Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Одуд А.А., звернуВся до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] із позовною заявою про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послався на те, що [PERSON] , [INFO] , з 07.06.2024 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Шлюб зареєстрований Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 07.06.2024 складено відповідний актовий запис № 233, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.06.2024. Стосунки між позивачем та відповідачем давно вже розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Фактично сім`я припинила своє існування. Протягом значного часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Крім того наразі позивач проживає за кордоном, повертатися до України не збирається, а тому це унеможливлює звернення подружжя до органу РАЦС із заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 01.12.2025 було прийнято зазначену цивільну справу до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути дану цивільну справи без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову та просила розгляд справи провести без її участі, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.06.2024 Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 07 червня 2024зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 233. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, стосунки між сторонами не склались, проживають окремо, потреба у збереженні шлюбу у подружжя відсутня. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги визнання відповідачем позову, наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, відповідачем позовні вимоги визнані, тому у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved