Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 24 вересня 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 травня 2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z06.00204.005281971. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 74 999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 20 травня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до графіку щомісячних платежів. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальниці. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Z06.00204.005281971 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». 26 липня 2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-38/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Z06.00204.005281971 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 158 128,87 грн., що складається з: 65 351,62 грн. сума заборгованості за кредитом; 42 809,95 грн. сума заборгованості за процентами та 49 967,30 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Враховуючи наведене, а також те, що на теперішній час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач просить стягнути з останньої заборгованість у розмірі 158 128,87 грн. та понесені судові витрати. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. 25 вересня 2025 року до суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 25 вересня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Представник позивача надав до суду заяву, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, причин не явки суду не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що 20 травня 2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z06.00204.005281971. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 74 999,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) терміном до 20 травня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,0% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до графіку щомісячних платежів.. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши Відповідачу грошові кошти у розмірі 74 999,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку останнього. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Z06.00204.005281971 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна». 26 липня 2023 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-38/23, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № Z06.00204.005281971 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 158 128,87 грн., що складається з: 65 351,62 грн. сума заборгованості за кредитом; 42 809,95 грн. сума заборгованості за процентами та 49 967,30 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У частині 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у цьому випадку Відповідачка, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд встановив, що відповідачці у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності були надані кредитні кошти. Кредитор виконав свої зобов`язання згідно з умовами договору, надавши грошові кошти позичальнику. Однак, відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.00204.005281971 від 20 травня 2019 року, розмір заборгованості відповідачки становить 158 128,87 грн., що складається з: 65 351,62 грн. сума заборгованості за кредитом; 42 809,95 грн. сума заборгованості за процентами та 49 967,30 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Суд встановив, що відповідачка прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 158 128,87 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Щодо стягнення коштів за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., яку підтверджує договір № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; актом приймання-передачі наданих послуг №56 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року, відповідно до якого загальна сума витрат щодо надання юридичних послуг професійної правничої допомоги у справі становить 10 000, грн.; витяг з реєстру № 1 до акту прийому-передачі наданих послуг №56 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, виданим Руденку Костянтину Васильовичу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial