Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

В провадженні Лугинського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 170028,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 09.07.2020 року близько 10.30 год. за адресою: Житомирська область, Лугинський район, с. Запілля відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ЗІЛ», р.н. [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної ДТП, пішохід [PERSON] від отриманих травм помер. 09.07.2020 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12002006020000112 з кваліфікацією по ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №281/181/21 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19.01.2021 року [PERSON] дружина загиблого в ДТП [PERSON] звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та подала заяву на виплату страхового відшкодування (регламентна виплата). Відповідно до наказу МТСБУ від 14.09.2022 року № 3/8581 [PERSON] , представнику за довіреністю [PERSON] , було виплачено відшкодування в розмірі 170028,00 грн. Таким чином, позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентною виплатою в зазначеному розмірі, а отже відповідач як особа, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність якого застрахована не була, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду в розмірі 170028,00 грн. Ухвалою суду від 01.10.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 29.10.2025 року. Ухвалою від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являється, про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом скерування судових повідомлень за місцем реєстрації останнього, що підтверджується поштовим повідомленням та конвертом, який повернувся без вручення адресату. Відзиву на позовну заяву, інших заяв чи клопотань до суду не надійшло. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає [PERSON] належним чином повідомленим про розгляд справи. У зв`язку із зазначеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області № 281/181/21 від 03.10.2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до зазначеного вироку суду, 09.07.2020 року близько 10.20 год., проїжджаючи ділянку проїзної частини вулиці Центральної в с. Запілля, Лугинського (на даний час - Коростенського) району, Житомирської області, [PERSON] своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, заподіяв потерпілому [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09.07.2020 року, є встановленим та не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 19.01.2021 року представник потерпілої [PERSON] адвокат Мелех Д.О. надіслав до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.07.2020 року, довідки про причину смерті від 09.07.2020 року та відповіді НПУ, [PERSON] помер [INFO] на місці ДТП. [PERSON] є дружиною потерпілого [PERSON] , була зареєстрована та проживала з ним на момент смерті, знаходилася на його утриманні. Також [PERSON] була визнана потерпілою у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 25.09.1982 року, копією довідки про склад сім`ї № 819 від 14.07.2020 року, копією обвинувального акту від 30.03.2021 року, копією довідки № 820 від 14.07.2020 року. Відповідно до копій наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3/8518 від 14.09.2022 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] », довідки № 1 від 13.09.2022 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжної інструкції № 933868 від 16.09.2022 року, на рахунок представника потерпілої [PERSON] адвоката Мелеха Д.О. сплачено 170028,00 грн. за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] було надіслане повідомлення № 3-01-б/4439 від 08.02.2021 року про відшкодування шкоди потерпілому та необхідність повідомити МТСБУ про наявність чинного на дату ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та про вже здійснені взаєморозрахунки з учасниками ДТП. Повідомлено про те, що МТСБУ після сплати відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу. Також [PERSON] 11.04.2024 року була надіслана та вручена особисто вимога № 67 від 08.04.2024 року про компенсацію витрат МТСБУ в порядку регресу в розмірі 170028,00 грн. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходиться в такому транспортному засобі. Згідно із п.п. 27.1. та 27.2. ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На підставі ст. 1191 ЦК України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За правилами ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проаналізувавши матеріали справи та вимоги законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій стороні у ДТП, позивач набув право вимоги у порядку регресу до відповідача, як особи винної у виникненні пригоди та який не застрахував своєї цивільно-правової відповідальності. Так само, судом встановлено, що заявлена позивачем ціна позову є обґрунтованою, оскільки складається із фактично понесених позивачем витрат пов`язаних із відшкодуванням збитків спричинених відповідачем. Крім цього, відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомленим про існування даного судового спору, не повідомив свого ставлення до заявлених до нього вимог та не надав докази, які б спростовували позицію відповідача, що позбавляє суд можливості дійти іншого висновку. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 3028,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved