Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

ТОВ «ФК «Віва капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованості за договором про надання кредиту № 1420755174787 від 25.07.2024 року в розмірі 16417, 60 гривень. Позов мотивований тим, що відповідно до умов кредитного договору № 1420755174787 від 25.07.2024 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Віва капітал» отримав на споживчі цілі кредит у розмірі 4 000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 525, 40 % до 540, 20 % (0, 74 % в день перші 20 днів, 1, 48 % в день з 21 дня по дату повернення) річних від суми кредиту. Реальна річна процентна ставка становить від 6658, 24% до 11840, 22 %. Згідно п. 1.3 договору кредит надано строком на 120 днів з 25.07.2024 року по 22.11.2024 року. Відповідно до умов до п. 1.3.1. договору відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору. Згідно п. 3.3. договору у разі несплати позичальником платежу у рекомендовану дату оплати, згідно п. 1.3.1. даного договору, за дисконтною процентною ставкою, позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за базовою процентною ставкою, встановленою п.1.4.2. договору. Відповідачка не повернула своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Даний кредитний договір було підписано сторонам методом накладення електронних підписів. Відповідачка звернулась з заявкою на отримання кредиту 25.07.2024 о 18:19, а в 18:29 25.07.2024 ним був підписаний кредитний договір шляхом введення в особистому кабінеті OTP паролю «V7Q1F5». 25.07.2024 о 18:31 відповідачка отримала кошти на свій картковий рахунок в ПАТ «Універсал банк», м. Київ (маска картки [NUMBER] ). Перерахування кредитних коштів на банківські картки клієнтів ТОВ «ФК «Віва капітал» здійснює ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» відповідно до договору № М1805/1 від 18.05.2023 року про надання послуг з приймання та переказу платежів. Інформаційна взаємодія між компаніями здійснюється за захищеними протоколами HTTPS (HTTP over TLS), за посередництвом процесингового центру ВПС та/або оператора послуг платіжної інфраструктури ВПС. Відомості про факт перерахунку коштів передаються шляхом електронного обміну даними. Таким чином ТОВ «ФК «Віва капітал» свої зобов`язання за даним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, переказ коштів здійснено 25.07.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім», а також довідкою про ідентифікацію. Одночасно, ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» було сформовано довідку про ідентифікацію, як підтвердження переказу кредитних коштів за транзакцією. Станом на 02.12.2025 року загальна сума заборгованості по кредиту за договором № 1420755174787 від 25.07.2024 становить 16 417, 60 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4 000, 00 грн.; заборгованість за відсотками - 4 617, 60 грн.; штраф - 7 800, 00 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал». На підставі вищевикладеного просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 17.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «ФК «Віва капітал» в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачка 18.12.2025 року до суду подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. Обґрунтувала тим, що позивачем не доведено належними чином право вимоги до відповідача, а також не надано повного та зрозумілого розрахунку заборгованості. Крім того, заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10600 грн., є явно завищеними та неспівмірними зі складністю справи, у зв`язку з чим підлягають зменшенню або відмові у їх стягненні. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Віва капітал» у повному обсязі або як мінімум, зменшити розмір заявлених до стягнення сум та відмовити у стягненні або зменшити витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.07.2024 року [PERSON] заповнила анкету-заявку для отримання кредитних коштів в розмірі 4000 гривень, вказавши в анкеті свої персональні дані, на основі чого в той самий день між ТОВ «ФК «Віва капітал» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Смарт» № 1420755174787, відповідно до якого позичальниця отримала грошові кошти в розмірі 4000 грн. строком кредитування 120 днів з 25.07.2024 по 22.11.2024, графіком платежів, фіксованою процентною ставкою, дисконтною процентною ставкою 0, 74% на протязі перших 20 днів користування кредитними коштами та базовою процентною ставкою 1, 48%, що діє після дисконтного періоду, згодою на взаємодію з третіми особами при врегулюванні проблемної заборгованості та паспортом споживчого кредиту. Договір укладений в письмовій електронній формі шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором /а.с. 5-17/. Листом за вих. № 17788 від 14.11.2025 року ТОВ «ФК «контрактовий дім» повідомило ТОВ «Віва капітал» про те, що на підставі укладеного між товариствами договору № М1805/1 від 18.05.2023 року на банківську картку № [NUMBER] перераховано успішно кошти в розмірі 4000 грн., що підтверджується довідкою про ідентифікацію /а.с. 18-19/. 18.05.2023 року між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «ФК «Віва капітал» укладено договір № М1805/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів, відповідно до якого клієнт (ТОВ «ФК «Віва капітал») доручає ТОВ «ФК «Контрактовий дім» за відповідну плату здійснювати перекази коштів з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/Master Card Money Send /а.с. 20-23/. Згідно з випискою по рахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «ФК «Віва капітал» за кредитним договором № 1420755174787 від 25.07.2024 року в загальному розмірі 18512 гривень, проте відповідачкою було сплачено частину коштів в розмірі 2094 грн., та залишок по заборгованості складає 16418 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 гривень, заборгованість за відсотками 4617,60 гривень, штраф 7800 гривень /а.с. 25-28/. Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Положеннями частин першої та другої статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обов`язок позичальника повернути позику, встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Віва капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Віва капітал» просило стягнути із відповідачки за кредитним договором зокрема і штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 7800 гривень. В цій частині позовних вимог суд повідомляє наступне. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Водночас, особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України). 15 березня 2022 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", що набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим Законом розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд розглядав питання застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах (постанова від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23)) і зробив такі висновки: "Законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. При ухваленні рішення у справі суд враховує також аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у подібних правовідносинах, що викладені у постановах від 07 серпня 2024 року у справі № 759/7103/23 (провадження № 61-5216св24), від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23). У цих справах Верховний Суд вирішував питання щодо застосування положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до правовідносин, що виникли між фізичними особами про стягнення боргу за договором позики. Суд зазначає, що оскільки ця норма стосується всіх фізичних осіб, які є позичальниками за кредитними (позиковими) договорами з банками або іншими кредитодавцями (позикодавцями), у тому числі, як у справі, що переглядається, надалі право вимоги було передано іншій особі. Рішення суду про стягнення боргу не змінює правову підставу боргу, що виник. Підсумовуючи викладене, суд наголошує, що з огляду на дію спеціальної норми Перехідних положень ЦК України, яка звільняє позичальників за договором позики від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану, позикодавець не може вимагати стягнення з позичальника додаткових коштів у виді неустойки (штрафи, пені), інфляційних втрат,та 3 % річних за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану, тобто за період з 24 лютого 2022 року та протягом 30 днів після його закінчення. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 7800 грн. штрафних санкцій у вигляді штрафу підлягають списанню позикодавцем (позивачем у справі) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій (штрафу) задоволенню не підлягають, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 8617,6 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4000 грн., заборгованість по відсоткам 4617, 6 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд задовольнив позовні вимоги частково, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача розмірі 617, 47 гривень судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8617, 6*100/16417, 6=52, 49 %; 2422, 40 х 52, 49 %). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що при малозначності даної справи стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: partial