Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 18 листопада 2025 року [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Загарія О. Д. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що між позивачкою та відповідачем 17.02.2012 року зареєстровано шлюб, позов про розірвання шлюбу якого на цей час розглядається Хотинським районним судом Чернівецької області. Від вказаного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які з часу припинення між ними подружніх відносин знаходяться на вихованні та утриманні позивачки. Відповідач кошти на утримання дітей дає нерегулярно, в незначному розмірі, для цього йому повинні телефонувати діти, або сама позивачка, а тому позивачка змушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 7 000 грн на кожного до досягнення ними повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на правничу допомогу. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 20 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 22.12.2025 від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просить позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 грн на кожного до досягнення ними повноліття. Представником відповідача зазначено, що відповідач ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданими до неї документами вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та вважає, що позов не може бути задоволений судом в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідач визнає той факт, що має сплачувати аліменти на утримання синів, що і робив до цього часу, та не заперечує проти їх стягнення, але не в розмірі 7 000 грн на кожну дитину, а в розмірі 2 000 грн на кожну дитину. Відповідач є фізичною особою підприємцем, але не отримує від своєї діяльності значних доходів. Дохід за 2024 рік становить 74100 грн, інших джерел доходу відповідач не має. Щодо нерухомого майна власником якого є відповідач, а саме таунхаусу, загальною площею 146,40 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , повідомляє наступне, що дійсно 29 червня 2021 року був укладений договір купівлі-продажу у якому покупцем був відповідач, але даний таунхаус був придбаний за спільні кошти подружжя, під час перебування та спільного проживання позивача та відповідача та є спільною сумісною власністю подружжя. На разі в Кам`янець-Подільському міськрайонному суді Хмельницької області перебуває справа про поділ майна подружжя і в позовній заяві викладена вимоги про поділ таунхаусу в ідеальних частках. Стосовно твердження позивача, що значна частина іншого нерухомого майна (нежитлові приміщення, квартири) відповідача оформлені на його матір [PERSON] є голослівним висловлюванням і жодними належними та допустими доказами не підтверджено. Враховуючи зазначене, відповідач не погоджується з розміром аліментів, який просить з нього стягнути позивачка, виходячи з матеріального становища відповідача, наявності утриманні непрацездатної матері та враховуючи матеріальний стан позивача як одержувача аліментів, а тому вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково. Щодо витрат на правничу допомогу вважають, що дана вартість є завищеною та просить зменшити суму цих витрат. 25.12 2025 від представника позивача - адвоката Загарія О. Д. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, щодо твердження відповідача про недоведеність факту оформлення значної кількості фактично належного йому нерухомого майна на свою матір [PERSON] надає суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої слідує, що матір відповідача будучи пенсіонером, особою з інвалідністю ІІІ групи довічно. Купила в жовтні 2025 року м. Кам`янець-Подільському, де ніколи не проживала і не проживає по цей час, цілий ряд об`єктів нерухомості: нежитлові приміщення, квартиру, земельну ділянку. Фактичним володільцем і користувачем вказаного майна є відповідач. Зі слів позивачки, все вказане майно придбане у шлюбу відповідач оформлював умисно на свою матір з метою уникнення внесення його до спільної з нею сумісної власності подружжя. Щодо твердження відповідача на утриманні своєї матері, то зауважує, що воно не доведено жодним доказом. Більш того [PERSON] зі свою матір`ю не проживає. Мати відповідача отримує пенсію та виплати у зв`язку з інвалідністю, тобто матеріальну допомогу їй надає держава. Крім того, вона працевлаштована в місцевому закладі освіти, потреби в догляді вона не має. Розмір аліментів по 2 000 грн на кожну дитину є мізерним і навіть не в змозі забезпечувати дітям нормальні і достатні умови для їх харчування, розвитку, здоров`я. Тим більш, що відповідач матеріально забезпечений і в змозі плати аліменти в значно більшому розмірі. Таким чином заперечення відповідача на позов викладені у відзиві є надуманими, безпідставними і таки, що спрямовані виключно на уникнення свого обов`язку щодо належності утримання дітей. 30 грудня 2025 року від представника відповідача-адвоката Терещенко В. М. надійшло заперечення на відповідь на відзив, де наголосила на тому, що твердження позивача, що значна кількість нерухомого майна, яке належить матері відповідача [PERSON] фактично належить відповідачу, є є голослівним висловлюванням і жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить лише про те, що у приватній власності матері відповідача є нерухоме майно, яке вона придбала. Походження грошових коштів матері на придбання даного майна не є предметом спору у даній справі. Звертає увагу суду, що у відповідача є ще два брата- [PERSON] та [PERSON] , який з початку 2022 року має постійне місце проживання у м. Берлін Німеччина, де працює офіційно. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку ФОП за 2024 рік, обсяг доходу за звітний (податковий) період становить 74100 грн. Інших доходів у відповідача немає. Даний документ свідчить про те, що у відповідача не було матеріальної спроможності купувати дані об`єкти нерухомості та оформляти на матір. Твердження позивача про те, що фактичним володільцем і користувачеми майна є відповідач належними та допустимими доказами не підтверджено. Стосовно заперечення позивачем факту утримання і здійснення догляду за своєю непрацездатною матір`ю [PERSON] , представник відповідача зазначає, що даний факт підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12 ААВ № 572395 від 15.12.2021, свідоцтвом про народження відповідача, відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3537 від 05.12.2025. Вітчим відповідача [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . У відповіді на візив не спростовано той факт, що відповідач, виходячи зі свого матеріального становища може сплачувати аліменти в розмірі 7000 грн на кожну дитину. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, у вступному слові надали пояснення суду щодо підстави та предмету позову, аналогічні тим, які зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, а саме в частині обов`язку відповідача як батька дітей сплачувати аліменти на їх утримання, але у сумі 2000 грн на кожну дитину, обґрунтувавши свою позицію тими обставинами, які викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2012, [PERSON] та [PERSON] , 17.02.2012 зареєстрували шлюб у Виконавчому комітету Каплівської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом за № 01 (а.с. 4). Від сумісного проживання у шлюбі, сторони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 21 травня 2013 року, виданого виконавчим комітетом Ворничанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 07 лютого 2020 року, виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а. с. 5, 5 зворот). Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 264 від 12.11.2025, наданого Хотинською міською радою Дністровського району Чернівецької області (а. с. 6). З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 449359746, сформованого 27.10.2025 встановлено, що власником таунхауса, загальною площею 146,4 кв м, житловою площею 84,6 кв м за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником земельної ділянки площею 0,0413 га для ведення особистого селянського господарства розташованого за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Каплівка є [PERSON] , власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства розташованого за адресою: Чернівецька область, Хотинський район, с. Каплівка є [PERSON] (а. с. 7). З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 448682037, сформованого 21.10.2025 встановлено, що власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 га розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником нежитлового приміщення загальною площею 22,4 кв м, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником квартири загальною площею 72,7 кв м, житловою площею 38,7 кв м, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником квартири загальною площею 64,9 кв м, житловою площею 7,5 кв м, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , власником земельної ділянки площею 1,3117 га є [PERSON] (а.с. 7-10, 50-52). З копії довідки № 149 від 12.11.2025 виданої Данковецьким навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад» встановлено, що [PERSON] працює в даному навчальному закладі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи та викладає фізичну культуру (педагогічне навантаження - 11 год) (а.с.11). З копії податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2024 рік встановлено, що обсяг за звітний (податковий) період за ставкою 5% [PERSON] складає 74100,00 грн (а.с.35-36). З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 572395 встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи (безтерміново) (а.с.38). З копії свідоцтва про народження встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] (а.с.39). З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3537 від 05.12.2025 виданої Хотинською міською радою встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.40). З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] встановлено що [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком (а.с. 41). З копії довідки від 01.01.2026 № 05-02-22 Каплівської ЗОШ I-II ступенів встановлено, що [PERSON] працює у даному закладі на посаді прибиральниця, комірник. З посадовим окладом 798, 75 грн (комірник) 2396, 25 грн (прибиральниця) без врахування надбавок та премії. Отже, між сторонами виник спір щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, як спосіб виконання батьками своїх обов`язків, яке регулюється главою 15 Сімейного кодексу України. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, у частині 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Як встановлено з фактичним обставин справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 17.02.2012 перебували у шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.11.2025 у справі № 724/2745/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживають окремо, при цьому неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю позивачем у справі. Враховуючи приписи міжнародних нормативно-правових актів у сфері захисту прав дитини та сімейного законодавства України, відповідач [PERSON] як батько малолітніх дітей зобов`язаний утримувати дітей до їх повноліття шляхом сплати аліментів на кожну дитину, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині наявності правових підстав для стягнення аліментів. При цьому, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з наступного. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень на кожного щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування зазначених вимог, зокрема щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі, позивач посилається на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, фактичним володільцем і користувачем чималої кількості нерухомого майна, які хоча зареєстровані на її матір [PERSON] , відповідач матеріально забезпечений і в змозі плати аліменти в значно більшому розмірі. Крім того, у судовому засіданні на питання представника відповідача щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів саме у сумі 7000 грн, позивач зазначила, що її діти хворють, які вимагають коштів для лікування, харчування, а також вона бажає щоб діти відвідували гуртки. Так, при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджетУкраїни на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становить 2817 гривень, від 6 років до 18 років складає 3 512 гривень. Молодшій дитині сторін повних 5 років (перебуває у віковій категорії до 6 років), а старшій дитині повних 12 років (перебуває у віковій категорії від 6 років до 18 років) і відповідно вони мають право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке йому зобов`язані надати, згідно вимог статті 180 СК України, їх батьки. Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, аналізуючи положення статей 182, 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, і при цьому цей розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи зазначене, суд вважає необґрунтованим вимоги позивача про розмір аліментів у твердій грошовій сумі 7 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, оскільки суду не надані докази про те, що для задоволення мінімальних потреб кожної дитини на місяць (проживання, харчування та одяг), є необхідність з відповідача стягнути саме зазначену суму грошових коштів. Суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що лікування та відвідування гуртків дітьми має бути забезпечено шляхом стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а не бути складовим аліментних утримань. Разом з тим, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя на рівні з позивачем, перебуває у молодому та працездатному віці, є фізичної особою підприємцем, а тому аліменти у розмірі 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, суд вважає таким, який не буде об`єктивним, достатнім та справедливим розміром. Отже, беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх синів у твердій грошовій сумі 3 500,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2025, тобто з моменту звернення позивача до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що розмір аліментів в сумі 3500,00 грн. щомісячно на кожну дитину буде достатнім для забезпечення якнайкращих інтересів дітей, забезпечить дітям належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також буде відповідати гарантованою державою мінімальному розміру аліментів для дітей відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів відповідатиме встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України та не буде надмірним тягарем для відповідача. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору (постанова ВП Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17). Оскільки позовні вимоги задовольняються на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. в дохід держави. Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 13750 грн, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.1, 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, при наявності клопотання сторони відповідача про зменшення розміру цих витрат, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). До матеріалів справи долучено розрахунок про отримання правової допомоги від 13.11.2025 року (а.с. 13) згідно з яким вказано послуги за: консультація з клієнтом в сумі 3750 грн (1,5 год), складання позовної заяви в сумі 10000,00 грн (4 год), на загальну суму 13750 грн грн. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial