Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 00-9859002 від 17 липня 2024 року у розмірі 17785,00 грн., з яких: 5750,00 грн. - заборгованість за основною сумою (тіло кредиту); 12035,00 грн. - заборгованість за відсотками, 2422,40 грн. - витрати зі сплати судового збору та 7000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказують, що 17 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» (надалі - ТОВ «Макс кредит») та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9859002 від 17 липня 2024 року у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позичальник пройшов верифікацію та ідентифікацію на сайті кредитодавця та отримав доступ до особистого кабінету. Відповідач приєднався до умов договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 30181. Після ознайомлення з чинною редакцією Правил надання коштів у позику, зазначив свої персональні дані, обрав бажану суму позики та бажаний строк кредитування, також зазначив банківську картку № [NUMBER] , на яку в подальшому на виконання умов укладеного договору були зараховані грошові кошти в сумі 5000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5000,00 грн, строком на 360 днів, стандартна ставка -1,45% за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 1% в день. 20 січня 2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 00-9859002 від 17 липня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом, тому позивач, як правонаступник просить стягнути виниклу заборгованість. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2025 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року справу прийнято до провадження, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження на 20 листопада 2025 року. Судове засідання від 20 листопада 2025 року відкладено до 15 січня 2026 року у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача в судове засідання 15 січня 2026 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, у прохальній частині позовної заяви просив суд проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримував у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач 20 листопада 2025 року та 15 січня 2026 року в судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки заперечення представника позивача щодо заочного розгляду справи відсутні. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 17 липня 2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] за допомогою електронного сервісу, який міститься на сайті https://treba.credit, укладено договір кредитної лінії № 00-9859002. Відповідач приєднався до умов договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 30181, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит». Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5000,00 грн, строком на 360 днів, тип процентної ставки - фіксована, стандартна ставка - 1,45% за кожен день користування кредитом, знижена ставка - 1% за кожен день користування кредитом, денна процентна ставка - 1,5%, останній день строку кредитування - 12 липня 2025 року. Кредитодавець одноразово нараховує комісію у розмірі 15% від суми кредиту, що складає 750,00 грн. (п. 1.2., п. 1.3., п. 1.5., 1.6., 1.7. Договору). Сума кредиту перераховується на рахунок позичальника за реквізитами № [NUMBER] (п. 2.8. Договору). Згідно з інформаційною довідкою від 06 лютого 2025 року № 172/02 кошти у сумі 5000,00 грн. 17 липня 2024 року було перераховано на картковий рахунок № [NUMBER] . 20 січня 2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-9859002 від 17 липня 2024 року. За розрахунком заборгованості ТОВ «Макс кредит», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 00-9859002 від 17 липня 2024 року станом на 20 січня 2025 року в розмірі 17785,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою (тіло кредиту) та 750,00 грн - комісія ; 12035,0 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 20012025-МК/Ейс від 20 січня 2025 року до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9859002 від 17 липня 2024 року у загальній сумі 17785,00 грн., з яких: прострочене тіло - 5750,00 грн., прострочені відсотки - 12035,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли правовідносини, щодо належного виконання позичальником умов кредитного договору. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України) Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. З розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за договором № 00-9859002 від 17 липня 2024 року становить 17785,00 грн., з яких: прострочене тіло - 5750,00 грн., прострочені відсотки - 12035,00 грн. Проте, суд не може погодитися в повному обсязі з визначеним позивачем розрахунком заборгованості, з огляду на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що договір кредитної лінії укладений 17 липня 2024 року, тобто після прийняття 23 листопада 2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до даного договору слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено максимальний розмір відсотків за користування кредитними коштами 1% на день. Отже, суд приходить до висновку, що умови укладеного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені пп. 1.5.1. п. 1.5. та пп. 1.7.1. п. 1.7. договору в розмірі 1,45% та 1,5% в день, суперечать чинному законодавству, а тому згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними. Суд розраховує заборгованість по відсоткам за укладеним кредитним договором зважаючи на встановлену ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальну денну процентну ставку 1 %. З урахуванням меж заявлених позовних вимог, за період з 17 липня 2024 року по 20 січня 2025 року (дата продажу кредиту), в межах заявлених вимог за 188 днів, розмір заборгованості за відсотками становить 9400,00 грн, відповідно розрахунку 5000,00 грн. х 1% х 188 днів. При цьому, суд враховує, що позивачем на погашення кредиту у частині сплати відсотків за користування кредитом 07 серпня 2024 року було здійснено платіж у розмірі 2345,00 грн., відповідно розмір заборгованості за відсотками становить 7055,00 грн., з розрахунку 9400,00 грн. - 2345,00 грн. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що заборгованість відповідача за договором кредитної лінії № 00-9859002 від 17 липня 2024 року станом на 20 січня 2025 року, на дату продажу кредиту становить 12805,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 750,00 грн. - комісія, 7055,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з чим, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, в загальному обсязі 12805,00 грн. Щодо стягнення судових витрат Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до платіжної інструкції № 27472 від 13 жовтня 2025 року позивачем при зверненні з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1744,10 грн., пропорційно задоволеним вимогам 2422,40 х 12805,00: 17785,00. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). Судом встановлено, що 20 серпня 2025 року між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір про надання правової допомоги № 20/08/25-01, за умовами якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах договору. Окрім того, 11 вересня 2025 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги. Згідно з Актом прийому - передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року адвокатським бюро «Соломко та партнери» надані юридичні послуги на суму 7000,00 грн. (5000,00 грн -складання позовної заяви; 1000,00 грн - вивчення матеріалів справи; 500,00 грн - підготовка адвокатського запиту, 500,00 грн - підготовка клопотання). Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17, від 30 липня 2019 року у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: partial