Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11.09.2011 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис 56. У вказаному шлюбі у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 06.11.2023 року у справі № 597/1485/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач проживає разом з синами. Постановою державного виконавця Борщівського відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Західного МУ МЮ Чокана Б.С від 02.01.2024 року ВП № 73698956 відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] починаючи з 28.11.2023 року. Позивач зазначає, що відповідач працює в INTER-MAG MAGDALENA ANDRZEJEWSKA, що знаходиться на території Республіки Польща і отримує заробітну плату в розмірі близько 5-6 тисяч злотих, що в перерахунку на грошову одиницю України гривню становить близько 50-60 тисяч гривень. При цьому відповідач, не маючи в Україні офіційного заробітку, сплачує аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від середньої заробітної плати в Тернопільській області, у якій зареєстрований, що становить 4000 гривень. На даний час витрати для належного утримання та виховання дітей збільшилися в порівнянні з тим розміром та способом стягнення аліментів, який був раніше встановлений судовим наказом. Розмір аліментів, які отримує позивач не відповідає навіть розміру прожиткового мінімуму для віку їх з відповідачем дітей. Позивач просить також врахувати загальновідому обставину, яка не потребує доказування про зріст рівня споживчих цін і життя в Україні. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначений судовим наказом Заліщицького районного суду Тернопільської області від 05.12.2023 року у справі № 597/2106/23, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду по даній справі законної сили. Ухвалою судді Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07.10.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 15.01.2025 Заліщицьким районним судом ухвалено заочне рішення у справі № 597/1360/24, яким позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру задоволено. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.04.2025 року заочне рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.01.2025 року у справі № 597/1360/24 скасовано та призначено справу до відкритого підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову у зв`язку з недоведеність позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд встановив таке. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2011 року, який розірвано рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 06.11.2023 року у справі № 597/1485/23. У шлюбі у сторін народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10.04.2012 року та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.01.2014 року. Згідно витягу № 345 від 24.11.2023 року позивач проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживають сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Заліщицького районного суду Тернопільської області № 597/2106/23 від 05.12.2023 року призначено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів щомісячного доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.11.2023 року. 02.01.2024 року Борщівським відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Західного МУ МЮ відкрито виконавче провадження ВП №73698956 з примусового виконання вищевказаного судового наказу. Згідно довідки Бедриківського старостинського округу Заліщицької міської ради №19-15/1/2393 від 24.03.2025 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 08.09.2016 року дійсно не працює. Підстава: трудова книжка [NUMBER] . За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частинах першій, другій, п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Виходячи зі змісту частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Згідно з статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22, від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу стягнення або розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно з ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, поставивши перед судом питання про збільшення розміру раніше присуджених аліментів, позивачу належало доводити передусім наявність у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України. Однак, пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, також не підтвердила документально факт офіційного працевлаштування відповідача та інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для стягнення з відповідача аліментів в сумі по 5000,00 грн. на кожну дитину. Разом з тим, зважаючи на встановлені судом обставини, потреби дітей у належному утриманні, суд вважає наявними підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей та збільшення їх розміру. В свою чергу відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів у спосіб, про який просить позивач та у більшому розмірі, у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. За встановлених обставин, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виснував, що позов про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру підлягає частковому задоволенню. Визначаючись щодо зміненого розміру аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, рівність даного обов`язку батьків, реальні та розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, а також, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд констатує наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначених судовим наказом №597/2106/23 від 05.12.2023 та вважає за необхідне постановити стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3512,00 грн. щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вражає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial