Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

12 січня 2026 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила продовжити строк дії обмежувального припису, що був виданий за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 15.07.2025 року у справі №338/834/25 за її заявою стосовно [PERSON] , якому було заборонено: наближатись на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису був визначений терміном на 6 (шість) місяців. У поданій заяві, заявниця вказує, що про наявність обмежувального припису [PERSON] достеменно відомо, оскільки він ознайомився із судовим рішенням через застосунок «Дія», про що особисто їй повідомляв у різних соціальних мережах, в тому числі у спосіб записування голосових повідомлень. Водночас, формально, він вживав заходів до того, аби інших підтверджень про отримання ним судового рішення не було, оскільки умисно не отримував поштову кореспонденцію та ухилявся від явки до суду та правоохоронних органів. При цьому, [PERSON] своєї агресивної поведінки не змінив, ігноруючи судове рішення, систематично надсилає їй повідомлення з погрозами розправою, в тому числі вбивством. При цьому, прямо зазначає, що як тільки завершиться строк дії обмежувального припису після 15.01.2026 року, він безпосередньо реалізує свої погрози. З цього приводу вона у грудні 2025 року звернулась до Богородчанського ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення злочину щодо неї. Однак, за її заявою не було розпочато кримінальне провадження, а її звернення фактично залишилось без реагування, хоч працівники поліції у наданій їй відповіді констатували факт того, що [PERSON] у телефонній розмові з ними поводився зухвало, відмовився з`явитись за викликом та надати будь-які пояснення з цього приводу. Записи голосових повідомлень та знімки екрана із листуванням та надісланими повідомленнями через соціальні мережі долучила до матеріалів справи. Такі дії, на думку заявниці, підтверджують, що поведінка [PERSON] продовжує бути небезпечною, з його боку у відношенні до неї наявна реальна загроза подальшого насильства. Дії [PERSON] мають рецидивний і прогресуючий характер, а в умовах безкарності з боку правоохоронних органів лише посилюються. Заявниця, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду заяви, звернулась до суду з заявою у якій просила провести розгляд заяви у її відсутності та просила задовольнити вимоги заяви. [PERSON] на виклик суду не прибув, повідомлявся про час, день та місце судового засідання у встановлений законом спосіб. Враховуючи наведене та беручи до уваги обмежений строк розгляду даної категорії справ, визначений ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заявниці та заінтересованої сторони за наявними у розпорядженні суду матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2025 року у справі за зверненням заявниці у порядку визначеному главою 13 ЦПК (Розгляд судом справ про видачу і продовження обмежувального припису) було встановлено підстави для застосування до колишнього співмешканця [PERSON] [PERSON] визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладено на нього обов`язки у спосіб видачі обмежувального припису. Зокрема, [PERSON] було заборонено: наближення на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису було встановлено на термін 6 (шість) місяців. Відповідно до положень ст. 350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Виходячи із положень ст.350-5 - 350-8 ЦПК України, при вирішенні питання про продовження обмежувального припису суд має дослідити ризики повторного вчинення насильства і продовження протиправної поведінки. Як пояснила у поданій заяві заявниця, після видачі обмежувального припису, [PERSON] не припинив телефонувати їй, надсилати текстові та звукові повідомлення з погрозами, порушував застосовані обмеження. Вказана обставина підтверджена дослідженими матеріалами аудіо та відеофіксації, які подані [PERSON] . Крім того, суд встановив, що 01.12.2025 року [PERSON] зверталась до Богородчанського ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із повідомленням про вчинення злочину щодо неї. Не зважаючи на те, що її звернення не розглянуто у встановлений Кримінально-процесуальним законом спосіб, ця обставина не спростовує того факту, що у відношенні до заявниці продовжується вчинятись дії, які Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» розцінює як домашнє насильство. При цьому суд зазначає, що продовження дії обмежувального припису насамперед є необхідним в разі встановлення судом існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, та реальності таких ризиків, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований насамперед на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За таких обставин, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, зокрема порушень [PERSON] виданого стосовно нього обмежувального припису, ведення переписки, телефонних дзвінків заявниці, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій по відношенню до заявниці, можливості настання відповідних наслідків їх вчинення, суд прийшов до висновку про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці. Тому продовження строку дії обмежувального припису є необхідним та виправданим за для запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці. З огляду на це заява підлягає задоволенню, а строк дії обмежувального припису слід продовжити із застосуванням усіх встановлених раніше судом обмежень, визначених у рішенні від 15.01.2025 року. Відповідно до ч.3ст.350-5 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved