Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом через систему «Електронний суд» в якому просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 39848,70 гривень. В обґрунтування позову зокрема зазначено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 09.09.2013 на підставі кредитного договору № 23620139 (надалі кредитний договір) видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5000 грн., який пізніше було збільшено до 25600 грн. Щодо збільшення кредитних лімітів позивачем у позові зазначено, що Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт та зазначено пункти Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 складає 39848,70 грн., з яких:- 25599,95 грн. заборгованість за кредитом;- 14248,75 грн. заборгованість процентами; - 0 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою суду від 01.08.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зазначено про строки протягом яких сторони мають право подати відповідні процесуальні документи. Ухвалою суду від 30.10.2025 постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін на 10.11.2025 на 13:05 год. Визнано потрібним, щоб представник позивача АТ «ПУМБ» надав суду в судовому засіданні особисті пояснення. Явку представника позивача в судове засідання визнано обов`язковою. В судовому засіданні 10.11.2025 представник позивача Шумілова Н.І. зазначила, що допущено технічні помилки у позовній заяві та доданих до неї документах у зв`язку з чим просила перерву в судовому засіданні. Судове засідання відкладено до 10:00 год. 11.12.2025. 09.12.2025 до суду представником позивача через систему «Електронний суд» подано пояснення разом з додатками. В поясненнях [PERSON] зазначила, що до суду подано позовну заяву, в тексті якої допущено було технічну помилку, зокрема, зазначено номер договору № 23620139 та дату укладення його 09.09.2013 р., що є помилковим, а тому, просила правильним вважати номер кредитної угоди (заяви-анкети) №23620138, а дату укладення 06.09.2013р. Через допущену технічну помилку програмним забезпеченням також надано суду відповідно виправлений розрахунок заборгованості, довідку про зміну кредитного ліміту. Враховуючи викладене, просила прийняти до уваги викладене вище при розгляді справи. Представник позивача в судове засідання 11.12.2025 не з`явилася, направила до суду заяву у якій зазначила, що 09.12.2025р. до суду позивачем було надіслано пояснення та долучено виправлені документи. Враховуючи викладене, просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Будь яких інші заяви та клопотання відповідачем до суду не направлено. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06.09.2013 відповідачем підписано Заяву анкету (опитувальник) № 23620138 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та видачу кредитної картки в якій міститься анкетні та персональні дані відповідача, а також видно, що [PERSON] просив банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією Заявою анкетою відновлювальну кредитну лінію у розмірі 5000,00 грн. Також, у Заяві анкеті зокрема зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови щодо кредитної картки, що надається клієнту у зв`язку з його приєднанням до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), шляхом підписання клієнтом цієї Заяви Анкети, встановлюється відповідно до умов ДКБО та Тарифів банку (що є невід`ємною частиною ДКБО) та залежить від типу обраного клієнтом продукту. Плата за дострокове повернення кредиту відсутня. Плата за СМС банкінг стягується згідно Тарифів банку. Отже, як вбачається з вищевикладеного формулювання позивач здійснює у Заяві анкеті посилання на ДКБО, зазначивши, що Заява анкета є невід`ємною його частиною та Тарифи банку, а також вказує, зокрема, на те, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови щодо кредитної картки, що надається клієнту залежить від типу обраного клієнтом продукту. Однак, слід зазначити, що в розділі Заяви анкети «продукти та послуги» зазначено два види карток: Персоніфікована і Миттєва. Тип картки для обох видів зазначених карток передбачено: Visa i MasterCard. При цьому, при цьому дана Заява не містить відмітки про обраний клієнтом продукт, а також не містить розміру процентів, як і інших умов договору, а лише посилання на ДКБО. Тарифи банку на які також є посилання у Заяві анкеті позивачем до позову не додано. Позивачем з позовом додано «Сукупну вартість кредиту у вигляді кредитної картки із відновлювальною кредитною лінією по продукту «Кредитна картка з пільговим періодом»» у якій [PERSON] підтвердив, що йому надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування у вигляді кредитної картки із відновлювальною кредитною лінією по продукту «Кредитна картка з пільговим періодом», а також орієнтовану сукупну вартість кредиту по ній. Даний документ підписаний відповідачем 06.09.2013. З вищевказаного документу про сукупну вартість кредиту вбачається, що відповідач підтвердив, що йому надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування у вигляді кредитної картки із відновлювальною кредитною лінією по продукту «Кредитна картка з пільговим періодом». При цьому, вищевказана Заява анкета не містить умов щодо продукту «Кредитна картка з пільговим періодом, окрім зазначених в ній інших продуктів. Враховуючи надані представником позивача пояснення в судовому засіданні та надані письмові пояснення, суд не бере до уваги наявні при матеріалах справи Довідку про збільшення кредитного ліміту по Договору № 23620139 від 09.09.2013 та розрахунок за кредитним договором № 23620139 від 09.09.2013, оскільки вони не стосуються предмету позову. Слід зазначити, що хоч і наявні розбіжності в банківських продуктах відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі, що відповідає вказаній Заяві анкеті. Зокрема з довідки про збільшення кредитного ліміту по Договору № 23620138 від 06.09.2013 вбачається, що 09.09.2013 встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., 19.03.2014 встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн., 18.09.2016 встановлено 7500,00 грн., 21.06.2018 збільшено кредитний ліміт до суми 16500,00 грн., 13.12.2018 збільшено кредитний ліміт до суми 18500,00 грн., 03.04.2019 збільшено кредитний ліміт до суми 20600,00 грн., 14.08.2019 збільшено кредитний ліміт до суми 23500,00 грн., 11.12.2019 збільшено кредитний ліміт до суми 25600,00 грн., 27.02.2022 зменшено кредитний ліміт до суми 23209,00 грн., 03.03.2022 збільшено кредитний ліміт до суми 25600,00 грн. На підтвердження факту користування відповідачем кредитними коштами позивачем надано виписку за період з 09.09.2013 по 09.04.2025. Виписка з карткового рахунку відповідача [PERSON] вказує, що отриманими картками відповідач активно користувався, грошові кошти використовував для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, отримував кошти шляхом зняття готівки в банкоматі, здійснював розрахунки через термінали, здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом, а отже, прийняв запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту. Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу. Таким чином, доказом фактів встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, користування відповідачем кредитними коштами є виписка по рахунку, яка є належним доказом надання кредитних коштів. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 справа №456/3643/17 провадження № 61-9882 св20. З розрахунку заборгованості, наданого представником позивача вбачається, що відповідач має заборгованість в сумі 39848,70 грн., яка складається з наступного: - 25599,95 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 14248,75 грн. заборгованість за відсотками. При матеріалах справи наявна копія письмової вимоги (повідомлення) адресована відповідачу позивачем. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зваживши у сукупності подані АТ «ПУМБ» докази по справі, суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті в строк, визначений договором, що свідчить про порушення його прав. Тому, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ч.ч.1 - 2 ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за процентами, що складає 14248,75 грн. Як зазначено вище, сама Заява анкета № 23620138 від 06.09.2013 не містить умов та розміру нарахування процентів, а лише посилання на ДКБО та Тарифи банку. При цьому, тарифи позивачем не надані разом з позовом. До позову надано позивачем Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в якій зазначено, що дана Публічна пропозиція розміщена на сайті Банку за електронною адресою: www.pumb.ua (надалі - сайт Банку), набирає чинності з дати її оприлюднення на сайті банку та діє до дати оприлюднення заяви про відкликання Публічної пропозиції на сайті банку. Зазначена Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» відповідачем не підписана, є шаблонною та роздрукованою з сайту. З копії Статуту АТ ПУМБ, яка наявна при матеріалах справи вбачається, що АТ ПУМБ є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «ПУМБ», що зазначено в п. 1.1 Статуту. До позову надано позивачем і Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який відповідачем також не підписаний та є шаблонним. Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цією Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб був ознайомлений відповідач та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме в такій редакції умови вказані в них. Роздруківка зазначених документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (банку), яка може вносити та вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З огляду на викладене, позивачем не надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач, погоджуючись з ними шляхом підписання зазначеної анкети-заяви, і сама лише обставина наявності відповідної редакції зазначених документів, розміщеної на сайті банку, жодним чином не спростовує даного висновку суду. Таким чином, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі, і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу умов по кредитній картці з врахуванням обраного клієнтом продукту, додані до позовної заяви шаблонні Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» та ДКБО, не можуть свідчити про прийняття відповідачем, як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Надані позивачем Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» та ДКБО, розміщено на сайті банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві - анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» та ДКБО, які маються у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами по справі шляхом підписання відповідачем Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування відсотків. Зваживши у сукупності подані АТ «ПУМБ» докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 25599,95 грн., а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення. Вирішуючи питання щодо судових витрат судом зазначається, що позивачем подано позовну заяву до суду через систему «Електронний суд». У ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даній ситуації становить 3028,00 грн. Проте, нормами ч.3 ст. 4 зазначеного Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, в зв`язку з подачею позивачем позову через систему «Електронний суд» ними сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. У відповідності до вимог ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1556,22 грн. (2422,40*25599,95/39848,70). При складенні повного рішення, суд застосовує положення другого речення ч.5 ст. 268 ЦПК України та, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі 1519/2-5034/11.

Outcome: partial