Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Краєвську І.М. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Позовна заява обґрунтована тим, що 20.12.2014 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені у 2017 році, коли відповідач вигнав з квартири позивачку, яка на той момент булла його дружиною з малолітньою дитиною. Офіційно шлюб було розірвано рішенням Хортицького районного суму м. Запоріжжя від 30 липня 2018 року. При розірванні шлюбу суперечок щодо проживання дитини не виникало. [PERSON] з 2017 року проживає з матір`ю і батько не намагався спілкуватися з донькою та не приймає участі у її вихованні. 02.02.2018 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/6173/17 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Станом на 26.06.2025 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 18 137 грн. 50 коп. Позивач стверджує, що Відповідач неодноразово вдавався до маніпуляцій з метою ухилення від сплати аліментів, зазвичай коли Позивачці були потрібні дозвільні документи від обох батьків. Відповідач вимагав відмовлятися від вимоги по сплаті аліментів в замін на його згоду (дозвіл). Останній раз до таких маніпуляцій Відповідач вдався у серпні 2024 року, коли потрібен був дозвіл обох батьків, для того щоб змінити місце реєстрації неповнолітньої [PERSON] . Відповідач надав свою згоду взамін на те, що Позивачка забере заяву про стягнення аліментів та відносно нього виконавче провадження буде закрите. Позивач вказує, що [PERSON] не бачила свого рідного батька близько вісьмох років з того моменту, коли батько вигнав її з матір`ю з квартири. [PERSON] не цікавиться життям дочки навіть у телефонному режимі. Не приймає участь у її житті та розвитку. [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] , теперішнього чоловіка позивачки, до якого звертається «тато [PERSON] ». Батько неповнолітньої, [PERSON] за час навчання доньки жодного разу не з`явився в школі, батьківські збори не відвідував, шкільним життям [PERSON] не цікавився, не брав участі у вихованні дитини. Наразі [PERSON] , проживає разом з матір`ю, вітчимом, братом та сестрою. Батьківські обов`язки стосовно рідної доньки виконує лише матір. Утримує та бере участь у вихованні дитини чоловік Позивачки - [PERSON] , оскільки рідний батько [PERSON] від виконання своїх обов`язків ухиляється. Таким чином, Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, що є окремою, самостійною та достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Посилаючись на викладені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 11.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, визначено час та місце проведення підготовчого судового засідання у справі. 26.11.2025 в судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] надала суду оригінал акту обстеження умов проживання від 24.11.2025. Ухвалою суду від 26.11.2025 задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків та закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] жодного разу до суду не прибув, причин неявки суду не повідомив, викликався за адресою реєстрації місця проживання шляхом направлення судової повістки. Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Заяви та клопотання від відповідача не надходили. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні надала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , позов підтримала. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби запорізького міського управління юстиції 09.07.2015 складено відповідний актовий запис №761. Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.07.2018 у справі №336/782/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 02.02.2018 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/6173/17 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, утримання її до досягнення дитиною трирічного віку задоволено. Зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти (аліменти) на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей встановленого віку, починаючи з 01.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття. При примусовому виконанні зазначеного судового рішення 26.05.2025 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шаровим В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER]. 26.06.2025 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шаровим В.М. винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП [NUMBER] у зв`язку із заборгованістю у розмірі 18137,50 грн. 10.08.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить витяг щодо актового запису про шлюб №527 з «Дії» та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №219 «Сонячний зайчик» при Департаменті освіти і науки територіального відділу освіти Комунарського району Запорізької міської ради від 31.05.2019 №27, батько [PERSON] , [INFO] , [PERSON] участь у вихованні дитини не приймав. Не приводив і не забирав дитину з садочка; виховні заходи: батьківські збори, святкові ранки - не відвідував. Розумовим, психофізіологічним, фізичним станом дитини не цікавився. Відповідно до довідки від 18.07.2025 №01-09/100 Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №150 «Маяк» Запорізької міської ради, [PERSON] відвідувала ДНЗ «Маяк», групу Ромашка з 05.11.2019 до 31.05.2021. Під час відвідування дитиною дошкільного закладу, батько [PERSON] , участь у вихованні та зростанні дитини не приймав (батьківські збори не відвідував, дитину в закладне приводив та не забирав). Відповідно до листа про надання інформації від 25.07.2025 р №428/01-07 наданого Комунальним некомерційним підприємством «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом педіатричної служби підприємства з народження. На профілактичні огляди та у випадках гострих захворювань, дитину до амбулаторії супроводжує мати - [PERSON] , яка виконує рекомендації та призначення лікарів вчасно та в повному обсязі. Відповідно до довідки від 17.07.2025 рок №-1-22/133 виданої Запорізькою гімназією №70 Запорізької міської ради, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 5В класі. Батько неповнолітньої, [PERSON] за час навчання доньки жодного разу не з`явився в школі, батьківські збори не відвідував, шкільним життям [PERSON] не цікавився, не брав участі у вихованні дитини. [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками №50 від 29.07.2024 та №37 від 14.07.2025 про склад сім`ї. Судом досліджено акт обстеження умов проживання від 24.11.2025, наданий відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, згідно з яким проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою знаходиться приватний будинок з присадибною ділянкою, який складається з чотирьох кімнат, кухні, коридору та сумісного санвузла. Умови проживання добрі, в приміщеннях зроблений сучасний ремонт, кімнати об лаштовані сучасними меблями, кухня мебльована, продукти харчування в наявності. В помешканні чисто, санітарно-повітряний режим дотримується. Газо, водо, електропостачання в наявності. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема кімната, двоповерхове ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання. [PERSON] відвідує навчальний заклад у Чехії, займається англійською та танцями. Перебуває на сімейній формі навчання у Запорізькій гімназії №70. В акті вказано, що під час виїзду, мати разом з донькою були вдома. Зі слів [PERSON] батьком вона вважає [PERSON] . Біологічного батька дівчина не пам`ятає,ніколи не спілкувалась. Наразі родина проживає у Чехії тимчасово, приїхали в м.Запоріжжя по справам. Також, судом всебічно досліджений висновок щодо розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , від 05.01.2026 №3134/01-36/19.04 згідно з яким районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO]. відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] , допитана судом, показала, що є бабусею [PERSON] , матір`ю позивачки. Коли дитині було півтора роки її батьки розлучились. Спочатку мати з дитиною жили у неї, а з 2019 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та переїхала до нього. Колишній зять [PERSON] ніякої участі в житті дитини не приймає взагалі. Ніяк не контактує з дитиною. [PERSON] ніколи про батька не згадує, навіть не розуміє, чому вона по батькові « [PERSON] ». Також показала, що батько дитини [PERSON] відмовлявся надати згоду на проживання дитини за іншою адресою, проте сам жодного разу не брав до себе дитину. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні, показала що її син є хрещеним батьком [PERSON] , вона в добрих стосунках з позивачкою та в нормальних - з відповідачем, проживали в одному будинку. Показала, що її син навчався в школі разом з відповідачем, тому вона також підтримувала стосунки з його родиною. Після розлучення [PERSON] та [PERSON] спілкування припинилось. Повідомила, що після розлучення [PERSON] про батька не згадує. Батьком називає нового чоловіка [PERSON] - [PERSON] . Наскільки їй відомо, [PERSON] ніхто не перешкоджав у спілкуванні з дитиною. Зазначає, що ніколи не бачила, щоб [PERSON] гуляв з дитиною чи приводив її до батьків. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.ч. 2, 3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, п.4 і п.5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька [PERSON] - [PERSON]. від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною з 2017 року; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу [PERSON] ; не створює умов для отримання освіти. Відомості, надані стороною позивача, що свідчать про абсолютне нехтування батьком [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, підтверджені наявними доказами, які відповідають критеріям належності, допустимості та достатності, не спростовані з боку відповідача. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дитини. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає їх інтересам, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню дитини. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Оскільки питання стягнення аліментів з відповідача вирішено 02.02.2018 рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, суд це питання в даній справі повторно не вирішує. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 гривень, сплачений нею при подачі позову до суду.

Outcome: approved