Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

у листопаді 2025 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання кредиту №3024804 від 17.12.2019 у розмірі 68 985,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн (а.с. 1-6). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.09.2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту № 3024804. 10.06.2025 року на підставі договору факторингу №АК-10/06/2025 ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ». В свою чергу 07.07.2025 року на підставі договору факторингу № ДФ-07072025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило право вимоги до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС». Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим допустила заборгованість по вищевказаним договором в загальній сумі 68 985,00 грн. Ухвалою від 19.11.2025 суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.63). У судове засідання сторони вдруге та повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа до електронного кабінету (а.с.66,67,69,7074,75), відповідач рекомендованими листами за адресою реєстрації, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток та довідок про доставлення електронного документу (а.с.68,71,72,76). Представник позивача у позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності їх представникау порядку спрощеного позовного провадження, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.6), також позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.77). Відповідач причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 17.12.2019 між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №3024804, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у розмірах та на умовах, визначених цим договором, у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.2.34 Правил) та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України - гривні. Сума кредиту складає 10 500,0 грн. (п. 1.3 кредитного договору). Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7 % (з 17.12.2019 по 06.01.2020), акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%, спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3,0%(з 07.01.2020 по 04.07.2020) (п. 1.6 кредитного договору). Сторони встановили строк дії договору з 17.12.2019 до кінцевої дати виконання длоговору 04.07.2020 року (п.3.1) . Відповідно до п.2.1.4 кредитного договору кредитодавець має право надавати згоду на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору позичальник має право звертатись до кредитодавця із заявою про продовження Узгодженого строку погашення кредиту. Згідно з п. 4.7 договору кредит вважається простроченим при наявності заборгованості після закінчення кінцевої дати виконання договору, зазначеної в п.3.1 цього договору, якщо вона не була змінена шляхом укладення додаткової угоди. 17.12.2019 [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «PS3024804» Графік платежів, який є невід`ємним додатком до договору про надання кредиту №3024804 від 17.12.2019, в якому зазначені дата платежу, сума платежу, проценти за користування кредитом, процентна ставка, реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту за лояльними та загальними умовами кредитування, зокрема за загальними умовами кредитування з дати початку кредитування 17.12.2019 до дати закінчення періоду 04.07.2020 року загальна сума платежу 14 075,40 грн, з яких основна сума кредиту 10 500,00 грн, проценти 3575,40 грн, всього 14 075,40 грн, реальна процентна ставка 997,67 (а.с.23). За інформацією ТОВ «ФК «Елаєнс» відповідно до договору №41346335 від 18.10.17 було здійснено за дорученням ТОВ "Алекскредит" успішний переказ коштів на картку клієнта 17.12.2019 на суму 10 500,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер в системі FONDY 183846412 (а.с.40). 10.06.2025 року між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладений договір факторингу №АК-10/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Секвоя Капітал» за плату набуло право вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.24-30). За платіжною інструкцєю №185 від 16.06.2025 року ТОВ «Секвоя Капітал» здійснило переказ коштів ТОВ «Алекскредит» за переуступлення прав вимоги за грошовими зобов`язаннями згідно договору факторингу № 06062025 від 06.06.2025 року (а.с.46). Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 р. ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3024804 від 17.12.2019 року у розмірі 68 985,00грн, з яких: 10 500,00 грн сума заборгованості за тілом, 58 485,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.10). Як убачається з розрахунку заборгованості наданої ТОВ «Алекскредит», заборгованість [PERSON] станом на 06.06.2025 становить 68 985,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 500,00 грн, за відсотками 58 485,00 грн (а.с.12-16). 07.07.2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія «Солвентіс» укладений договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС» за плату набуло право вимоги до боржників за відповідним Реєстром прав вимоги (а.с.31-38). Відповідно до наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» № 1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» на ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (а.с.45). Згідно з платіжною інструкцією №812 від 08.07.2025 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (перейменовано в ТОВ «Фінансова Компанія «СОЛВЕНТІС»), здійснило переказ коштів ТОВ «Секвоя Капітал» згідно Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025р. (а.с.46). За витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3024804 від 17.12.2019 року у розмірі 68 985,00грн (а.с.11). 10.07.2025 року Позивач направив відповідачу вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості, в якій повідомив про набуття права вимоги за кредитним договором кредитним договором № 3024804 від 17.12.2019 року, та наявність зобов`язання з погашення заборгованості у розмірі 68 985,00грн. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Отже, між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Алекскредит», укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними, їй перераховані кредитні кошти, які вона використовувала. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Судом установлено, що ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (позивач) набуло право вимоги за Договором про надання кредиту № 3024804 від 17.12.2019 року щодо боржника [PERSON] . У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту №3024804 від 17.12.2019 в розмірі 68 985,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 10 500,00 грн, за відсотками 58 485,00 грн (а.с.12-16). У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Так, судом установлено, що відповідачці за кредитним договором №3024804 від 17.12.2019 надано суму кредиту в розмірі 10 500,0 грн. (п. 1.3 кредитного договору). Базова процентна ставка за один день користування кредитом 1,7 % (з 17.12.2019 по 06.01.2020), акційна ставка або ставка за програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%, спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3,0%(з 07.01.2020 по 04.07.2020) (п. 1.6 кредитного договору). Сторони встановили строк дії договору з 17.12.2019 до кінцевої дати виконання длоговору 04.07.2020 року (п.3.1) . Відповідно до п.2.1.4 кредитного договору кредитодавець має право надавати згоду на продовження узгодженого строку повернення кредиту за заявою позичальника шляхом укладення між сторонами Додаткової угоди. Відповідно до п.2.2.2 кредитного договору позичальник має право звертатись до кредитодавця із заявою про продовження Узгодженого строку погашення кредиту. Згідно з п. 4.7 договору кредит уважається простроченим при наявності заборгованості після закінчення кінцевої дати виконання договору, зазначеної в п.3.1 цього договору, якщо вона не була змінена шляхом укладення додаткової угоди. Отже, правомірним є нарахування відсотків відповідно до умов договору до 04.07.2020 року, а тому суд уважає обгрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості станом на 05.07.2020, яка згідно з розрахунком заборгованості становить 11 571,00 грн, та з врахуванням часткової сплати після вказаної дати в розмірі 4284,00 грн, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в розмірі 7287,00 грн. Суд зауважує, що позивач не подав належних та допустимих доказів, які обґрунтовують його позовні вимоги в частині нарахування заборгованості по процентах та продовження (пролонгації) строку кредитування. Відповідно до ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с.60). Також позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн (а.с.6). До позовної заяви ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» долучено: акт №3024804 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30.09.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М., договір №43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025, додаткова угода №3024804 до договору №43657029 про надання правової допомоги від 30.09.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №841 від 22.07.2016 (а.с.8,17,18-20,39,50). Згідно з договором про надання правової допомоги між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» та адвокатом Лівак Є.М., сторони визначили предмет договору у виді юридичної (правничої) допомоги в обсязі та на мовах, передбачених даним договором. Розділом 2 Договору визначено види послуг щодо надання правової допомоги (а.с.18 на зв.). За детальним описом наданих послуг, виконаних адвокатом, сторони погодили надання правових послуг у виді аналізу спірних правовідносин та надання правових рекомендацій щодо захисту інтересів: час 1,5 год, вартість 2250грн; складання позовної заяви, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: час 3 год, вартість 3000 грн; формування додатків до позовної заяви: час 1 год, вартість 750 грн (а.с.17). При цьому згідно акту №3024804 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30.09.2025, сума наданих послуг складає 6000,00 грн (а.с.8). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у розмірі 256,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 634,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial