151 827,37 грн перерахована на рахунок фізичної особи підприємця [PERSON] відповідно до платіжної інструкції від 10 червня 2025 року № 3980 з призначенням платежу: "оплата збитків які завдані у наслідок ДТП (12.04.25р) по вимозі № 02-06/2 від 02.06.2025 року, без ПДВ". У подальшому Товариство звернулось до відповідача з вимогою від 3 червня 2025 року № 03-06/8/25 про сплату останнім завданих внаслідок спірної ДТП збитків у розмірі 151 827,37 грн. Проте відповіді на цю вимогу відповідач не надав, виплату спірних коштів не здійснив. Оскільки сума заподіяного матеріального збитку, яка становить 151 827,37 грн, підтверджена матеріалами справи, і Підприємство не надано жодних заперечень та доказів необґрунтованості виплаченої його страховиком потерпілій особі суми страхової виплати за шкоду, завдану майну за полісом № 220383595, як і доказів на спростування встановленої вартості матеріального збитку застрахованих транспортних засобів автомобіля "Vоlvо", державний номерний знак: [NUMBER] , та спеціалізованого напівпричепу "Sсhmitz", державний номерний знак: [NUMBER] , внаслідок їх пошкодження в ДТП та документів на підтвердження оплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо відсутності підстав для її сплати, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимоги Товариства до Підприємства щодо стягнення цієї суми грошових коштів. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про обгрунтованість позову та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" 151 827,37 грн основної заборгованості та 2 422, 40 грн судового збору (рішення набрало законної сили). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Гуріною Т.В. відкрито виконавче провадження 79234542 від 01.10.2025 з виконання Наказу № 910/7368/25 від 15.09.05, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Нео-Трас» на користь ТОВ «Диліжанс ЖД» 151 827, 37 грн основної заборгованості та 2422,40 судового збору, Згідно з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2025, із ТОВ «Нео Транс» стягнуто основну винагороду у розмірі 15424,98 грн. Відповідно до постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.10.2025 визначено ТОВ «Нео- Транс» загальну суму мінімальних витрат 588,16 грн. Згідно з платіжною інструкцією № 79234542 від 03.10.2025, позивачем ТОВ «Нео- Транс» здійснено грошовий переказ ПВ [PERSON] у розмірі 170 262,91 грн. Як вбачається з розрахункових листів за період з червня 2024 року по червень 2025 року позивачем здійснювалось нарахування та виплата заробтіної плати відповідачу за вказаний період (а.с. 70-75). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази суд дійшов таких висновків. Як було встановлено судом, 12 квітня 2025 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 5 травня 2025 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні цієї ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а також накладено на нього стягнення у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850,00 грн. За даними сайту Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень вказану постанову суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржував, у тому числі, з підстав встановлення судом його винуватості у вчиненні 12.04.2025 ДТП. В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 у справі № 910/7368/25 було встановлено факт спричинення ТОВ «Нео Транс», як власника транспортного засобу "MAN TGX 26.470", державний номерний знак [NUMBER] майнової шкоди ТОВ «Диліжанс ЖД», а також визначено розмір шкоди 151 827,37 грн, яку було стягнуто з ТОВ «Нео Транс» на користь ТОВ «Диліжанс ЖД». Встановлено, що відповідач [PERSON] був залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. За даними сайту Судової влади України та Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення суду [PERSON] в апеляційному порядку не оскаржував, у тому числі, з підстав встановленого судом розміру відшкодування, рішення суду набрало законної сили 11.09.2025. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом частин першої, другої та четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У статті 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку. У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Враховуючи зазначені норми, приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що відповідач не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18). Відповідно до пункту 7 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Таким чином, до працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків. В свою чергу, відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Дослідивши надані докази суд дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент скоєння ДТП відповідач використовував автомобіль, яким на праві оренди володів позивач, в своїх цілях або не в інтересах позивача. Крім того, під час розгляду справи позивач не довів суду тієї обставини, що відповідач неправомірно заволодів належним йому транспортним засобом та завдав шкоду не при виконанні трудових обов`язків. Водночас, вказані обставини не заперечувались сторонами. Поряд з цим, у рішенні Господарського суду м. Києва у справі № 910/7368/25 було встановлено відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] не перебував з ТОВ «Нео- транс» у трудових відносинах та не виконував своїх трудових обов`язків під час вчинення вказаної ДТП. Крім того, вказаним рішенням також було встановлено відсутність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] , як винна в спірній ДТП особа самовільно (поза виконанням трудових обов`язків), заволодів автомобілем марки "MAN TGX 26.470", державний номерний знак [NUMBER] , як і відсутність доказів того, що дії, які мав намір вчинити водій на вказаному транспортному засобі, виходять за межі його трудових обов`язків. Також не було встановлено обставин щодо звернення відповідача до правоохоронних органів про вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 289 Кримінального кодексу України. Крім того, під час розгляду справи не було надано суду належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині суми спірного відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, у тому числі факту дорожньо- транспортної пригоди, наявність вини [PERSON] , як водія відповідача, в її скоєнні. Отже, за правилами ст. 132 КЗпП України відповідач, за заподіяну ним підприємству шкоду, повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі свого середнього місячного заробітку. На зазначене звертав увагу суду представник відповідача в ході розгляду справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем суми відшкодування, суд враховує, що її складовими є: 151 827, 37 грн - розмір шкоди, який було відшкодовано Товариством з обмеженою відповідальністю "Нео-транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Диліжанс ЖД" згідно із судовим рішенням від 21.08.2025; 2422, 40 грн- розмір судового збору, що був стягнутий вказаним судовим рішенням та сплачений ТОВ «Нео- Транс» на користь ТОВ "Диліжанс ЖД"; 15424,98 грн основної винагороди, відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2025, а також 588, 16 грн - загальної сума мінімальних витрат, згідно з постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.10.2025. Поряд з цим, представником позивача у позові та в ході розгляду справи не наведено жодних правових підстав для стягнення з відповідача витрат, які він поніс у зв`язку зі сплатою судового збору, винагроди приватному виконавцю та витрат виконавчого провадження. В свою чергу, суд зауважує, що вказані витрати не є складовими розміру спричиненої підприємству шкоди, що встановлений у рішенні суду, яке набрало законної сили. Натомість, витрати, пов`язані із примусовим виконанням судового рішення не можуть бути покладені на відповідача, оскільки такі витрати позивач поніс у зв`язку з тим, що він не виконав свого обов`язку щодо виконання рішення суду у добровільному порядку. Неналежне виконання позивачем своїх обов`язків, обумовлених ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може бути наслідком покладення вищевказаних витрат на відповідача, позаяк їх стягнення з відповідача виходить за межі спірних правовідносин, суперечить загальним засадам та завданню цивільного судочинства. Отже, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 18 435,54 грн, що понесені у зв`язку зі стягненням з ТОВ «Нео- Транс» суми майнової шкоди, завданої [PERSON] під час спричинення ДТП не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної підприємству внаслідок вчинення відповідачем ДТП, суд враховує встановлені у цьому рішенні обставини та висновки щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача розміру відшкодування у межах, які визначені ст. 132 КЗпП України, тобто у розмірі середнього місячного заробітку відповідача. Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі по тексту Порядок). Відповідно до абзацу 3 п.2 Порядку у цьому випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Водночас, пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Встановлено, що подія ДТП сталась 12.04.2025. В свою чергу, у розумінні положень абзацу 3 п. 2 Порядку саме подію ДТП слід розуміти як таку, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до наданих розрахункових листів, за останні два місяці перед подією ДТП, заробітна плата відповідача становила: за березень 2025 року- 64627, 86 грн, за лютий 2025 року- 47716, 56 грн, а кількість робочих днів за ці два місяці становила 41 день (березень 21 день, лютий 20 днів). Середньоденна заробітна плата становить 2740,11 грн (112344,42 грн /41 р.д.). Середньомісячне число робочих днів - 20,5 дня ((21+20):2). Середньомісячна заробітна плата відповідача становить 56172, 26 грн (2740,11 грн х 20,5 дня). Отже, зазначена сума й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди. При цьому, доводи представника відповідача щодо самостійного відрахування позивачем із заробітної плати відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування шкоди, завданої ДТП не були доведені у встановленому законом порядку. На підтвердження цих доводів представник відповідача не надав суду належних та допустимих доказів. Роздруківки таблиць із зазначенням сум компенсації за ДТП, що надані на а.с. 40- 45 суд не приймає до уваги, оскільки надані документи не містять жодної інформації про періоди, за які такі нарахування було здійснено, також не містять інформації про особу, на користь якої було здійснено утримання із заробітної плати відповідача, крім того, у наданих таблицях відсутня інформація про те, що зазначені у них відрахування були здійснені у зв`язку із подією ДТП, що мала місце саме 12.04.2025. Будь- яких інших доказів на підтвердження самостійного відрахування позивачем із заробітної плати відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування шкоди, завданої позивачу, до суду не було надано. Суд також не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо необхідності відмови у позові у зв`язку з ненаданням позивачем відомостей про розмір середньомісячної заробітної плати відповідача, оскільки в матеріалах справи навні достатні відомості для самостійного визначення судом відповідної суми та суд не позбавлений можливості здійснити відповідний розрахунок у порядку, що визначений законом. На підставі наведеного позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео транс» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, згідно із платіжною інструкцією № 88026 від 16.10.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 37 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1120,40 грн.

Outcome: partial