Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

30 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Миколаївська міська рада , третя особа: Державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що померла спадкодавець [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , водночас фактично проживала у місті Кишинів Республіки Молдова. В зв`язку з тим , що він не зміг вчасно звернутьися до нотаріуса через введення воєнного стану та необхідністю термінового длікування доньки, а аткож в зв`язку з тим, що державні органи молдови не видають докуменети з зазначенням по-батькові особи - нотаріус відмовила йому у оформленні спадкових прав. Позивач зазначає, що є єдиним спадкоємцем за заповітом та має на меті оформити та отримати належне йому спадкове майно відповідно до вимог чинного законодавства України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 року було визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою суду від 01.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі , призначено підготовче судове засідання . Одночасно витребувано у Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 12.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, а також задоволено клопотання про виклик свідків. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив прийняти рішення відповідно вимог чинного законодавства. У судовому засіданні були допитані свідки, які підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. ззаначили, що [PERSON] був єдиним родичем [PERSON] , вона дуже часто відвідувала його, приїзжала в гості з кишинева і завжди ззаначала, що він є її єдиною близькою людиною та все своє майнно влна залишає йому. Він завждли допомагав рідній тітці ( вона була рідною сестрою його батька), організував її поховання в рідному селі. Наразі він перебуває за кордоном, бо вимушен займатися лікеуванням важко хворої доньки. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом установлено, що після звернення до нотаріуса позивачу було повідомлено про пропуск встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини а також про неможливість встановити особу заповідача. Разом з тим, суд враховує, що у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин. Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє станом на теперішній час. До матеріалів справи долучено медичний висновок № 52 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 19 квітня 2023 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , у якому опікуном визнано [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що з метою евакуації та лікування доньки, яка є дитиною з інвалідністю, позивач був вимушений виїхати за межі України. Під час перебування за кордоном донька позивача проходила тривалий курс лікування та перенесла більше п`яти складних оперативних втручань, у зв`язку з чим позивач здійснював постійний догляд за дитиною. Суд також бере до уваги складне матеріальне становище позивача, який, перебуваючи за кордоном, був вимушений постійно працювати з метою забезпечення лікування та догляду за донькою, що об`єктивно унеможливлювало належну увагу до оформлення спадкових прав у встановлений законом строк. За таких обставин суд дійшов висновку, що пропуск позивачем строку для прийняття спадщини був зумовлений об`єктивними, поважними та незалежними від його волі причинами, а отже є таким, що підлягає поновленню. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , у місті Кишинів Республіки Молдова, про що складено відповідний актовий запис № 2044, Службою цивільного стану Буюкані у м. Кишинів (Республіка Молдова) та 10 травня 2024 року Агентством публічних послуг (відділом реєстрації актів цивільного стану) видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . До матеріалів справи долучено заповіт, складений 13 січня 2012 року, з якого вбачається, що громадянка Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті розпоряджається всім своїм майном, рухомим та нерухомим, яке належатиме їй за законом на день смерті, незалежно від місцезнаходження та складу майна, і заповідає його [PERSON] , [INFO] , у повному обсязі. З матеріалів спадкової справи №196/2025 щодо спадщини померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звертавсялише один спадкоємець - позивач [PERSON] .. Згідно постанови від 21 серпня 2025 року державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Міщенко Н.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку, передбаченого законодавством України для прийняття спадщини, а також у зв`язку з неможливістю встановлення тотожності особи померлої та особи, яка склала заповіт на користь позивача. Як зазначено в постанові, спадкоємцем подано свідоцтво про смерть [PERSON] , видане компетентними органами Республіки Молдова, у якому не зазначено по батькові померлої, у зв`язку з чим, на її переконання, неможливо встановити, що померла є тією самою особою, яка склала заповіт на користь позивача та якій належать об`єкти нерухомого майна, право власності на які зареєстровано відповідно до вимог законодавства України. Крім того, ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Кишинев. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкоємців за законом, та котрі мають право на обов`язкову немає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved