Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просить суд встановити факт родинних відносин між нею та померлим [PERSON] , а саме факт того, що вона є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт вступу в управління та володіння майном, а саме житловим будинком, який належав її батькові [PERSON] , який помер [INFO] , згідно з договором купівлі-продажу від 24.11.1994 року, посвідченого Христофорівською селищною радою, зареєстрованого в реєстрі за № 212, за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт належності спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , заповіту, складеного ним 06 жовтня 1998 року і посвідченого секретарем Христофорівської селищної Дніпропетровської області Марченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 116, згідно якого прізвище заповідача вказано « [PERSON] », прізвище особи, на яку складено заповіт, вказано також « [PERSON] »; встановити факт родинних відносин між нею та померлою [PERSON] , а саме факт того, що вона є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем - бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, а саме до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених вимог зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.1994 року, посвідченого Христофорівською селищною радою, зареєстрованого в реєстрі за №212, її батькові належав на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» ДОР» на ім`я [PERSON] . За життя, а саме 06.10.1998 року, батько склав заповіт, яким належне йому на день смерті майно заповідав їй - [PERSON] . Через те, що на момент складання заповіту заявник була неповнолітньою, про розпорядження батьком своїм майном вона не знала, а дізналася про наявність заповіту лише після смерті матері, яка померла [INFO] , коли розбирала документи, що залишилися в її житті. Як спадкоємець за заповітом, заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №137. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що нею був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Постанова обґрунтована тим, що в свідоцтві про народження заявника прізвище батька і її прізвище вказано « [PERSON] », в свідоцтві про шлюб її прізвище до укладення шлюбу « [PERSON] », що унеможливлює встановлення факту родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем. Також нотаріус зазначила, що в заповіті прізвище заповідача та особи, на яку складено заповіт, вказані « [PERSON] ». Крім того, нотаріус звернула увагу на те, що на момент смерті заповідача була жива його мати - [PERSON] , 1928 року народження, тобто її баба, яка мала обов`язкову частку у спадщині, оскільки була непрацездатною. Після смерті її батька, її баба фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала з ним за однією адресою, однак свідоцтво про право на спадщину на будинок за адресою: [ADDRESS] , не отримала. Баба померла [INFO] , свідоцтво про смерть у заявника відсутнє. Крім того зазначає, що 14.05.2025 року нотаріусом було заведено спадкову справу №136/2025 після смерті баби [PERSON] . При цьому, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що нею був пропущений строк прийняття спадщини; неподання доказів родинних відносин зі спадкодавцем; ненадання доказів проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Як зазначила нотаріус в постанові, в свідоцтві про смерть прізвище батька вказано « [PERSON] », в свідоцтві про смерть баби її прізвище зазначено « [PERSON] », в свідоцтві про шлюб прізвище заявника до укладення шлюбу вказано « [PERSON] », що унеможливлює встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем. Таким чином, розбіжності в написанні прізвища заявника в свідоцтві про шлюб та прізвища батька в свідоцтві про смерть, неподання доказів родинних відносин з померлою бабою [PERSON] , оскільки прізвище баби у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] », а батька - « [PERSON] » стало перешкодою у прийнятті нею спадщини за заповітом та за законом, у зв`язку з чим виникла необхідність у судовому порядку встановити вищезазначені юридичні факти. Ухвалою суду від 03.11.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі (а.с. 37-38). Правом на участь в судовому засіданні заявник та його представник не скористалися, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її та заявника відсутності, вимоги заяви підтримують та просять суд задовольнити її. Представник заінтересованої особи [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористалася, через модуль підсистеми «Електронний суд» направила до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, при вирішенні спірних питань покладалася на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень, щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цивільних справ встановлені цим розділом. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Згідно з п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995р. №5 суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до витягу з листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, якщо цей факт безпосередньо породжує права на спадщину. Тобто, судом дійсно може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, однак родинними стосунками (у праві) є кровний зв`язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Відтак слід відрізняти родинні та сімейні відносини, які за змістом не є тотожними поняттями. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, якщо цей факт безпосередньо породжує права на спадщину. Тобто, судом дійсно може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, однак родинними стосунками (у праві) є кровний зв`язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Відтак слід відрізняти родинні та сімейні відносини, які за змістом не є тотожними поняттями. Виходячи з положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилася (рос. [PERSON] ). Батьком зазначений - [PERSON] (рос. - мовою оригіналу), українець. Мати - [PERSON] (рос. - мовою оригіналу), українка, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.05.1984 року Христофорівською селищною радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 14). 26 травня 1984 року між [PERSON] (рос. - мовою оригіналу) та [PERSON] (рос. - мовою оригіналу) було укладено шлюб, який зареєстрований Христофорівською селищною радою Криворізького району Дніпропетровської області, запис №2 (а.с. 28). 28 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №657 (а.с. 15). На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 24.11.1994 року, посвідченого Христофорівською селищною радою, зареєстрованого в реєстрі за №212, [PERSON] (рос. - мовою оригіналу) належав на праві приватної власності житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16, 17). [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.1999 року Виконкомом Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, запис №43 (а.с. 19). [INFO] померла мати заявниці - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.10.2024 року Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, актовий запис №3123 (а.с. 27). Дослідженням матеріалів витребуваної судом спадкової справи №136/2025, заведеної державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. 14.05.2025 року після смерті [PERSON] встановлено, що 14.05.2025 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 48). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, складеного 12.04.1960 року та зареєстрованого Видертською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області слідує, що [INFO] народився [PERSON] , в графі відомості про матір зазначено: [PERSON] (а.с. 74). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, складеного 21.06.2010 року та зареєстрованого Виконавчим комітетом Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області слідує, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 45). Довідкою №92, складеною та підписаною 25.03.2025 року старостою виконавчого комітету Лозуватської сільської ради В. Троценко підтверджується, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] на день смерті [INFO] (а.с.46-зворот). Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. від 14.05.2025 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того спадкоємцем не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 48-зворот). Дослідженням матеріалів витребуваної судом спадкової справи №137/2025, заведеної державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. 14.05.2025 року після смерті [PERSON] встановлено, що 14.05.2025 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 49). Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, складеного 26.05.1984 року та зареєстрованого Виконавчим комітетом Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області слідує, що [INFO] народилася [PERSON] , в графі відомості про батько зазначено: [PERSON] (а.с. 74). Довідкою №83, складеною та підписаною 05.03.2025 року старостою виконавчого комітету Лозуватської сільської ради В. Троценко підтверджується, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на день смерті [INFO] . Разом з ним на день смерті за даною адресою була зареєстрована його мати - [PERSON] (а.с.55). Відповідно до Експертного висновку №056/698-ц, складеного та підписаного 23.05.2025 року експертом кандидатом філологічних наук Українського бюро лінгвістичних експертиз» Національної академії наук України Ажнюк Л.В. слідує, що прізвище [PERSON] - українського походження. Його орфографія регулюється чинними правописними стандартами. Субнормативний український запис [PERSON] виник при міжмовних перетворених через посередництво російського запису (рос. [PERSON]) і графічно відтворює просторічну вимову цього прізвища, що є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Відповідно до чинних стандартів нормативним українським записом зазначеного прізвища є [PERSON] . З урахуванням зазначеного українські записи прізвища [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) і [PERSON] (Свідоцтво про шлюб, запис [PERSON] / [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; заповіт, записи [PERSON] , [PERSON] ) та російський запис [PERSON] (свідоцтво про цкладення шлюбу, записи російською мовою [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво про народження, записи російською мовою [PERSON] , отец [PERSON] , мать [PERSON] ) в документах, наданих для експертизи, є ідентичними (а.с. 30). Той факт, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та те що [PERSON] , [INFO] є онукою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , підтверджується обсягом наданих заявницею документів, що в своїй сукупності із встановленими обставинами приводять суд до переконання про доведеність факту родинних відносин між ними. Щодо вимоги про факт вступу в управління та володіння майном, суд виходить з такого. Заявниця як на підставу своїх вимог посилається на те, що за життя, а саме 06.10.1998 року, батько склав заповіт, яким належне йому на день смерті майно заповідав їй - [PERSON] . Через те, що на момент складання заповіту заявник була неповнолітньою, про розпорядження батьком своїм майном вона не знала, а дізналася про наявність заповіту лише після смерті матері, яка померла [INFO] , коли розбирала документи, що залишилися в її житті. Як спадкоємець за заповітом, заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №137. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що нею був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Суд, надаючи оцінку доводам заявника та перевіряючи обґрунтованість заявлених ним вимог, виходить з такого. За життя, 06.10.1998 року батько заявниці [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті і на що по закону буду мати право заповідаю моїй дочці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, складеного та посвідченого 06.10.1998 року секретарем виконкому Христофорівською селищною радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області Марченко Л.М. за № 116 (а.с. 18). Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області Деркач Я.В. від 14.05.2025 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю доказів фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном. Крім того спадкоємцем не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем, а також не надано доказів факту належності складеного заповіту спадкодавцю (а.с. 58-зворот). Актом, складеним 11.06.2025 року та підписаним мешканцями сусідніх квартир [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується, що [PERSON] мешкала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , дружиною [PERSON] орієнтовно з 1997 року по 2001 рік в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . З 2001 року Надія перейшла жити і мешкала зі своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , до дня її смерті, оскільки остання була похилого віку, хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, який витрачали на продукти харчування, ліки, побутові речі, допомагала бабі по господарству, підтримувала її матеріально та після смерті займалася її похованням, сплачувала кошти за ритуальні послуги, влаштувала поминальний обід (а.с. 29). Оскільки спадкові правовідносини виникли після відкриття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, абз. 3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Оскільки позивач на момент смерті батька була неповнолітньою та проживала в спадковому будинку разом з матір`ю, а тому вважається такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо вимоги про встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] , заповіту, суд виходить з такого. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що заповіт, складений та посвідчений 06 жовтня 1998 року секретарем виконкому Христофорівською селищною радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області Марченко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 116, згідно якого прізвище заповідача вказано « [PERSON] », прізвище особи, на яку складено заповіт, вказано також « [PERSON] » належить [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вимоги про встановлення факту постійного проживання заявниці разом із спадкодавцем - бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, суд виходить з такого. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факт спільного проживання заявниці з померлою бабою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , підтверджується довідкою №92, складеною та підписаною 25.03.2025 року старостою виконавчого комітету Лозуватської сільської ради В. Троценко та Актом, складеним 11.06.2025 року та підписаним мешканцями сусідніх квартир [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були досліджені в судовому засіданні. Дані обставини підтверджують також факт прийняття заявником спадщини в силу вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно заявниці для належної реалізації прав після смерті баби [PERSON] , встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог із встановленням факту проживання [PERSON] , разом із спадкодавцем - бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, а саме по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , який знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності та має для заявниці істотне юридичне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч. 7 ст. 294 ЦПК України, у зв`язку з цим понесені заявником витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved