Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи відповідача У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі ТОВ «Макс Кредит») та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9864471 на суму 10 120 грн. Відповідач приєдналася до умов кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 91661, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту позичальником, кредитодавцем на кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. На виконання умов кредитного договору первісний кредитор 20 липня 2024 року ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «Профітгід» на платіжну картку № [NUMBER] , що свідчить про те, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. Сторонами спірних кредитних правовідносин узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Макс Кредит» і позивач 17 лютого 2025 року уклали договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 20 липня 2024 року № 00-9864471. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу від 17 лютого 2025 року № 17022025-МК/ЮнітКапітал від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 38 508,80 грн. Вказаний факт також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 17 лютого 2025 року № 17022025-МК/ЮнітКапітал. Отже, право вимоги за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 у розмірі 38 508,80 грн перейшло до позивача. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договорам. Загальна сума заборгованості на час подання позовної заяви за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 38 508,80 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 10 120 грн; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 23 988,80 грн, заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) 4 400 грн. Вказана сума також підтверджується випискою з особового рахунку на період з 17 лютого 2025 року до 01 жовтня 2025 року. На підставі викладеного ТОВ «Юніт капітал» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 у розмірі 34 108,80 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 7 000 грн. Представник [PERSON] адвокат Коряк А. В. 12 січня 2026 року подав до суду заяву, в якій вказував, що 20 липня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір № 00-9864471, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 8 800 грн. Позивач, до якого право вимоги перейшло за укладеним договором факторингу від 17 лютого 2025 року, просив стягнути 1 320 грн як тіло кредиту (насправді це комісія), 23 988 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом та 4 400 грн заборгованості за штрафними санкціями. Ціна позову вказана 34 108 грн, хоча насправді сума позовних вимог складає 38 508 грн. Факт укладення договору та отримання кредитних коштів у розмірі 8 800 грн відповідач не заперечує, тому стягнення 8 800 грн визнає у повному обсязі. Пунктом 1.5.1 кредитного договору визначено, що денна процентна ставка складає 1,45 %. Строк дії договору складає 360 днів. Однак 17 лютого 2025 року між первісним кредитором (ТОВ «Макс Кредит») і позивачем (ТОВ «Юніт Капітал») укладено договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, згідно з умовами якого до позивача перейшло право вимоги, таким чином, строк дії кредитного договору припинено через 212 днів (з 20 липня 2024 року до 17 лютого 2025 року включно). Представник відповідача звернув увагу, що 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесені зміни до частини п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятою статті 8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно пункту 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання-ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Оскільки строк дії договору з [PERSON] розпочався 20 липня 2024 року та припинився 17 лютого 2025 року, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами припадало як на період 1, 5%, так і на період з щоденною ставкою в 1 %. Таким чином, правильним було б нарахування відсотків з 20 липня до 19 серпня 2024 року (30 днів) з розрахунку 1,45 % в день (8 800 / 100 ? 1,45 % ? 30 = 3 828 грн), а з 20 серпня 2024 року до 17 лютого 2025 року (182 дні) з розрахунку 1 % в день (8 800/100 ? 1 % ? 182 = 16 016 грн). Загальна сума нарахованих у відповідності до умов договору з врахуванням наведених вимог законодавства відсотків за користування кредитними коштами складає: 3 828 + 16 016 = 19 844 грн, які відповідачка визнає. Щодо вимоги про стягнення нарахованої комісії за видачу кредиту, позивачем не надано жодного пояснення чи доказу, за що ж саме нараховано комісію, крім вказівки в пункті 1.6 кредитного договору про її розмір, який склав 15 % від суми кредиту, що в грошовому виразі склало: 8800 ? 15 % = 1 320 грн. В цій частині відповідачка позовні вимоги не визнає через безпідставність. Адвокат Коряк А. В. також вказував, що в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відсутні підстави для стягнення неустойки. В частині стягнення неустойки позовні вимоги відповідачем не визнаються. Отже, відповідач визнає нарахування за кредитним договором у розмірі: 8 800 грн + 19 844 грн = 28 644 грн, що складає: 28 644 / 385.08 = 74 % від позовних вимог. Відповідач вважає необґрунтованими вимогу позивача про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, оскільки кількість таких справ та витрати часу на їх підготовку об`єктивно свідчать, що ціна такої правничої допомоги не може перевищувати тисячу гривень. Крім того, докази сплати за надання правничої допомоги в матеріалах справи відсутні, що надає відповідачу право просити суд не стягувати витрати на правничу допомогу через відсутність доказів їх оплати. Рух справи Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2025 року справу № 539/5628/25 передано судді Пилипчуку М. М. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина восьма статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)). Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 04 листопада 2025 року № 1967587 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08 грудня 2025 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив, відповідачу заперечення на відповідь на відзив. Крім того, вказаною ухвалою витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») інформацію щодо заявлених у справі вимог, зокрема, чи емітувалась на ім`я [PERSON] відповідна платіжна картка, про факт зарахування коштів на картковий рахунок тощо. ТОВ «Юніт капітал» у судові засідання не з`явилося, про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, у позовній заяві просило розглянути справи за відсутності позивача. Судові повістки були направлені відповідачу на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання. Вказані обставини підтверджені рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 08 грудня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 23 грудня 2025 року. Судове засідання, призначене на 23 грудня 2025 року, не відбулося у зв`язку із знеструмленням електромережі суду, розгляд справи відкладено на 12 січня 2025 року. Представник відповідача адвокат Коряк А. В. в заяві, поданій до суду 12 січня 2026 року, просив розглянути справу без участі відповідача та її представника. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 19 січня 2026 року. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що [PERSON] 20 липня 2024 року підписала кваліфікованим електронним підписом (74890) паспорт споживчого кредиту. ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] 20 липня 2024 року уклали договір кредитної лінії № 00-9864471, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором (91661). Відповідно до пункту 1.2 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471 сума ліміту кредитної лінії складає: 8 800 грн. Тип кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування) 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 15 липня 2025 року згідно умов пункту 3.5 цього договору (пункт 1.3 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: на 14 серпня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Дата повернення кредиту, періодичні дата оплати процентів та дата сплати комісії зазначаються в графіку платежів, який міститься в додатку 1 до цього договору та є його невід`ємною частиною (пункт 1.4 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Тип процентної ставки фіксована (пункт 1.5 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Стандартна процента ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (пункт 1.5.1 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Знижена процентна ставка становить 1,03 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною пунктом 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дати видачі кредиту) (пункт 1.5.2 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає: 1 320 грн, яку позичальник зобов`язана сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору (пункт 1.6 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Згідно з пунктом 2.8 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471 кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 20 липня 2024 року. Сума кредиту перераховується кредитодавцем у сумі 8 800 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . За змістом до пункту 4.3 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471 позичальник зобов`язується: повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та строки, визначені договором (пункт 4.3.1 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Профітгід» 20 липня 2024 року на банківську карту № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , перераховано кошти у розмірі 8 800 грн. 17 лютого 2025 року ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «Юніт капітал» уклали договір факторингу № 17022025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу від 17 лютого 2025 року № 17022025-МК/ЮнітКапітал від ТОВ «Макс Кредит» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 у розмірі 34 108,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 120 грн, заборгованість за відсотками 23 988 грн, штрафні санкції 4 400 грн. На виконання ухвали суду від 10 листопада 2025 року АТ «Універсал Банк» подало до суду інформаційну довідку та довідку про рух кошті по картці [PERSON] , відповідно до яких на картковий рахунок останньої було 20 липня 2024 року зараховано 8 800 грн. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку загальна сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становить 34 108,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8 800 грн, заборгованість за процентами 23 988,80 грн, комісія 1 320 грн, штрафні санкції 4 400 грн. За змістом наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 38 508,80 грн, з яких: 10 120 грн заборгованість за тілом кредиту, 23 988,80 грн заборгованість за відсотками, 4 400 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Згідно з наданим представником відповідача розрахунком заборгованість позичальника за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 28 644 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 800 грн, заборгованість за відсотками 19 844 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір від 20 липня 2024 року № 00-9864471, за яким позивач заявив вимоги у цій справі, укладений між ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Матеріалами справи підтверджено факт підписання відповідачем договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471, за умовами якого позичальнику передано грошові кошти у погодженому розмірі та на погоджений сторонами цього правочину строк, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Використання для підписання відповідачем кредитного договору одноразового ідентифікатора, який містить цифри, узгоджується із вимогами матеріального права. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8 800 грн. За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджено, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог закону. Як зазначено вище, паспорт споживчого кредиту, кредитний договір, які підписані відповідачем, містять інформацію щодо кредитування, зокрема, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України). Договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 466/3732/20). Позивач довів, що він в установлений законом спосіб на підставі належним чином укладеного договору факторингу набув право вимоги до відповідача. Зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач уклала кредитний договір, фактично отримані кредитні грошові кошти у добровільному порядку не повернула, тому ТОВ «Юніт капітал» обґрунтовано звернулося до суду за захистом порушених прав шляхом стягнення заборгованості за вказаним договором. Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність позивачем як факту укладання кредитного договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених у кредитному договорі умовах та невиконання останньою свого обов`язку щодо своєчасного повернення коштів. При цьому відповідач через представника визнала як факт укладення кредитного договору, так і отримання кредитних коштів у розмірі 8 800 грн. Укладаючи договір кредитної лінії відповідач повинен була достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання нею умов цього договору, повинна була діяти добросовісно, а підписавши цей договір, вона погодилася з його умовами та взяла на себе зобов`язання, передбачені указаним правочином. Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором саме у розмірі 34 108,80 грн. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 34 108,80 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8 800 грн, заборгованість за процентами 23 988,80 грн, комісія 1 320 грн, штрафні санкції 4 400 грн. За змістом наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 38 508,80 грн, з яких: 10 120 грн заборгованість за тілом кредиту, 23 988,80 грн заборгованість за відсотками, 4 400 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Згідно з наданим представником відповідача розрахунком заборгованість позичальника за кредитним договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471 становить 28 644 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 800 грн, заборгованість за відсотками 19 844 грн. Водночас не можна погодитись з указаними розрахунками з огляду на таке. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Оцінюючи розрахунки заборгованості [PERSON] за договором від 20 липня 2024 року № 00-9864471, суд враховує, що стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. З урахуванням змін до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року, відсотки з 25 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватися в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5 %, а з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5 %. З наданих позивачем розрахунків убачається, що проценти за користування кредитом за період з 21 серпня 2024 року до 17 лютого 2025 року (до дати відступлення права вимоги на користь позивача) нараховувались у розмірі 1,45 % в день. Проте з 21 серпня 2024 року проценти за користування кредитом повинні нараховуватися, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», тобто не більше 1 % денної процентної ставки. Судом враховано викладені у позовній заяві доводи про те, що позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Розрахунок заборгованості здійснено первісним кредитором. Таким чином, заборгованість за процентами за користування кредитом становить 19 883,60 грн, з яких: за період з 21 липня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно (31 день) 3 955,60 грн (8 800 грн ? 1,45 % ? 31 день); за період з 21 серпня 2024 року до 17 лютого 2025 року включно (181 день) 15 928 грн (8 800 грн ? 1 % ? 181 день). Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки, слід зазначити таке. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23. Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань, що випливають з договору кредитної лінії, наявність яких та розмір встановлено під час розгляду справи, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням викладено, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Умовами укладеного між первісним кредитором та відповідачем правочину, за яким заявлено вимоги у цій справі, передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15 % від суми кредиту, що складає: 1 320 грн, яку позичальник зобов`язана сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього договору (пункт 1.6 договору від 20 липня 2024 року № 00-9864471). Отже, зібраними у справі доказами підтверджено, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 30 003,60 грн, з яких: 8 800 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 883,60 грн заборгованість за процентами, 1 320 грн комісія. Висновки за результатами розгляду позовних вимог Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором порушено майнові права позивача, тому наявні підстави для судового захисту прав кредитора, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Юніт капітал» підлягають задоволенню частково. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення обґрунтоване доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими у судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд відповідно стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 2 130,74 грн (2 422,40 грн ? 87,96 %). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи. До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 10 вересня 2025 року № 10/09/25-02, додаткова угода від 10 вересня 2025 року № 25770865989, акт прийому передачі від 01 жовтня 2025 року. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial