Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник [PERSON] , адвокат Єлісєєв Д.О. звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу в якій зазначає, що 06.06.2024 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Деснянським відділом державної ресєтрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінняюстиції (м. Київ). Вказує, що подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, подружжя проживає окремо. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Сторони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Спільних дітей у подружжя від шлюбу немає. Враховуючи викладене просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - " [PERSON] ". Представник позивача, адвокат Єлісєєв Д.О. надіслав до суду клопотання в якому просив справу розглядати у їх із позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує, шлюб просить розірвати, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву в якій справу просив слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, позов просить задовольнити. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06.06.2024 року, Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 709. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В позовній заяві є вимога позивачки про залишення прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити позивачці існуюче прізвище « [PERSON] ». Суд встановив, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивачка та не заперечує відповідач, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Також позивачка вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить її особистим інтересам, подружні відносини вже давно припинені, а збереження шлюбу та примирення є неможливим. Відповідач скерував до суду заяву у якій не заперечив щодо розлучення із позивачкою. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивачка просить суд шлюб розірвати, а відповідач визнав позовні вимоги, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved