Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

КП "Харківводоканал" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а також за абонентське обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення в сумі 74753 грн 78 коп. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2014 по 31 травня 2025 у розмірі 41850 грн 56 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2014 по 31 травня 2025 у розмірі 31715 грн 54 коп.; за абонентське обслуговування за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 1066 грн 68 коп; за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 59 грн 25 коп; за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 61 грн 75 коп. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 05.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] подала відзив, в якому позов частково не визнала, посилаючись на необхідність застосування позовної давності до частини заявлених вимог, а саме - за послуги з централізованого водопостачання та за послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2014 по 18 грудня 2017 року, які становлять загалом 15 606,61 грн, просила в цій частині позовних вимог відмовити. Крім того зазначила, що в обґрунтування розміру своїх позовних вимог позивач надає «Розрахунок заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] », з якого вбачається, що нарахування за відповідні послуги здійснювалося на 5-х осіб, при цьому позовна заява не містить обґрунтування щодо нарахувань на 5 осіб, відповідачами є лише 4 особи, а доказів правомірності нарахування за надані послуги на 5х осіб також суду не надано. У зв`язку з цим просила відмовити в задоволенні позову на загальну суму 11 829,43 грн. Також зазначила, що 06.03.2022 року через повномасштабне вторгнення рф в Україну та небезпеку для життя [PERSON] та [PERSON] покинули своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] та 07.03.2022 року виїхали за межі України, що підтверджується відбитками прикордонних служби в паспортах громадянина України для виїзду за кордон; що до цього часу вона перебуває в Італії, де отримала тимчасовий захист, а [PERSON] спочатку отримала тимчасовий захист теж в Італії, а потім переїхала до Фінляндії. Просила у зв`язку з цим відмовити в задоволенні позову заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, а також абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення з 07.03.2022 року по 31.05.2025 року із розрахунку на 2х осіб в сумі 10 435,04 грн. Позивач у відповіді на відзив не погодився із наведеними відповідачем [PERSON] у відзиві запереченнями, посилаючись на те, що на момент подання позовної заяви про стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості до Шевченківського районного суду м. Харкова, згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з реєстру територіальної громади міста Харків від 27.05.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб, а саме: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , натомість доказів на підтвердження вказаних обставин не надав. Крім того зазначив, що адвокатом Василенко Тамілою Володимирівною надано Ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] , тоді як у відзиві на позовну заяву просить застосувати строки позовної давності до всіх відповідачів, при тому, що стосовно інших відповідачів адвокатом не надано ніяких повноважень. У поданому до суд запереченні відповідач [PERSON] не погодилась із викладеними у відповіді на відзив доводами щодо неможливості застосування наслідків спливу позовної давності до всіх відповідачів, посилаючись на те, що заявлені вимоги є солідарними, тож її заява про застосування наслідків спливу позовної давності стосується усієї суми нарахувань за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період до 19 грудня 2017 року. У призначене у справі судове засідання сторони не з`явились, відповідач [PERSON] заявила про розгляд справи за її та її представника відсутності. Відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] направлялась ухвала суду, копія позовної заяви та доданих до неї документів за зареєстрованою адресою місця проживання, натомість до суду повернулися конверти з поштовим повідомленням «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву, заяв, клопотань з процесуальних питань до суду від указаних відповідачів не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за вказаною адресою. Облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності достатті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова № 630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина першастатті 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2014 по 31 травня 2025 у розмірі 41850 грн 56 коп; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2014 по 31 травня 2025 у розмірі 31715 грн 54 коп.; за абонентське обслуговування за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 1066 грн 68 коп; за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 59 грн 25 коп; за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01 травня 2022 по 31 травня 2025 у сумі 61 грн 75 коп. Розмір заборгованості позивач підтверджує наданим суду розрахунком заборгованості, проведеним на 5-х осіб. Суд вважає слушними доводи відповідача [PERSON] щодо недоведення позивачем здійснених ним нарахувань за надані послуги за адресою: [ADDRESS] на 5-х осіб, адже доказів проживання/реєстрації за вказаною адресою 5-х осіб матеріали справи не містять. Відповідачами у справі є 4, що, як установлено судом, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] тож у задоволенні позову на загальну суму 14 950,76 грн слід відмовити. При цьому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, а також абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення з 07.03.2022 року по 31.05.2025 року із розрахунку на 2-х осіб в сумі 10 435,04 грн, адже такі доводи не підтверджені належними і допустимими доказами, що могли б бути оцінені судом; клопотань про витребування доказів відповідачами також не заявлено. Водночас відповідач [PERSON] подала заяву про застосування до заявлених за період з 01 січня 2014 по 18 грудня 2017 року вимог позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. За правилами ч. 5 ст. 216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п. 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, прийнятій по справі №911/3681/17). Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2. Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 днів. Воєнний стан в Україні ще не скасований. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 19 такого змісту: «у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Зазначений Закон України від 15.03.2022 №2120-IX набрав чинності 17.03.2022. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення надані з квітня 2017 року в силу п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.01.2014 по 01.04.2017, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, плата за комунальні послуги (послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після несплати (часткової оплати) чергового платежу. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення період з 01.04.2017 по 31.05.2025 в сумі 49 954,40 грн ((41850,56 - 6987,84) * 0,8 + (31715,54 - 5322,94)*0,8 + 1066,68*0,8 + 59,25*0,8 + 61,75 * 0,8). Таким чином, позовні вимоги КП «Харківводоканал» підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивача сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., та понесено витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 200 грн. (направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачам), тож з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог судові витрати в сумі 1 752,55 грн.

Outcome: partial