Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 22.04.2024-100001489 від 22.04.2024 у сумі 31 000 грн, понесені судові витрати судовий збір у сумі 2 422,4 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 06.10.2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 33). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Копія ухвали про відкриття провадження направлялась відповідачці за місцем реєстрації проживання, проте було повернуто на адресу суду з відмітками «адресат відмовився». Заяв по суті та інших клопотань від сторін у справі до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22.04.2024-100001489, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідачки (Е523) (а.с. 24), відповідно до умов якого кредитор надав кошти шляхом перерахування на карту позичальника в розмірі 10 000 грн на 140 днів під 1 % щоденно (зворот а.с. 24). ТОВ «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 10 000 грн. (а. с. 19). З розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідачка за договором № 22.04.2024-100001489 від 22.04.2024 має загальну суму заборгованості в розмірі 31 000 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за основним боргом, 14 000 грн заборгованість за нарахування відсотків, 2 000 грн комісії, 5 000 грн неустойка (а.с. 10). Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦПК), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). За змістом ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Щодо твердження позивача на рахунок неустойки в розмірі 5 000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже суд вважає, що нарахування неустойки за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 5 000 грн слід відмовити. Таким чином, оскільки відповідачка порушила свої зобов`язання, передбачені договором № 22.04.2024-100001489 від 22.04.2024, не повернула запозичених коштів, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Також, у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК, суд стягує з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог 2 031,69 грн.

Outcome: approved