Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1361-6792 від 08.03.2024 в розмірі 49145,86 грн, а також судові витрати. Позов обгрунтований тим, що 08.03.2024 між ТОВ « Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] на сайті «https://creditkasa.uа» з використанням інформаційно-комунікаційної системи в електронному вигляді був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 1361-6792, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10600,00,00 грн зі строком кредитування на 300 днів, дата повернення кредиту 01.01.2025; базовий період 30 днів; стандартна відсоткова ставка - 2,50% в день; реальна річна % ставка 99947,24% . Відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.03.2024 сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит на суму 3100,00 грн. Представник відповідача в позові вказує, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08.08.2024 становить 49145,86 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 13651,70 грн; заборгованість за відсотками 35494,16 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін 07.04.2025 у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ухвали суду від 22.09.2025 задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.04.2025 про задоволення позову; розгляд справи постановлено проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, справу призначено до судового розгляду по суті; задоволено клопотання ТОВ «Укр Кредит Фінанс», витребувано з АТ «Універсал Банк» інформацію, чи належить платіжна карта [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; виписку з банківського рахунку [PERSON] щодо зарахування на платіжну картку № [NUMBER] грошових коштів 08.03.2024 в сумі 10600,00 грн та 22.03.2024 в розмірі 3100,00 грн. 09.10.2025 АТ «Універсал Банк» на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2025 направило документи, які витребував суд (а.с. 162-165). 13.01.2026 представник відповідача - адвокат Біленький В.В. направив письмові пояснення по суті справи (а.с. 177-179), в яких позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13651,70 грн. Адвокат Біленький В.В. просив зменшити відсотки, нараховані позивачем, оскільки в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» їх розмір є несправедливим та непропорційним, в три рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом, що суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику як споживач послуг, у зв`язку з чим просить їх зменшити. Просив врахувати проплати за договором в розмірі 12646,30 грн. В судове засідання 13.01.2026 представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Повідомлення про розгляд справи було доставлене до електронного кабінету позивача, який зареєстрований в ЄСІТІС та до електронного кабінету представника позивача Дідиченко Д.Г., що підтверджується змістом довідок про доставку електронних листів, складених відповідальним працівником суду (а.с. 171-172). Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Частиною 6 статті 14 ЦПК України передбачено, що юридичні особи, зареєстровані за законодавством України реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Таким чином, з огляду на те, що позивач має зареєстрований електронний кабінет в системі ЄСІТІС, листування з таким учасником здійснюється виключно в електронному вигляді шляхом надсилання процесуальних документів до зареєстрованого електронного кабінету в електронному вигляді. Представник відповідача адвокат Біленький В.М. в судове засідання направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених в письмових пояснення від 13.01.2026. На підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 13.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 08.03.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] на сайті «https://creditkasa.uа», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в електронній формі був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1361-6792 (а.с. 10-18). Кредитний договір укладений в електронному вигляді, який відповідач підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором С5435 ( на звороті а.с.18). За змістом договору невід`ємними його частинами є Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту. Всі зазначені документи відповідач також підписав електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором С5435. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту 10600,00 грн; строк кредитування - 300 календарних днів; знижена процентна ставка 2,50 % в день; стандартна процентна ставка 2,50 % в день, реальна річна процентна ставка 99947,24 %. Згідно з додатковою угодою до договору про відкриття кредитної лінії №1361-6792, укладеною 22.03.2024 між [PERSON] та ТОВ «Укр Кредит Фінанс», кредитодавець зобов`язується надати позичальнику додаткові грошові кошти в розмірі 3100,00 грн, дата надання 22.03.2024, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві суму грошових коштів в розмірі 13700,00 грн у строки та на умовах, викладених в договорі (на звороті а.с. 41-42). Додаткова угода підписана [PERSON] електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором С3000. На виконання умов договору від 08.03.2024 та додаткової угоди до нього від 22.03.2024 відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 10600,00 грн та 3100,00 грн відповідно шляхом переказу на банківський рахунок [PERSON] з використанням системи LigPay на картку [NUMBER] , що також підтверджується змістом виписки по картковому рахунку [PERSON] , яка надійшла з АТ "Універсал Банк" на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 44, 162). У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, з матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі, який визначений договором та додатковою угодою. Представник відповідача в письмових поясненнях не заперечував отримання відповідачем кредитних коштів , визнав заборгованість за тілом кредиту. Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами в повному обсязі не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що призвело до порушення майнових прав позивача. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем, станом на 08.08.2024 заборгованість за кредитним договором становить 49145,86 грн, яка утворилась за період з 08.03.2024 по 08.08.2024, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13651,70 грн; заборгованість за відсотками 35494,16 грн (а.с. 45-46). При цьому, відповідач здійснив такі платежі за договором: 12.04.2024 - 4972,50 грн, 16.04.2024 - 2018,80 грн; 24.04.2024 - 5655,00 грн, що разом становить 12646,30 грн. Водночас, на погашення тіла кредиту було зараховано лише 48,30 грн, решта суми - 12598,00 грн - сплачені як відсотки за користування кредитом. Отже, позивач, окрім сплачених відповідачем відсотків в сумі 12598,00 грн, просить стягнути відсотки в розмірі 35494,16 грн. Представник відповідача в письмових поясненнях просив зменшити суму нарахованих за кредитним договором відсотків, посилаючись на їх значний розмір, який фактично втричі перевищує заборгованість за тілом кредиту, вважає умови договору про встановлення таких відсотків несправедливими, неспівмірними та непропорційними із сумою отриманого кредиту, суттєво порушують баланс сторін договору, ставлять позичальника у вкрай невигідне становище і призводять до надмірного збагачення позикодавця. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). В рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, зазначено, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи таку норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. В постанові Верховного Суду № 679/1103/23 від 12.02.2025 зазначено таке: [... Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.] Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд робить висновок, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим розмір відсотків, заявлений позивачем до стягнення в сумі 35494,16 грн підлягає зменшенню, суд визначає суму відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 13651,70 грн, що дорівнює розміру заборгованості за тілом кредиту. Суд вважає, що такий розмір відсотків, з огляду на вже сплачені відсотки в сумі 12598,00 грн, буде достатнім для компенсації понесених позивачем витрат на надання кредиту і несвоєчасне їх повернення відповідачем. Таким чином, суд, встановивши, що відповідач допустив неналежне виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів, що призвело до порушення майнових прав позивача, виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість, яка становить 27303,40 грн, яка складається з: борг за кредитом 13651,70 грн; відсотки за користування кредитними коштами - 13651,70грн. В задоволенні вимог про стягнення решти відсотків суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи вимоги п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1332,32 грн.

Outcome: approved