Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач приватне підприємство «По управлінню житлом «Житлкомсервіс», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідачів на його користь солідарно заборгованість за фактично надану послугу з управління багатоквартирним житловим будинком, інфляційні та пеню в сумі 1534 грн. 35 коп. Позовна заява подана з тих підстав, що відповідачі добровільно не виконують зобов`язання. Відповідачами до суду подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вони проти позову заперечують з тих підстав, що сплачували послугу за управління будинком КП «Кролевецька ЖЕК» , просять відмовити в задоволенні позову. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , чого вони не оспорюють (а.с.54-57,62-64). ПП «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» є управителем багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] від 16 березня 2020 року (а.с.9-13). 3 липня 2020 року між управителем ПП «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в особі уповноваженої особи укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] з додатками (а.с.14-17). Відповідно до п.1.1., 1.3. цього договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю зазначену послугу, згідно з вимогами законодавства та умовами цього Договору. Послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Згідно з п.3.1. цього договору ціна послуги становить: 3,30 грн. на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання і проведення ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території - 3,30 грн. за кв.м., та винагорода управителю у розмірі 0% від суми платежу за послуги на місяць. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.3.2 Договору). Згідно пп.3 п.2.2. договору кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. Порядок та підстави внесення змін до узгодженого сторонами тарифу врегульовано п.7.1 Договору. Відповідно до п.5.1 Договору, інформацію, пов`язану з виконанням цього договору, управитель доводить до відома співвласників шляхом загального та персонального повідомлення: на дошках (стендах) оголошені у під`їздах будинку, на звороті платіжних документів, що надаються управителем співвласникам на електронну адресу співвласника, якщо така адреса надана співвласником. За несвоєчасне внесення плати за послугу з управління співвласники сплачують управителю пеню в розмірі, встановленому законом/договором. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (п.6.11 Договору). Договір набирає чинності з 1 серпня 2020 року та укладається строком на один рік (п.9.1 Договору), за змістом п. 9.2. договір вважається щоразу продовженим на один рік. Додатком № 3 до Договору передбачено кошторис витрат на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.17). За змістом інформації про виконання кошторису витрат позивач надавав послуги зазначені в п. 1.3 Договору протягом 2020-2024 року (а.с.32). За період з березня 2024 року по вересень 2024 року сума нарахувань за надані послуги по управлінню багатоквартирним будиноком по особовому рахунку № [NUMBER] , складає 1427 грн. 58 коп., що підтверджується інформацією про нарахування та оплату (а.с.35). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за житлову послугу з управління багатоквартирним будинком суд виходить з наступного. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII. Відповідно до ст. 9 цього Закону, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). За приписами ст. 10 цього ж Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем. Статтею 11 Закону передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Згідно ч.6 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», рішення зборів з питань зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Як зазначалось вище, за наслідками проведених загальних зборів співвласників 16 лютого 2020 року визначено позивача управителем будинку, квартира [ADDRESS] , яка належить відповідачам. У подальшому уповноваженим представником співвласників укладено договір про надання послуг з управління. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком ПП «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» від 30 квітня 2020 року є обов`язковим для виконання всіма співвласниками в тій частині, яка була погоджена на зборах співвласників до моменту відкликання діючого управителя. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з березня 2024 року по вересень 2024 року року, тобто під час дії договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] . Згідно п. 5, 12 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Згідно п.2 ст.4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, як передбачено ч. 1 ст. 5 цього ж Закону. Згідно п.5, 10 ст.7 цього ж Закону співвласники зобов`язані: виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. ПП «По управлінню житлом «Житлкомсервіс» надавало послуги передбачені договором, що підтверджується виконанням кошторису витрат на утримання житлового будинку та прибудинкової території [ADDRESS] . Згідно з п.6 ч.1 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлюється право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Чинним законодавством не надано право споживачеві житлово-комунальних послуг на неоплату вартості житлової послуги. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлової послуги з управління багатоквартирним будинком, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Вказане свідчить про те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, внаслідок яких у відповідачів виникло зобов`язання сплатити вартість спожитої житлової послуги з управління багатоквартирним будинком за ціною, яка була встановлена на дату споживання послуг. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачі своєчасно та у повному обсязі не здійснювали оплату за надану житлову послугу, в результаті чого, відповідно до інформації про нарахування та оплату особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] за період з березня 2024 року по вересень 2024 року , утворилась заборгованість у розмірі 1427 грн. 58 коп. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за житлову послугу за період з березня 2024 року по вересень 2024 року в розмірі 1427 грн. 58 коп. Крім того, з постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) вбачається, що згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За змістом ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене та на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі належним чином умови договору не виконували, у зв`язку з чим мають заборгованість, яка на день розгляду справи не сплачена, суд вважає, що право позивача порушено та підлягає захисту, шляхом стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь приватного підприємства «По управлінню житлом «Житлкомсервіс», заборгованості за послугу з управління багатоквартирним житловим будинком в розмірі 1427 грн. 58 коп. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На відповідачів покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, протилежне, на що позивач посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачі не надали доказів того, що послуга з управління багатоквартирним житловим будинком не надавалась чи надавалась в неповному обсязі , а вони своєчасно та в повному обсязі виконали умови договору та не надали доказів про відсутність заборгованості чи про заборгованість у меншому розмірі. Відповідачі не надали доказів на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про надання послуги з управління багатоквартирним житловим будинком, вбачається, що відповідачі не виконали свої зобов?язання. Відповідачі, контррозрахунок за договором про надання послуги з управління багатоквартирним житловим будинком суду не надали. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Судом не встановлено підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послугу з управління багатоквартирним житловим будинком . Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Позивач, серед іншого просить стягнути втрати від інфляційних процесів та пеню 25 грн. 16 коп. ( за змістом розрахунку суми заборгованості 3% річних). Позивач обрахував 3% річних, з 1 березня 2024 року по 1 жовтня 2024 року . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 3 % річних . На позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. пункт 41 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Позивач не надав доказів, суми та розрахунку втрат від інфляційних процесів. Щодо обрахунку трьох процентів річних, за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Заборгованість за житлову послугу з управління багатоквартирним житловим будинком складає 1427 грн. 58 коп. Таким чином , суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 1427 грн. 58 коп. заборгованості за житлову послугу, 3% річних у розмірі 25 грн. 16 коп. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України доказів іншого позивачем не надано. Інші доводи представника позивача, не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі по 1514 грн. з кожного (а.с.3, 4). Відповідно до ст.ст. 3, 527, 530 , п. 18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572 (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року №45),

Outcome: partial