Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

У жовтні 2025 року до суду звернувся представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] , в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 383,81 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 02.03.2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] уклали угоду № 6554577061. Відповідно до угоди ТОВ «ФК «ЦФР» надає позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 28949,00 грн.; тип кредиту - кредит; строк користування 24 місяці; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. В подальшому AT «Таскомбанк» набуло статусу кредитора за кредитним договором у зв`язку з укладенням Договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. , що був укладений між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР». Згідно з умовами вищезазначеного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача. В той же час відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконує у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.12.2024 року становить 39028,95 гривень 02.12.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 02.03.2020. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, неодноразово направлялася відповідачеві за місцем його реєстрації, в тому числі його було повідомлено про розгляд даної справи через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачем в установлений ч. 7 ст.178ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6554577061, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит, ліміт кредитної лінії у розмірі 28949,00 грн., строком на 24 місяці. Згідно п. 1. Договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту та умовах, передбачених в паспорті кредиту №6554577061, який є невід`ємною частиною цього Договору. Заява-анкета на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» та кредитний договір №795023429 від 02.03.2020 року підписано відповідачем [PERSON] власноруч. Крім того, відповідач власноруч підписав паспорт кредиту №6554577061, в якому зазначена наступна інформація: основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови Кредитного договору не виконуються, кредит не повертається. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 02.12.2024 року заборгованість [PERSON] за договором становить 38 383,81 грн. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р., який був укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», останній набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №6554577061 від 02.03.2020 року. У подальшому 02.12.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №НІ/11/25-Ф на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 02.03.2020. Так, відповідно до реєстру боржників від 02.12.2024 до договору факторингу №НІ/11/25-Ф укладеного між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 02.03.2020. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наданими позивачем доказами. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 9200,00 грн., суд зазначає наступне. За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1ст. 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі №463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено( п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Так, у матеріалах справи наявний Договір про надання юридичних послуг № 03-07/24 від 03.07.2024, акт №4 приймання-передачі виконаних робіт від 02.06.2025, платіжна інструкція №2696 від 10.06.2025 на суму 9200 грн.. Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4200,00 грн. буде розумним. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved