Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Згідно заяви [PERSON] її брат [PERSON] проходив службу у ЗСУ з 20.01.2025 року. 30.05.2025 року [INFO] її було повідомлено про те, що її брат, мужньо виконавши свій обов`язок в бою за Україну, зник безвісти в ході виконання бойового завдання в районі населеного пункту Тьоткіно Курської області російської федерації. На початку жовтня 2025 року заявниця звернулася до Млинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо державної реєстрації смерті брата. У вищевказаному відділі їй повідомили про те, що сповіщення про зникнення безвісти [PERSON] не є належним документом для реєстрації його смерті. Заявниця вважає, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті брата [PERSON] є рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, [PERSON] вказує, що метою подання заяви про оголошення її брата померлим є визначення правової долі його спадкового майна. Так, заявниця є єдиною спадкоємицею його майна. Посилаючись на норми чинного цивільного законодавства України заявниця [PERSON] просить оголосити її брата [PERSON] померлим. 05.12.2026 року по даній цивільній справі було відкрито окреме провадження(а.с.59). Заявник [PERSON] та представник адвокат Садовий М.В. під час розгляду справи по суті просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Млинівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції просить розглянути справу у їх відсутність (а.с.68). Демидівська селищна рада Дубенського району Рівненської області як заінтересована особа в даній цивільній справі не заперечує щодо задоволення заяви та просить її розглянути у відсутність їх представника(а.с.69). Дослідивши докази, встановивши фактичні обставини справа та зміст правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. Згідно інформації посадових осіб Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області та інших досліджених судом документів, заявниця [PERSON] зареєстрована за місцем проживання та постійно проживає в [ADDRESS] (а.с.5-7). Дослідивши копії свідоцтв про народження та копію свідоцтва про одруження суд встановив, що заявниця [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою(а.с.8-10). Батьки заявниці [PERSON] та її брата [PERSON] померли(а.с.11,12). Згідно досліджених письмових доказів, [PERSON] є власником нерухомого майна(а.с.46-50) Таким чином, вищевказані фактичні обставини підтверджують, що заявниця [PERSON] є належною особою щодо її правомочності із зверненням до суду про оголошення свого брата померлим. Також, [PERSON] як сестра [PERSON] , може бути ймовірним спадкоємцем на належне її брату майно. Норми ст.306 ЦПК України вказують, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Заявниця [PERSON] отримала із [INFO] письмове сповіщення сім`ї №2/325 від 30.05.2025 року. Так, згідно сповіщення, її брат солдат [PERSON] , [INFO] , військовослужбовець військової частини [NUMBER] , мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, 07.05.2025 року, в ході виконання бойового завдання, зник безвісти в районі населеного Тьоткіно Курської області російської федерації(а.с.13). Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] ( по стройовій частині) №151 від 08.05.2025 року, визнано таким, що зник безвісти під час бойових дій при захисті Батьківщини ( не повернувся після виконання бойового завдання), солдата [PERSON] (а.с.23). Згідно висновків службового розслідування у в/ч [NUMBER] від 29.07.2026 року солдата [PERSON] визнано зниклим безвісти з особистою зброєю з 07.05.2025 року(а.с.14). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (сформованого Міністерством внутрішніх справ) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зник на території бойових дій. Дата набуття статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин 07.07.2025 року(а.с.35). За інформацією Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин встановлено наступне. Так, станом на листопад 2025 року інформація про [PERSON] відсутня, відомостей про перебування його в державі агресора як військовополоненого немає (а.с.36,37). В результаті проведення оперативно-розшукових заходів в рамках кримінального провадження за ч.1 ст.115 КК України (умисне вбивство) місцезнаходження [PERSON] встановити працівникам поліції не вдалося (а.с.37). Судом досліджено і інші письмові докази, які підтверджують факт того, що [PERSON] зник безвісти під час воєнних дій та місцезнаходження його невідоме(а.с.39-41). У відповідності до ст..44 ЦК України, нотаріусом вжито заходів щодо встановлення опіки над майном [PERSON] , як особи зниклої безвісти за особливих обставин(а.с.42-44). Таким чином, суд робить висновок про те, що на протязі більше восьми місяців( з 07.05.2025 року по теперішній час) відносно [PERSON] , який зник безвісти під час бойових дій, відсутні будь-які відомості про місце його перебування. Норми ч.2 ст. 46 ЦК України вказують, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй Постанові від 11.12.2024 року (справа N 755/11021/22) Велика Палата Верховного суду зробила висновок про те, що ч. 2 ст. 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду також наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого ч.2 ст. 46 ЦК України ("з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців"), після слів "шести місяців" завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec (2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Норми ч.2 ст.308 ЦПК України вказують, що після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна. Норми ч.3 ст.46 ЦК України вказують, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Норми ч.1 ст.47 ЦК вказують, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved