Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Капітал», через свого представника адвоката Столітнього М.М., звернулося із зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник [PERSON] зазначив, що 04 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1326938 про надання споживчого кредиту. За взаємною угодою сторони погодили наступні умови договору: -відповідно до п.1.3. тип договору кредит, сума кредиту склала 3000 грн.; -згідно п. 1.4. строк договору кредиту склав 360 днів з 04.12.2023 по 28.11.2024, періодичність платежів зі сплати процентів 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1 Договору ТОВ «Слон Кредит» надає у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит у сумі 3000 грн., що підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «Пейтек». Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладанні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. В подальшому, ТОВ «Слон Кредит» на підставі Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 відступило ТОВ «Фінансовій компанії «Фінтраст Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема, до Відповідачки за Договором №1326938 від 04.12.2023. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] умов кредитного договору, утворилася заборгованість. Представник позивача [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1326938, укладеним 04.12.2023 між [PERSON] та ТОВ «Слон Кредит», у розмірі 29 700 грн. 00 коп., яка утворилася внаслідок порушення зобов`язань з боку відповідачки; сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Крім того, в порядку ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] . Представник позивача просив розглядати справу у відсутність представника позивача, проти внесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги в частині заборгованості по тілу кредиту та відсоткам визнала. Разом з тим, в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. заперечувала, через не співмірність із сумою взятого кредиту. Заперечувала також щодо застосування та нарахування відносно заборгованості інфляційних втрат. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 1326938 про надання споживчого кредиту. Сторони погодили умови договору, відповідно до яких, згідно п.1.3. тип договору кредит, сума кредиту склала 3000 грн.; згідно п. 1.4. - строк договору кредиту склав 360 днів з 04.12.2023 по 28.11.2024, періодичність платежів зі сплати процентів склала 30 днів. На підставі погоджених умов, ТОВ «Слон Кредит» надав Відповідачці у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору, кредит у розмірі 3000 грн. Таким чином, ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання перед позичальником [PERSON] . Наразі сума відсотків за користування кредитом на час звернення із позовом склала 26 700 грн., загальна сума заборгованості - 29 700 грн. Враховуючи, що відповідачка визнала заявлені позовні вимоги в частині розміру взятого кредиту та суми нарахованих відсотків, суд вважає, що вказані обставини не потребують доведення. Договір укладено в електронному вигляді, за допомогою ІКС Товариства (Алгоритм), доступ до якої забезпечується через Веб-сайт (Мобільний застосунок «SlonCredit»), через ідентифікацію клієнта за допомогою технології BankID. Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор «В138», для підписання Кредитного договору № 1326938 від 04.12.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, а відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, шляхом прийняття виконання зобов`язання товариства, а саме отримавши кредитні кошти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір- це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у фінансової установи виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати наданих послуг, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Стаття ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на вище наведене, оскільки відповідачем порушені зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного здійснення платежів, передбачених його умовами, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ФінтрастКапітал» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення нараховувати інфляційні втрати і 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 10 та 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Зі змісту зазначених норм ЦПК вбачається, що визначення в резолютивній частині рішення про нарахування відсотків та пені є правом суду, а не обов`язком. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.06.2024 р. у справі за № 910/14524/22 дійшла до висновку про помилковість висновків судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, зважаючи на неправомірність зазначення в судовому рішенні про одночасне нарахування пені та 3 % річних до моменту його виконання. Щодо можливості зазначення в судовому рішенні про одночасне нарахування відсотків та пені до моменту виконання судового рішення ВП ВС вказує на однозначний висновок про неможливість застосування такого механізму, оскільки ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України та ч. 11 ст. 238 ГПК України мають виключно «імперативну альтернативність» (вибір) нарахування відсотків/пені, враховуючи правову конструкцію цих норм процесуальних законів із використанням сполучника «або», тому суд під час прийняття судового рішення не має повноважень допускати вільне тлумачення приписів законодавчих норм або розширювати їх зміст, тому відповідно не допускається зазначення в судовому рішенні про одночасне нарахування відсотків та пені. Також, зазначення в судовому рішенні про одночасне нарахування пені/відсотків можуть створити «кабальні» умови для боржника та призвести до об`єктивної можливості виконати судове рішення в майбутньому. Колегія ВП ВС також зауважила, 3 проценти річних, нарахування якого передбачено нормами ЦК України охоплюються змістом норм ч.ч. 10-11 ст. 265 ЦПК України та ч. 10 ст. 238 ГПК України, якщо позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 3-х процентів річних за порушення виконання грошового зобов`язання, яку задоволено судом, що виключає можливість їх нарахування до моменту виконання судового рішення. З урахування вище наведеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження сплати судового збору позивачем надано копію платіжної інструкції № 3826 від 07.08.2025 у розмірі 2422 грн. 40 коп., який підлягає відшкодуванню відповідачем у вказаному розмірі. Позивачем також заявлені до стягнення понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано: -Договір № 10/12-24 від 10.12.2024 року про надання правової допомоги між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» та адвокатом Столітнім М.М., за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає доручення та бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в повному обсязі та на умовах, передбачених даним договором; -Акт № 10339 приймання-передачі наданих послуг від 12.08.2025 року, згідно якого сторонами погоджено, що правнича допомога відносно відповідача [PERSON] становить 10 000,00 грн., яка складається з певних складових за тарифами та погодинною оплатою; -Заявку № 10339 на виконання доручення до Договору № 10/12 від 10.12.2024 року із зазначенням виду робіт (послуг) та наданих послуг, кількісті витрачених годин та їх вартості. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Виходячи з вище наданих доказів, суд погоджується з тим, що позивачем була отримана правнича допомога та понесені відповідні витрати на її оплату. Разом з цим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на правничу допомогу як таких, що є не співмірною із сумою взятого кредиту. З урахуванням наведених позицій позивача та відповідача, а також висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 щодо визначення витрат, понесених на правничу допомогу, суд вважає, що дана справа не є складною, по даній категорії справ існує узгоджена та усталена судова практика, представник не приймав безпосередньої участі в судових засіданнях, з урахуванням ціни позову, а також розмір взятого кредиту відповідачем, застосовуючи принципи пропорційності, співмірності та достатності, суд приходить до висновку про зменшення суми понесених витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача до 3 000 грн.

Outcome: partial