Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 05 квітня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05.04.2025-100001539. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 10000 грн. строком на 183 дні по 04 жовтня 2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит та сплатою комісії у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 2000 грн. Умовами вказаного договору також передбачена неустойка в розмірі 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику кредит шляхом перерахування позичальнику коштів на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши 05 квітня 2025 року на рахунок позичальника грошові кошти в розмірі 10000 грн., в той час як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 35300 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 18300 грн.; комісії в розмірі 2000 грн.; заборгованості по неустойці в розмірі 5000 грн. Посилаючись на те, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, позивач через свого представника просила суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 35300 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно кожного разу, згідно позовної заяви просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач до суду не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляла, будь-яких заяв чи то клопотань не направляла. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Зокрема, суд установив, що 05 квітня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» було здійснено пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», якою визначено порядок укладення електронного кредитного договору, умови надання і повернення кредиту, права та обов`язки сторін та іншу важливу інформацію щодо умов запропонованого договору. В свою чергу, [PERSON] 05 квітня 2025 року звернувся до ТОВ «Споживчий центр» з заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою вона ознайомилась 05 квітня 2025 року, та становить електронний договір, згідно якої просила надати їй кредит в розмірі 10000 грн. строком на 183 дні, а саме до 04 жовтня 2025 року, шляхом їх перерахування за реквізитами електронного платіжного засобу № 5168-74хх-хххх-1548. При цьому [PERSON] погодилась, що процентна ставка є фіксованою та становить 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Також, [PERSON] погодилась, що комісія пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. Згідно вказаної заявки від 05 квітня 2025 року, [PERSON] підтвердила, що їй надані та вона отримала інформацію, зазначену в ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», примірник цього договору, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором підтверджено прийняття пропозиції (акцепт) на укладення електронного кредитного договору, невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору № 05.04.2025-100001539 від 05 квітня 2025 року. Згідно повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 20 жовтня 2025 року, ТОВ «Споживчий центр» 05 квітня 2025 року здійснило переказ грошових коштів в розмірі 10000 грн. на картку № [NUMBER] згідно кредитного договору № 05.04.2025-100001539, номер транзакції в системі iPay.ua - 702082333. Проте, як слідує із матеріалів справи, відповідач умов укладеного кредитного договору належним чином не виконала, внаслідок чого, відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, [PERSON] , має заборгованість за договором № 05.04.2025-100001539 від 05 квітня 2025 року в розмірі 35300 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 10000 грн.; процентів в розмірі 18300; комісії в розмірі 2000 грн.; неустойки в розмірі 5000 грн. Тож, вирішуючи справу по суті, суд ураховував наступне. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, між позивачем та [PERSON] існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, згідно підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, у ракурсі установлених фактичних обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ураховуючи наведені вище правові норми, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами, комісією та відхиляє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки, оскільки відповідно до вимог підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. При цьому, суд перевірив правильність нарахування позивачем складових заборгованості, як то, щодо заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією, нарахованими згідно умов договору на дійсну заборгованість відповідача і вважає ці розрахунки в цій частині вірними, позаяк, вони відповідають вимогам закону. Отже, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання нею умов укладеного кредитного договору та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та комісією, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами, у тому числі й їх сукупністю. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, Верховний суд у постанові Пленуму Верховного Суду від 07 лютого 2025 року № 6 зазначив, що пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не може розглядатись як порушення права кредитора на мирне володіння майном, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та спрямовані на захист інтересів боржника в умовах воєнного стану. Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2079,39 грн. судового збору, що становить 85,84 відсотків задоволених вимог. З цих підстав,

Outcome: partial