Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «ФК «Авансар» (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С., про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що на теперішній час існують два виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса про стягнення з позивача заборгованості на користь відповідача. Позивач вважала виконавчі написи нотаріуса такими, що вчинені з порушенням діючого законодавства, а тому просила визнати їх такими, що не підлягають виконанню. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач, представник відповідача і треті особи не з`явилися, Позивач у позовній заяві просила провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач про дату час і місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання повістки про виклик в його електронний кабінет, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Причини неявки представника суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду від відповідача не надходило. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання повістки про виклик на адресу здійснення нотаріальної діяльності, однак поштове відправлення повернулося без вручення. Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом надсилання повістки про виклик в його електронний кабінет, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Причини неявки суду не відомі, жодних заяв чи клопотань до суду останній не надіслав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, де вказано, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на місці постановив провести судове засідання за відсутності позивача, представника відповідача і третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 22 листопада 2014 року позивач зареєструвала шлюб і змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на шлюбне прізвище « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 22 листопада 2014 року (а.с. 6). 01 і 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчі написи, зареєстровані в реєстрі за №№ 77621 і 79187 відповідно, згідно з якими стягнуто з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 57336,91 гривень і 5308,86 гривень відповідно (а.с. 7 на звороті, 14 на звороті). Згідно з постановами про відкриття виконавчих проваджень від 23 і 24 серпня 2022 року №№ 69714901, 69717495 відкрито виконавчі провадження з виконання зазначених виконавчих написів про стягнення заборгованості (а.с. 8, 15). За загальними правилами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент вчинення оспорюваних виконавчих написів) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною 2 цієї ж статті Закону визначено, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року прийнято постанову № 1172, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. 26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 662, якою внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, п. 2 наведеної постанови Кабінету Міністрів України доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 65037659) визнано незаконною та нечинною вказану постанову Кабінету Міністрів України в частині, в тому числі й п. 2 про доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у цій же справі. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено у перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у цій же справі. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Таким чином на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваних виконавчих написів (01 і 02 червня 2021 року) кредитний договір, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входив до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки постанова Кабінету Міністрів України про доповнення вказаного переліку цим розділом була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили. За таких обставин, з урахуванням приписів ст. 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Слід також зазначити, що п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору, укладеного у простій письмовій формі. Оскільки оскаржені позивачем виконавчі написи вчинені нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а тому кредитні договори, що мали бути надані нотаріусу для їх вчинення, повинні були бути посвідчені нотаріально. Зазначений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Зі змісту наявних у матеріалах справи документів не вбачається, що кредитні договори, укладені між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі яких виникла заборгованість, посвідчені нотаріально. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2025 року витребувано у відповідача належним чином завірені копії документів, які були надані на підтвердження безспірності заборгованості позивача та стали підставою для вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. оспорюваних виконавчих написів. Проте відповідачем вимоги вказаної ухвали суду не виконано без повідомлення причин та не надано, зокрема примірників кредитних договорів, а також інших документів, що стали підставою для вчинення нотаріусом виконавчих написів. Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент вчинення оспорюваних виконавчих написів) встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас зі змісту оспорюваних виконавчих написів вбачається, що заборгованість позивача, яка виникла на підставі кредитних договорів, укладених між позивачем і ПАТ «Банк Михайлівський», складається із заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами, заборгованості за пенею та заборгованості за комісією. Разом з тим суд має сумніви щодо безспірності заборгованості позивача, зокрема в частині такої її складової, як заборгованість за комісією. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Неподання відповідачем витребуваних доказів позбавляє суд можливості пересвідчитись у безспірності заборгованості позивача, а також перевірити чи посвідчувалися кредитні договори, укладені між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», нотаріально, а тому суд визнає ці обставини недоведеними належними та допустимими доказами. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved