Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

19.12.2025 року представник позивача АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, через підсистему Електронний суд, з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами: від 04.10.2019 №2001418856801 у сумі 50000 грн.; від 29.09.2020 №1001696569101 у сумі 15000 грн., також просить стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. Ухвалою суду 19.12.2025 справу призначено до розгляду. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву щодо визнання заявлених позовних вимог та розгляду справи у його відсутність. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутність осіб, що не з`явилися до судового засідання. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Судом встановлено, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитні договори: -04.10.2019 кредитний договір №2001418856801, за яким видано кредит: сума ліміту кредита -7500 грн.,яка в подальшому була збільшена до 50 000 грн.; строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку кожного разу продовжується, на такий самий строк, у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін; стандартна процентна ставка, розмір річних- 47,88% ; -29.09.2020 кредитний договір №1001696569101, за яким отримав кредит у сумі 15000 грн., строк кредиту 36 місяців; спосіб надання: видача готівкою через касу банку; розмір процентної ставки, річних - 0,01%; розмір комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості - 3,99%; Своїм підписом [PERSON] засвідчив погодження умов кредитування та узяв на себе зобов`язання з погашення кредитних коштів ануїтетними платежами. Натомість узяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідач виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка за розрахунками, наданими позивачем, станом на 13.09.2025 склала: -за кредитним договором від 04.10.2019 № 2001418856801 - 61923.20) грн., з яких: 39642.54 грн. - заборгованість за кредитом; 22280.66 грн. - заборгованість за процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; -за кредитним договором від 29.09.2020 № 1001696569101- 14228.46 грн., з яких: 6425.81 грн. - заборгованість за кредитом; 1.29 грн. - заборгованість за процентами; 7801.36 грн. - заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 13.09.2025 склала 76151.66 гривень, позивачем була направлена письмова вимога відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Отже, наразі між сторонами існує спір щодо стягнення зазначеної заборгованості у судовому порядку, при вирішенні якого суд враховує наступне. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Нормою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд вважає, що позовні вимоги АТ «Перший український міжнародний банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню в сумі 76151,66 грн., що заявлена позивачем. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитних договорів як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому вони є чинними і обов`язковими для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач порушив умови укладених кредитних договорів, оскільки належним чином не виконував свого зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредитів щомісячних платежів, вносив платежі в меншому розмірі та несвоєчасно, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має права вимагати в судовому порядку. На час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Розмір заборгованості за кредитними договорами підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, який суд вважає об`єктивним та таким, що узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні рішення. Сам розмір заборгованості відповідачем оспорений не був. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Крім цього, за змістом ст.141,142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 50% понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн., а інші 50% - повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного, та

Outcome: approved