Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору постачання транспортного засобу з Європи на замовлення від 22.05.2024, стягнення коштів в розмірі 9 000 доларів США, які сплачені за договором, стягнення 3 % річних від простроченої суми у розмірі 270 доларів США, а також моральної шкоди в сумі 50 000 грн (а.с.1-10). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладено договір постачання транспортного засобу з Європи, за умовами якого відповідач зобов`язалася здійснити пошук та підбір на території Європи транспортного засобу. За умовами договору відповідачу спочатку було сплачено внесок у розмірі 2 000,00 доларів США, надалі 7 000,00 доларів США. Після оплати повної суми коштів [PERSON] перестала виходити на зв`язок, на письмові звернення не відповідала, кошти не повернула. Ураховуючи, що відповідач не приступила до виконання своїх зобов`язань за договором, сплачені кошти не повернула, а тому договір постачання транспортного засобу підлягає розірванню. Через бездіяльність відповідача, привласнення коштів, він не може спокійно жити, постійні переживання спричинили погіршення сну, змінився спосіб життя, а тому просить відшкодувати заподіяну моральну шкоду. Крім того, просить застосувати ст.625 ЦК України та стягнути 3% річних від простроченої суми у розмірі 270 доларів США. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 15.07.2025 залишив позов без руху, оскільки поданий з порушенням вимог ст.177 ЦПК України. У встановлений строк позивачем виправлено недоліки. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 28.07.2025 відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольними ухвалами суду від 02.09.2025 та 06.10.2025 відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 04.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 23.12.2025 відклав розгляд справи у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку відповідно до ст.131 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 15.01.2026 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 22.05.2024 між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір постачання транспортного засобу з Європи на замовлення, за умовами якого замовник доручає та зобов`язується сплатити замовлення, а виконавець приймає на себе зобов`язання з пошуку та підбору на території Європи транспортного засобу, зазначеного в заявці на підбір транспортного засобу і акті погодження вибору транспортного засобу, придбанні і доставці транспортного засобу у стані, комплектації, VIN та підсумковою вартістю, зазначеною в акті погодження купівлі транспортного засобу, необхідне митне оформлення для випуску транспортного засобу у вільний обіг на території України та передачі транспортного засобу замовнику (а.с.10-12). Відповідно до п. 2.1 договору строк повного виконання доручення з 22.05.2024. Пунктом 3.1.1 договору встановлено, що замовник сплачує гарантійний внесок у розмірі 2 000 доларів США, який зараховується як часткова сплата вартості купівлі транспортного засобу та послуг виконавця. Підбір ведеться в періодичному контакті з замовником, відправкою йому не менше трьох різних варіантів замовлення-пропозицій з фотографіями, аукціонних листів, таблиць статистики цін останніх продажів в Європі аналогічних транспортних засобів. У процесі пошуку сторони узгодили марку «Toyota», модель «RAV4», рік випуску «2008-2010», колір «темний», об`єм двигуна «бензин», КПП механіка. Згідно п. 3.1.2 у день підписання сторонами акта погодження вибору транспортного засобу замовник отримує рахунок та оплачує (за погодженням сторін) вартість транспортного засобу, зазначеної в акті, до якої входить гарантійний внесок за п. 3.1.1 договору. Виконавець повідомляє замовнику передбачувану дату отримання замовлення з ПТС та іншими документами з митного терміналу до СПб. Відповідно до пунктів 3.2-3.4 договору постачальник доставляє замовлення на митний термінал, отримує необхідні документи і здійснює із замовником остаточний розрахунок за фактичними платежами, пов`язаний із зміною курсу валют, різних зборів, комісій, зміною митних платежів та ведення нових сертифікатів (якщо вони мали місце), т.п. У строк не пізніше 1 дня після випуску замовлення з митного терміналу України в м. Чернігів замовник зобов`язується укласти з виконавцем договір купівлі-продажу або прийняти замовлення акту приймання-передачі. Сторони встановили, що за фактом укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу або підписання сторонами акту приймання-передачі цей договір буде кваліфікований як виконаний належним чином. Згідно з п. 4.1 сторони встановили, що доручення замовника вважається виконаним виконавцем належним чином у разі, якщо доставлений транспортний засіб відповідає акту узгодження купівлі транспортного засобу та переданий у технічно справному і придатному до експлуатації стані з урахуванням його нормального зносу, за відсутності неузгоджених сторонами пошкоджень. 01.08.2024 на рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 9 000,00 доларів США (а.с.13). 11.02.2025 та 04.03.2025 [PERSON] направив на адресу ФОП [PERSON] претензії щодо невиконання зобов`язання за договором постачання транспортного засобу з Європи від 22.05.2024 (а.с.14), які отримані 05.03.2025 (а.с.93-96, 98-99). Відповідно розрахунку позивача 3 % річних розраховані за період з 13.03.2025 до 11.01.2026, за 305 днів та становлять 225,62 доларів США (а.с.91-92). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідності до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до чч.1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 липня 2014 року в справі N 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі N 308/3824/16-ц, про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня, зазначивши, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі N 14-134цс18. Викладені обставини, у сукупності із неповідомлення виконавцем замовника про наявність будь-яких обставин, які заважають виконати договір у повному обсязі та в обумовлені строки, дають підстави стверджувати про істотне порушення виконавцем умов вищенаведеного договору. Ураховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором постачання транспортного засобу, на вимогу позивача сплачені ним кошти не повернула, суд вважає за необхідне розірвати договір постачання транспортного засобу з Європи на замовлення, укладений 22.05.2024 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] та стягнути з ФОП [PERSON] 9 000,00 доларів США, що на день ухвалення рішення 15.01.2026 за офіційним курсом НБУ (43,1236) у гривневому еквіваленті становить 388 112,40 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Отже, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. Спірний договір не містить строку поставки транспортного засобу. Позивач направив вимогу відповідачу, яка ним отримана 05.03.2025. Відповідач протягом семиденного строку з моменту отримання вимоги не виконав умови договору та не повернув позивачу грошові кошти, тому з відповідача на користь позивача за період з 13.03.2025 до 11.01.2026 підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми у розмірі 225,62 доларів США (9000х3%х305), що на день ухвалення рішення 15.01.2026 за офіційним курсом НБУ (43,1236) у гривневому еквіваленті становить 9 729,55 грн. З огляду на зазначене, а також ураховуючи, що позивач не зменшував розмір позовних вимоги у цій частині позову (270 доларів США), тому вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступного. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом із тим позивач зобов`язаний довести суду в чому саме полягають його моральні страждання в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач мотивував її тим, що через постійні переживання у нього погіршився сон, змінився спосіб життя, адже він залишився без автомобіля. Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань спричинило йому психологічні страждання. У справі не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, також договором не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення зобовязання, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині моральної шкоди є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за вимоги про розірвання договору та стягнення коштів, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4 971,78 грн ((9000 доларів СШАх41,7842)х1%=3 760,58+1211,20). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди та 3% річних в сумі 1 211,20 грн (а.с.28). Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 186,33 грн (9427,35 х1211,20/61281,73). На підставі викладеного та

Outcome: partial