Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Позивачі 29.07.2025 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до споживчого товариства «Будова-Арт» про розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві №1/239 від 24.05.2021, укладений між [PERSON] , [PERSON] та СТ «Будова Арт» та стягнення грошових коштів у розмірі 379 891,62 грн з СТ «Будова-Арт» на користь кожного з позивачів. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено вказаний вище договір на виконання якого позивачі сплатили грошові кошти у загальному розмірі 759 7823,25 грн. Договором передбачено, що товариство зобов`язане забезпечити будівництво будинку в строк ІІ квартал 2024 року. Однак, станом на час подання позову будівництво не було розпочато. Пай позивачам у майновому вигляді не повернули, будівництво не розпочали, строки прийняття будинку передбачені договором пропущені. Пай внесений частково, у зв`язку з тяжкою економічною ситуацію, внаслідок початку повномасштабного вторгнення. Позивачі 18.04.2025 направили на адресу відповідача заяву про добровільний вихід, розірвання договору та повернення грошових коштів, однак заява була проігнорована, тому позивачі звернулися до суду. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.07.2025 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 18.09.2025. У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 18.09.2025 розгляд справи відкладено на 15.10.2025. Внаслідок проведеного підготовчого засідання 15.10.2025 за участі представника позивачів [PERSON] , було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 19.11.2025. У зв`язку з відсутністю подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 19.11.2025 відкладено на 13.01.2026. У судове засідання 13.01.2026 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивачів [PERSON] 13.01.2026 звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 24 травня 2021 року споживче товариство «Будова-Арт» з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №1/239, предметом якого є відповідно до умов цього договору товариство приймає в асоційовані члени товариства. Пайовик при підписанні цього договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати. Пайовик зобов`язується прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань Товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство, з метою забезпечення Товариством будівництва Будинку за рахунок внесеного [PERSON] , а також прийняти на себе в розмірі Цільового внеску як частини витрат, пов?язаних з утриманням Товариства і реалізацією статутних цілей і завдань, на умовах цього Договору, а Товариство зобов?язується забезпечити будівництво Будинку, і, після здачі Будинку в експлуатацію, передати Пайовикові закріплений за ним Об?єкт. Розмір Частки, зазначений в пункті 2.1. цього Договору, є остаточним і включає в себе витрати Товариства на забезпечення будівництва Будинку та виконання всіх необхідних дій для завершення будівництва Будинку та здачі його в експлуатацію (Пай), а також, витрати на утримання Товариства та реалізацію їм заданих цілей і завдань (Цільовий Внесок), крім випадків, зазначених у п. 2.8. цього Договору. Відповідно до п.2.1 Договору Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов?язується внести Частку в розмірі еквівалентному 74 497,00 (Сімдесят чотири тисячі чотириста дев?яносто сім доларів 00 центів) доларів США, що на момент укладення Договору становить 2 047 191,00 (Два мільйона сорок сім тисяч сто дев?яносто одна гривня 00 копійок) гривень виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 27,4800 гривень за 1 долар США. Згідно п.4.2.1 Товариство зобов`язано забезпечити будівництво Будинку в строк - II квартал 2024 року. На виконання умов договору, позивачі сплатити внесок у розмірі 759 783,25 грн на рахунок СТ «Будова-Арт», про що свідчить квитанції надані позивачами. 22 січня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, в результаті чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Пунктом 5.2 Договору сторони передбачили, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1. цього Договору, Товариство зобов`язано повернути Пайовику всю суму Частки яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок Пайовика вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим Сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса. 16 квітня 2025 року [PERSON] та [PERSON] надіслала СТ «Будова-Арт» лист-заяву про добровільний вихід з товариства, розірвання договору та повернення паю у вигляді грошових коштів. Позивач стверджує, що відповідач не здійснив будівництво у строки передбачені договором, тобто у другому кварталі 2024 року, відповідач такі твердження не спростував. Тож, вбачається, що СТ «Будова-Арт» допустила порушення умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України обов`язковість договору є одним із фундаментів, на якому базується цивільне право. Уклавши договір, сторони набувають не лише суб`єктивні права, а і обов`язки, які вони мають виконувати. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 по справі № 295/3792/16 вказано, що враховуючи приписи ст. 651 ЦК України істотним порушенням умов договору є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. При цьому, Верховний Суд виснував, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. У зв`язку із невиконанням СТ «Будова-Арт» умов Договору позивачі були позбавлені того, чого очікували за договором - отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості, а тому наявні правові підстави для розірвання вказаного Договору. Позивачі просять стягнути з відповідача сплачену суму у розмірі 759 783,25 грн, сягнувши по 379 891,62 грн на користь кожного позивача. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Пункти 2.6, 3.1.5 та 5.2 Договору асоційованого членства визначають, що у випадку розірвання Договору через прострочення Відповідачем виконання п. 4.2.1 Договору, поверненню підлягає вся сума Частки, яка фактично була внесена Пайовиком у гривні, при цьому сума не індексується і на неї не нараховуються відсотки. Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню. Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, за якою зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України: відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що за частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, вимоги про стягнення грошових коштів, сплачених на виконання договору також підлягає задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам, тобто сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 8 016,18 грн, сплачений позивачами відповідно до квитанцій від 29.07.2025, тобто по 4 008,09 грн на користь кожного позивача.

Outcome: approved