Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 02.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 24313 в електронному вигляді, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у розмірі 10000,00 грн строком на 730 днів, до 02.12.2026 року, зі сплатою відсотків у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних). Кредитний договір укладено шляхом реєстрації відповідачки на вебсайті https://procent.com.ua з підтвердженням через електронний підпис із одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти були перераховані на банківську картку відповідачки. Відповідачка належним чином зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 29.08.2025 заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам становить 27000 грн та 5000 грн штраф за порушення умов кредитного договору. Позивач також поніс судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за кредитним договором, штраф за порушення умов Кредитного договору та судові витрати. Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2024 між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 24313 шляхом підписанням електронним підписом, згідно з яким відповідачка приймає умови цього договору та підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується їх виконувати. Відповідно до умов вказаного кредиту (п.1.1., п. 1.2., п.1.3, п.1.4, п.1.7) ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» надало відповідачці кредит у розмірі 10000 грн строком на 730 днів, тобто до 02.12.2026, шляхом переказу на її платіжну картку [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожний день користування, 365,00% річних. Кредитні кошти були перераховані відповідачці 02.12.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». З доказів, які надані АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду, встановлено, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну карту № [NUMBER] та згідно з випискою по рахунку про рух коштів, вбачається, що на ім`я [PERSON] 02.12.2024 було переведено суму в розмірі 10000 грн та відповідачка користувалася кредитними коштами. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 29.08.2025 за вказаним кредитним договором становить 42000 грн, з яких 10000 грн строкова заборгованість за сумою кредиту; 27000 грн прострочена заборгованість по процентам та 5000 грн заборгованість за штрафами. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд доходить висновку, що 02.12.2024 між Товариством та [PERSON] виникли договірні правовідносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, обізнана з умовами кредитування, у тому числі щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, чим погодила умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Зазначений договір укладений в електронній формі в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти, у зв`язку з чим у неї виникло зобов`язання повернути їх у розмірах та у строки, визначені кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок в частині нарахування тіла кредиту, відсотків та комісії повністю відповідає умовам Договору про надання кредиту: у ньому відображено всі факти видачі суми кредиту, нарахування процентів. Крім того, у розрахунку відображено факт виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дати та суми платежу. Відповідачка не надала суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині тіла кредиту, відсотків за надання кредиту, за відсутності альтернативного розрахунку з боку відповідача, приймається судом як достовірний. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки штрафу за прострочення виконання зобов`язання, суд вважає, що позивач, заявляючи такі вимоги, не врахував положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Враховуючи, що кредитний договір було укладено під час дії воєнного стану, суд вважає, що стягнення з відповідача штрафу суперечитиме пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. У підсумку суд позовні вимоги задовольняє частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial