Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №1837933 від 16 жовтня 2024 року в розмірі 46230 гривень, судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора Н462. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає відповідачу кредит на споживчі (особисті) потреби на суму 13400 гривень у безготівковій формі на рахунок з використанням картки № [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, тобто на 350 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2499.48 % річних. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року виконало, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250508-1372 від 08 травня 2025 року про перерахування коштів. 29 квітня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №01.02-09/25 у відповідності до умов ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передає ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права грошової вимоги. Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №01.02-09/25 від 29 квітня 2025 року, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право вимоги в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року. Враховуючи, що відповідач свого зобов`язання за кредитними договорами не виконала та право вимоги за ними перейшло до позивача, останній звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» зобов`язати позивача не нараховувати та переглянути вже нараховані проценти за користування кредитом, пеню та розглянути справу за її відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора Н462. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Як видно із матеріалів справи, зазначений вище договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає відповідачу кредит на споживчі (особисті) потреби на суму 13400 гривень у безготівковій формі на рахунок з використанням картки № [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, тобто на 350 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2499.48 % річних. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року виконало, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250508-1372 від 08 травня 2025 року про перерахування коштів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Однак, відповідач [PERSON] не виконала свого зобов`язання за кредитним договором. Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року складає 46230 гривень, з яких : 13400 гривень сума заборгованості за тілом кредиту; 26130 гривень сума заборгованості за відсотками; 6700 гривень пеня. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають одинаково обов`язковими для виконання сторонами. Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З вищенаведеного випливає, що сторони, підписавши договори встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. 29 квітня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено Договір факторингу №01.02-09/25 у відповідності до умов ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передає ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» права грошової вимоги. Згідно витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №01.02-09/25 від 29 квітня 2025 року, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передало ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право вимоги в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року. За положеннями статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст.1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 759/20374/20 (провадження № 61-4425св22), від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 (провадження № 61-13123св23) вказано, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права». До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва. При цьому слід ураховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справа № 758/2555/21. Таким чином, у даній справі відбулась виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами, правовідносини за договором продовжують існувати з попереднім змістом. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року в розмірі 46230 гривень. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, за частиною 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним в борг коштів та факт укладення договорів. Враховуючи, що відповідач, отримавши кошти у кредит, своїх зобов`язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконав, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року в розмірі 13400 гривень. Тож, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року в розмірі 13400 гривень є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача прострочених відсотків за користування кредитом у сумі 26130 гривень та пені в розмірі 6700 гривень, суд дійшов наступного висновку. Сторони в договорі про надання кредиту від 16 жовтня 2024 року погодили розмір відсотків, та порядок їх сплати. В силу ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При цьому, на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався. В частині 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, яка була чинною на час дії кредитного договору) визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Вказаний пункт є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише, при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками ВС від 26 грудня 2018 року справа № 522/12270/15,від 14 травня 2021 року справа № 502/1438/18, від 24 лютого 2022 року справа № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року справа № 336/512/18, від 18 січня 2023 року справа № 642/548/21. Застосування приписів п. 15ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками. Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1837933 від 16 жовтня 2024 року, відповідачу нараховувались відсотки з 16 жовтня 2024 року по 29 квітня 2025 року. З довідки командира військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] №1103/69 від 06 січня 2026 року вбачається, що старший матрос [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] . Тож, як встановлено судом, відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі, а тому на нього поширювались пільги, передбачені п.15ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом під час перебування на військовій службі. Таким чином, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у сумі 26130 гривень та пеня в розмірі 6700 гривень. Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією № 1055 від 22 вересня 2025 року. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, відповідачем має бути відшкодовано судові витрати у розмірі 702 гривні 14 копійок пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial