Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. І.Стислий виклад позицій сторін: Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено ДОГОВІР №7737451 про надання споживчого кредиту за власного волевиявлення відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Таким чином, відповідачем укладено ДОГОВІР № 7737451 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024р. із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Згідно умов кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки, у розмірі 6000 грн. Кредит надається на споживчі (особисті) потреби шляхом перерахування Кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем не пізніше двох календарних днів від дати підписання договору. 27.11.2024 р. між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746) (далі - «Новий кредитор») та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Creditplus™) (ЄДРПОУ: 41078230), відповідно до чинного законодавства України, укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф (далі - «Договір факторингу»), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 25220 грн, із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 6000грн.; - заборгованість за відсотками становить 13860грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0,00 грн.; - заборгованість за пенею становить 5360грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 01 серпня 2025 року ухвалою Іванівського районного суду Одеської області відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін та призначено судове засідання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Згідно ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Відповідачка у встановлений судом строк не подала відзив на позовну заяву, проте надала письмові пояснення по справі та зазначила наступне. Сторона позивача обґрунтовуючи свої вимоги, вказали, що 30.03.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та мною було укладено кредитний договір №7737451. Дана обставина відповідачкою не оспорюється, оскільки нею дійсно був отриманий вищевказаний кредит для особистих потреб, на споживчі цілі. При цьому вона вчасно не мала змоги здійснити повернення кредиту у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та перебуванням у декретній відпустці. Представник позивача просить суд стягнути заборгованість у розмірі 25220,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн., по процентам в розмірі 13860,00 грн. та пенею у розмірі 5360,00 грн. Разом з тим, відповідачка не погоджується з нарахованими відсотками та пенею, та просить задовольнити позов в цій частині частково. Разом з тим, відповідачка не погоджується із позивачем щодо розміру заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 13860,00 грн. Правовідносини, які виникли між первісним кредитором та нею за договором №7737451 від 30.03.2024 року регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною 5 - «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.». Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %». При цьому, перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Так як договір №7737451 укладений 30.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5 щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%, тому його умови щодо встановлення денної процентної ставки мають відповідати ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка вступила в дію з 24.12.2023. Як вказано вище, що пунктом 1.5.1 договору №7737451 від 30.03.2024 року передбачена денна процентна ставка, яка складає 2,20%, що не відповідає та суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, умови п. 1.5.1 договору №7737451 від 30.03.2024 року про визначення денної процентної ставки у розмірі 2,20% є нікчемними. Звертаю увагу суду на те, що нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але вважаю, що в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів у вказаному договорі є неузгодженими. З урахуванням нікчемності пунктів договору №7737451, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «»Про споживче кредитування», я вважаю, що відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач нараховував відсотки з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року 13,5 %; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року 13,0 %. Період розрахунку: з 30.03.2024 року по 25.04.2024 року - 27 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 14,500% (процентна ставка) / 100% ? 27 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 64,18 грн. Період розрахунку: з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року - 49 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 13,500% (процентна ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 108,44 грн. Період розрахунку: з 14.06.2024 року по 26.11.2024 року - 166 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 13,000% (процентна ставка) / 100% ? 166 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 353,77 грн. Тобто разом до стягнення відсотків у період з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року, розрахованими у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України становить 526,39 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 5360,00 грн, то просить також відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а саме п. 18. Законодавцем унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідачка просить суд позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до неї, [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково, а саме в розмірі 6000,00 грн, що становить тіло кредиту та розмірі 526,39 грн відсотків, які розраховані у відповідності до ст.1048 ЦК України разом 6526,39 грн. Справу розглядати у її відсутність. Сторона позивача ознайомившись з поясненнями відповідачки надали додаткові пояснення та зазначили наступне. Представник позивача посилався на укладення договору у електронній формі та підписання договору між первісним кредитором та відповідачем. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав належним чином надавши позичальнику у користування кредитні кошти, а Позичальник в свою чергу порушив умови договору, допустив прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами, у зв`язку з чим Позивач був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Порядок нарахування процентів, їх економічна сутність, база для розрахунку, а також порядок зміни процентної ставки передбачені розділом 3 Договору. На підтвердження законності та обґрунтованості нарахованої заборгованості, позивачем до позовної заяви було додано розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7737451 від 30.03.2024, який був сформований та підписаний первісним кредитором за період з 30.03.2024 по 26.11.2024 року та у сукупності з умовами договору підтверджує законність і обґрунтованість нарахування заборгованості. Отже, згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7737451 від 30.03.2024 заборгованість відповідача станом на 26.11.2024 становить 25 220,00 грн. Відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, відповідач суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо доводів відповідача, що нарахування пені є незаконним. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 30.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено ДОГОВІР №7737451 про надання споживчого кредиту. В зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань у відповідачки перед кредитодавцем виникла заборгованість. 27.11.2024 р. між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746) (далі - «Новий кредитор») та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Creditplus™) (ЄДРПОУ: 41078230), відповідно до чинного законодавства України, укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф (далі - «Договір факторингу»), а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, яка становить 25220,0 грн, із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 6000,0грн.; - заборгованість за відсотками становить 13860,0грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0,00 грн.; - заборгованість за пенею становить 5360,0грн. Факт укладення ДОГОВОРУ №7737451, отримання кредитних коштів у розмірі 6000 гривень відповідачка [PERSON] не оспорює та визнає, тому зазначена обставина доказуванню не потребує та приймається судом. Також відповідачкою не оспорюється та обставина, що вона не повернула кредитні кошти в розмірі 6000 гривень. Аналізуючи посилання відповідачки щодо розміру заборгованості по відсоткам суд зазначає наступне. Згідно п.1.3 ДОГОВОРУ №7737451 сума кредиту складає 6000,00 грн., п.1.4 - строк кредитування 360 днів, п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується в межах строку кредитування. Правовідносини, які виникли між первісним кредитором та [PERSON] за договором №7737451 від 30.03.2024 року регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною 5 - «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.». Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %». Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Так як договір №7737451 укладений 30.03.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5 щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%, тому його умови щодо встановлення денної процентної ставки мають відповідати ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка вступила в дію з 24.12.2023. Як вказано вище, що пунктом 1.5.1 договору №7737451 від 30.03.2024 року передбачена денна процентна ставка, яка складає 2,20%, що не відповідає та суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним. Частиною 1 статті 27 ЦК України визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Водночас ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Така позиція сформована Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23, суд вказав, що:«нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (аb initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ірso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (egra omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ех officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах». Отже, умови п. 1.5.1 договору №7737451 від 30.03.2024 року про визначення денної процентної ставки у розмірі 2,20% є нікчемними. Суд погоджується із позицією відповідача що нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, та в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів у вказаному договорі є неузгодженими. З урахуванням нікчемності пунктів договору №7737451, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до положень ч.1 ст.1048 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Відповідачка в свою чергу заперечуючи вимогу про розмір заборгованості за відсотками надала свій контр розрахунок заборгованості за відсотками враховуючи облікову ставку НБУ. Суд, дослідивши наданий відповідачкою розрахунок вважає його обґрунтованим та приймає його. Згідно позовної заяви позивач нараховував відсотки з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року. З інформації, опублікованої на офіційному сайті НБУ, слідує, що в 2024 році розмір облікової ставки (% річних) становив: з 15.03.2024 року по 25.04.2024 року 14,5 %; з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року 13,5 %; з 14.06.2024 року по 12.12.2024 року 13,0 %. Період розрахунку: з 30.03.2024 року по 25.04.2024 року - 27 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 14,500% (процентна ставка) / 100% ? 27 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 64,18 грн. Період розрахунку: з 26.04.2024 року по 13.06.2024 року - 49 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 13,500% (процентна ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 108,44 грн. Період розрахунку: з 14.06.2024 року по 26.11.2024 року - 166 днів [Проценти] = 6 000,00 грн (сума боргу) ? 13,000% (процентна ставка) / 100% ? 166 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 353,77 грн. Тобто заборгованість за відсотками у період з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року, розрахованими у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України становить 526,39 грн. Суд, не бере до уваги доводи сторони позивача у відповіді на відзив, що відповідачем було укладено Договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків, оскільки позивач не привів умови кредитного договору до відповідності Закону України "Про споживче кредитування" в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,50 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Умови кредитного договору, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними. Такими пунктами є п.п. 1.5.1 кредитного договору, а також Графіку платежів до кредитного договору. Дані пункти є нікчемними в силу приписів ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування". Також встановлено та такою що визнається і не оспорюється є та обставина, що 27.11.2024 р. між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ: 42649746) (далі - «Новий кредитор») та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Creditplus™) (ЄДРПОУ: 41078230), відповідно до чинного законодавства України, укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд, визнавши нікчемність вказаного пункту договору в частині встановлення денної процентної ставки у розмірі 2,20%, не застосовує нарахування процентів за користування кредитом виходячи з розміру максимальної процентної ставки 1%, встановленого Законом України «Про споживче кредитування», оскільки в силу нікчемності вказаних умов пункту 1.4.1договору, проценти є неузгодженими, а отже, не підлягають нарахуванню та стягненню. В той же час суд враховую ту обставину, що стороною відповідача визнається обов`язок зі сплати процентів в порядку положень ч.1 ст.1048, ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України, щодо нарахування процентів на рівні облікової ставки НБУ та вважає контр розрахунок заборгованості відповідача правильним. Тому враховуючи вищезазначене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентам підлягають частковому задоволенню, а саме. Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6000,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13860,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості по процентам за ставкою НБУ заборгованість відповідача перед позивачем за період з 30.03.2024 року по 26.11.2024 року, розрахованими у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України становить 526,39 грн. Отже до задоволення підлягає заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 6526,39 грн (6000,00 грн + 526,39 грн). Стосовно вимоги про стягнення пені у розмірі 5360,0 грн суд зазначає наступне. У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Згідно з п.18. «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки пені в сумі 5360,0 грн. слід відмовити. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 6526,39 грн. у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. V. Розподіл судових витрат: Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжним документом, доданим до матеріалів справи. З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 6526,39 грн, що становить 25,9 % від ціни позову (25220,00 грн). Судовий збір за подачу позову було сплачено позивачем 2422,40 грн, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 627.40 грн, виходячи з розрахунку: (2422,40 х 25,9 % = 627,40 грн). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно п.3 ч.12 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Сторона позивача клопотала про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000.0 гривень та на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, надали договір про надання правничої допомоги та акт про надання юридичної допомоги, яким згідно умов договору підтверджується факт надання послуг, а саме сторони по договору підтверджують, що жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу наданих послуг в цілому один до одного не мають. Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, суд виходить з такого з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на загальну суму 6526,39 грн, що становить 25,9 % від ціни позову (25220,00 грн). Розмір правової допомоги сторони позивача становить 6 000,00 грн. Про невідповідність такого розміру сторона відповідача не заявляла, клопотання щодо його зменшення не подавала тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1554,00 грн, виходячи з розрахунку: (6000,00 х 25,9 % = 1554,00 грн).

Outcome: partial