Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, Міністерство оборони України, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Короткий зміст та обґрунтування позову З 2014 року позивач перебував у цивільних відносинах із [PERSON] . Від цих відносин [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Після припинення відносин між позивачем та відповідачем дитина деякий час мешкала з матір`ю, однак в 2019 році батько [PERSON] забрав дівчинку від матері, оскільки остання зовсім не займалася дитиною. Дівчинка трохи відставала в розвитку, тому позивач наймав репетиторів та влаштував дитину до спецсадочку. З дитиною працював логопед та інші фахівці, які спеціалізуються на особливих дітях. Під час проживання з батьком дитина завжди доглянута, охайно вдягнена, накормлена, має іграшки, відвідує розважальні заклади. На теперішній час відвідує школу. Відповідач з часу, як донька не мешкає з нею, зовсім самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, навіть не телефонує, гроші на утримання не надсилає. Утриманням, вихованням та піклування про доньку займається виключно батько [PERSON] . Від дитини жодного разу не чули, щоб вона сумувала чи навіть згадувала свою матір. Після того, як батько дитини вступив до лав ЗСУ, мати відмовилася забрати дівчинку та надала нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав, а також попросила її не турбувати проблемами цієї дитини. У відповідача є ще троє інших дітей. Позивач проживає однією сім`єю з [PERSON] . Після мобілізації позивача, [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Усатівської сільської ради з питання тимчасового влаштування до своєї родини малолітньої доньки співмешканця - [PERSON] , [INFO] . Згідно наказу №23 від 30.10.2024 малолітню [PERSON] , [INFO] тимачасово (з 30.10.2024 - по 30.04.2025) влаштували до родини [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, в будинку за місцем проживання [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання дитини. Відповідач не цікавилась та не цікавиться життям і навчанням доньки, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками, навіть не телефонує дізнатися про життя дитини. Останній раз спілкування та побачення дитини з матір`ю відбулося 2020 року. З того часу (чотири роки поспіль) мати жодного разу не виявила бажання побачитися з донькою, поспілкуватися з нею, не цікавилася взагалі її вихованням, станом здоров`я, не відвідувала її в школі, не цікавилася її навчанням та досягненнями, не виявляла турботи, взагалі не надавала коштів на її утримання. За місцем проживання позивач характеризуюся позитивно, сусіди підтверджують, що він самостійно виховує, доглядає та утримує свою доньку. Позивач зареєстрований як фізична особа-нідприємець, що дозволяло йому належно утримувати свою доньку. В зв`язку з тим, що мати не виявляє жодної турботи про доньку, взагалі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не утримує та не доглядає за дитиною, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення матері батьківських прав. Рух справи у суді 06.12.2024 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 матеріали цивільної справи №495/10833/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2024 суддя заявила собі самовідвід від розгляду справи. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №713 від 10.12.2024 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024, матеріали цивільної справи №495/10833/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімової Н.Д.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2025 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2025 за клопотанням представника позивача у служби у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області витребувано висновок про доцільність чи не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2025 за клопотанням представника позивача у судове засідання для допиту викликані свідки. Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №1214 від 14.05.2025 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025, матеріали цивільної справи №495/10833/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.06.2025 справа прийнята до свого провадження, призначена до судового розгляду та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору залучено Міністерство оборони України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2025 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини які зазначені в позові, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують. Представники служби у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Представник Міністерства оборони України у судове засідання не зявився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Відповідач у судове засідання не зявилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. У судовому засіданні 08.01.2026, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 16.01.2026. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2017 року, актовий запис №710. Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Сторона позивача щодо обґрунтування позову зазначає, що після припинення відносин між позивачем та відповідачем дитина деякий час мешкала з матір`ю, однак в 2019 році батько [PERSON] забрав дівчинку від матері, оскільки остання зовсім не займалася дитиною. Дівчинка трохи відставала в розвитку, тому позивач наймав репетиторів та влаштував дитину до спецсадочку. З дитиною працював логопед та інші фахівці, які спеціалізуються на особливих дітях. Під час проживання з батьком дитина завжди доглянута, охайно вдягнена, накормлена, має іграшки, відвідує розважальні заклади, на теперішній час відвідує школу. Відповідач з часу, як донька не мешкає з нею, зовсім самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, навіть не телефонує, гроші на утримання не надсилає. Утриманням, вихованням та піклування про доньку займається виключно батько [PERSON] . Від дитини жодного разу не чули, щоб вона сумувала чи навіть згадувала свою матір. Після того, як батько дитини вступив до лав ЗСУ, мати відмовилася забрати дівчинку та надала нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав, а також попросила її не турбувати проблемами цієї дитини. У відповідача є ще троє інших дітей. Позивач проживає однією сім`єю з [PERSON] . Після мобілізації позивача, [PERSON] звернулася до служби у справах дітей Усатівської сільської ради з питання тимчасового влаштування до своєї родини малолітньої доньки співмешканця - [PERSON] , [INFO] . Згідно наказу №23 від 30.10.2024 малолітню [PERSON] , [INFO] тимачасово (з 30.10.2024 - по 30.04.2025) влаштували до родини [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, в будинку за місцем проживання [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання дитини. Відповідач не цікавилась та не цікавиться життям і навчанням доньки, свідомо нехтує своїми материнськими обов`язками, навіть не телефонує дізнатися про життя дитини. З 2020 року мати жодного разу не виявила бажання побачитися з донькою, поспілкуватися з нею, не цікавилася взагалі її вихованням, станом здоров`я, не відвідувала її в школі, не цікавилася її навчанням та досягненнями, не виявляла турботи, взагалі не надавала коштів на її утримання. Службою у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області наданий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області №73 від 25.03.2025 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, в судовому засіданні були заслухані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які показали, що на цей час відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні малолітньої [PERSON] , самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утримання займається виключно батько [PERSON] та його цивільна дружина [PERSON] . Відповідно ст.12 Закону України «Про охорони дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до часини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пункту 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Згідно абзацу 2 пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частиною 1 статті 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Суд зазначає, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з медичних та навчальних закладів, які були надані позивачем та які містять загальні фрази, оскільки вони не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини. Позивачем та його представником не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що вона притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, вчиняла насильство по відношенню до дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. Крім цього, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не може бути єдиним способом захисту прав дитини, що врахує її інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Щодо нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON] від 21.10.2024, відповідно до якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК україни батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вказані заяви не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Вказана позиція також узгоджується з постановою КЦС ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Судом також критично оцінюються покази свідків [PERSON] (колега цивільної дружини позивача [PERSON] - [PERSON] ), [PERSON] (цивільна дружина батька позивача [PERSON] ), [PERSON] (цивільна дружина позивача) оскільки вони є близькими родичами та товаришами позивача, тому можуть бути зацікавленими в результатах розгляду справи. Крім того, вказані свідки надали суду пояснення лише про те, що вихованням дитини займається позивач, однак будь-яких пояснень щодо ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків суду не надали. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Службою у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області наданий висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області №73 від 25.03.2025 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд вивчивши зміст висновку служби у справах дітей Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області служби, не погоджується з висновком щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав та вважає, що зазначений висновок складений поверхнево, є неповним і необ`єктивним, оскільки ґрунтується на відомостях, які були надані позивачем, який зацікавлений у розгляді справи, без врахування позиції відповідача, на нотаріально завіреній заяві відповідача про відмову від своїх батьківських прав, проте позиція матері дитини, яка висловила згоду у заяві про відмову від батьківських прав на дитину, службою у справах дітей не досліджувалася, заходи впливу до матері не застосовувалися. Крім того, вказаний висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Суд бере до уваги те, що висновок служби у справах дітей щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, несе виключно інформативний характер і має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Доцільно зазначити, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, матір та батько мають особливий зв`язок з дитиною, а тому недоліки у вихованні та недогляді дітей можуть мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім цього, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не може бути єдиним способом захисту прав дітей, що врахує їх інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З врахуванням наведеного суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин не вбачає необхідності у застосуванні до відповідача такого крайнього заходу впливу на відповідача як позбавлення її батьківських прав. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК україни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed