Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 04.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферту) № 03.06.2024-100002039. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 210 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 30146,37 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 17500 грн, заборгованості за комісією у розмірі 746,37 грн та 1900 грн - неустойки. Представник позивача просила стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 28.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач правом на подання відзиву у встановлений законом строк не скористалася. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 04.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферта) № 03.06.2024-100002039, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки, Заявки кредитного договору, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) та Додатку до Кредитного договору у вигляді інформаційного повідомлення позичальника. Відповідно до умов зазначеного Договору відповідачці було надано кредит на таких умовах: дата надання (видачі) кредиту - 04.06.2024; сума кредиту - 10 000 грн 00 коп.; строк, на який надається кредит - 210 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 30.12.2024. [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 10000 грн шляхом перерахування на кредитну картку, номер транзакції в системі iPay.ua - 2471325522, що підтверджується довідкою. У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 30146,37 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 17500 грн, комісії у розмірі 746,37 грн, 1900 грн - неустойка. Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору за період з 04.06.2024 по 30.12.2024 згідно наданої довідки-розрахунку. Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Кредитного договору (оферти). [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Розрахунок заборгованості в частині стягнення тіла кредиту та відсотків відповідає умовам Договору про надання кредиту та його строку. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині стягнення тіла кредиту та відсотків, за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом, як достовірний. Тому, в цій частині позов суд задовольняє. Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки у розмірі 1900 грн в період дії правового режиму воєнного стану суперечитиме п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Тому, в цій частині суд відмовляє у задоволені позову. У підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial