Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 21.08.2024р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, разом вони не живуть, участі у вихованні дитини не приймає. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. На даний час позивачка проживає окремо від відповідача. Їх дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Вона самотужки виховує та піклується про дитину. Відповідач самоусунувся від свого обов`язку щодо її виховання та матеріального утримання. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати позивачці допомоги на утримання дитини та неї, як матері, вона вимушена звернутися до суду за допомогою. Відповідач матеріально спроможний надавати таку допомогу. Він фізично здоровий, працездатний. Позивачка на даний час не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. На підставі викладеного, [PERSON] просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 18 років, тобто до [INFO] включно; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, а саме до [INFO] включно у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше прожиткового мінімуму для працездатної особи. В судові засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення яких були сповіщені своєчасно, належним чином, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, надає згоду на постановлення заочного рішення. В судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином, за адресою, зареєстрованою в установленому законом порядку, однак до суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив від відповідача не надходив. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 21.08.2024р. між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб Доброславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №143, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджено довідкою Курісовської сільської ради Березівського району Одеської області №808 від 15.10.2025р. Вимог про визначення місця проживання дитини та поділ майна не заявлено. Стосовно вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.3 ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення для справи. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дитини, суд враховує, що обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини лежить на обох батьках, враховує вік дитини, працездатний вік позивача і відповідача, відсутність заперечень зі сторони відповідача, а також встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. При цьому суд вважає, що стягнення аліментів у запропонованому позивачем розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне. Дитина [PERSON] , [INFO] , не досяг трирічного віку. Згідно ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.ч.2, 4, 6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років, суд вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу відповідача, є розумним та справедливим. Водночас, розмір аліментів визначається індивідуально, виходячи з потреб того, хто потребує утримання, та можливостей платника, а поняття прожиткового мінімуму для працездатної особи не застосовується в обов`язковому порядку у даній категорії справ. Позивачкою жодним чином не доведено необхідність визначення розміру аліментів на утримання в розмірі не менше прожиткового мінімуму працездатної особи, тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України. Так під час звернення із вказаним позовом до суду позивач сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу (1211.20 грн.), які відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Так, На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачі при пред`явлені позову про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини підлягає стягненню з відповідача на користь держави (по 1211.20 грн. за кожну вимогу).

Outcome: partial