Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики № 2357454 в розмірі 19 200,00 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що між [PERSON] та ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 22 липня 2024 року було укладено договір позики № 2357454. На виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір позики було укладено з відповідачкою на веб-сайті кредитодавця у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно вимог ст. 639 ЦК України. 14 червня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило останньому належне йому право вимагати повернення коштів за кредитними договорами. Так, згідно Реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 року до вказаного договору факторингу, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки на суму 20 700,00 грн., що становить її заборгованість за договором позики № 2357454 від 22.07.2024 року, з яких: 12 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 540,00 грн. - заборгованість за відсотками, 6 000,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою та 2 160,00 грн. комісія за надання позики. Відповідачка на виконання умов вищевказаного договору 03.03.2025 року здійснила часткову сплату боргу на суму 1 500,00 грн., тобто вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору. Відтак, заборгованість [PERSON] за договором позики складає 19 200,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5 040,00 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою та 2 160,00 грн. комісія за надання позики. Згідно з умовами договору позики № 2357454 від 22.07.2024 року, позичальник зобов`язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами в порядку передбаченому договорами. Однак, відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача згідно довіреності від 05.12.2024 року (а.с. 37) [PERSON] не з`явилася, в позовній заяві висловила прохання про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідачка відзиву на позов не подавала, на виклик в судове засідання не з`явилася та про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч була належно повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення їй судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення, які вона отримала 21.11.2025 року та 02.01.2026 року (а.с. 44,48). Також [PERSON] викликалася в судове засідання шляхом поміщення оголошення про виклик її до суду на сайті Долинського районного суду Івано-Франківської області 19.11.2025 року та 29.12.2025 року (а.с. 43,47). За таких обставин суд 15.01.2026 року постановив ухвалу про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Про те, що між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого позикодавець надав відповідачці кредит в сумі 12 000,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 20.08.2024 року, свідчить договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2357454 від 22.07.2024 року та додаток № 1 до вказаного договору (таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки) (а.с. 6-10). Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 даного договору, процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики становить 0,01 % в день (фіксована). Комісія за надання позики складає 22,21 % (фіксована) від суми наданої позики. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 22.07.2024 року відповідачка підписала електронний договір позики № 2357454 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримала від ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кредитні кошти в сумі 12 000,00 грн. на свій банківський рахунок. ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачці можливість користуватися кредитними коштами, однак остання не дотрималася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та сплати процентів за користування коштами і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань. З договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, додаткової угоди № 45 до вказаного договору факторингу від 23.12.2024 року, акту прийому-передачі Реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, платіжної інструкції № 586 від 27.12.2024 року на суму 2 535 077,43 грн. та Реєстру боржників № 39 від 23.12.2024 року (а.с. 11-13,16-19) встановлено, що право вимоги до [PERSON] по договору позики № 2357454 від 22.07.2024 року ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на суму 20 700,00 грн. З наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за договором позики № 2357454 від 22.07.2024 року (а.с. 20-21) вбачається, що на час відступлення права вимоги (23.12.2024 року) у відповідачки наявна заборгованість за договором в розмірі 20 700,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12 000,00 грн., заборгованість за відсотками 540,00 грн., сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою 6 000,00 грн. та 2 160,00 грн. комісія за надання позики. Цей розрахунок підтверджує, що відповідачка з метою погашення заборгованості за договором позики внесла кошти на загальну суму 1 620,00 грн. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 2357454 від 22.07.2024 року (а.с. 23) станом на 30.09.2025 року борг відповідачки по даному кредитному договору становить 19 200,00 грн., зокрема: 12 000,00 грн. прострочена заборгованість за основною сумою боргу, 5 040,00 грн. заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою та 2 160,00 грн. заборгованість по комісії за надання позики, оскільки 03.03.2025 року відповідачка внесла кошти на погашення боргу в сумі 1 500,00 грн. Суд погоджується з тим, що відповідачка [PERSON] не дотрималася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки і на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, внаслідок чого за нею правомірно числиться заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 12 000,00 грн. та заборгованість по комісії за надання позики в сумі 2 160,00 грн. Що стосується стягнення з відповідачки 5 040,00 грн. нарахованої позивачем заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою, то суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно умов договору позики № 2357454 від 22.07.2024 року (п. 2.2), строк позики становить 30 днів, а датою повернення позики 20.08.2024 року. Таким чином, строк кредитування сплив 20 серпня 2024 року. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для пролонгації строку договору позики, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів за цим договором тільки у межах строку його дії до 20 серпня 2024 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачці відсотків за понадстрокове користування позикою за період з 21.08.2024 року по 11.09.2024 року, а тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення 5 040,00 грн. заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою слід відмовити. При цьому, враховуючи, що відповідачка [PERSON] істотно порушила умови укладеного договору позики, своєчасно позику не погашала та не повернула позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 2357454 від 22.07.2024 року в сумі 14 160,00 грн. (12 000,00 грн. за основною сумою боргу + 2 160,00 грн. по комісії за надання позики). Вказані суми доведені належними і допустимими доказами та нічим не спростовані. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в ч. 1 якої зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 73,75 % сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що був сплачений згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 141745 від 24.10.2025 року в розмірі 3 028,00 грн. (а.с. 1), який становитиме 2 233,15 грн. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 207,526,530,536,610,611,626,638,1048-1050,1054,1055 ЦК України,

Outcome: approved