Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання в порядку спадкування за законом права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на земельну ділянку, а саме: - земельну ділянку № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,26 га., яка розташована за адресою: с.Нова Вижва Ковельського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її свекруха [PERSON] . Після її смерті відкрилось спадкування на належне спадкодавцю нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та інші права. Крім того позивач вказує, що [PERSON] , одержала дозвіл на приватизацію земельних ділянок відповідно до рішення сесії Нововижвівської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 9/5 від 14.02.1992 року «Про розгляд заяв», розміщення, цільове призначення яких уточнювались рішенням сесії Старовижівської селищної ради №50/80 від 22.08.2025 року «Про уточнення рішення Нововижвівської сільської ради від 14.02.1992 року №9/5 в частині уточнення цільового призначення земельної ділянки відповідно до чинних нормативно-правових актів», а саме: - земельна ділянка № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,26 га, розміщення с.Нова Вижва Ковельського району Волинської області. Зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв син спадкодавиці та чоловік позивачки [PERSON] , шляхом вступу в оперативне управління майном та його охороною в установлений законом термін. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши своїх спадкових прав на вказане вище нерухоме майно. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла належним чином шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Спадкова справа після смерті [PERSON] реєструвалась приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 26.10.2023 року у справі №168/811/23 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день [PERSON] бажає закінчити приватизацію та одержати правовстановлюючі документи на земельну ділянку відповідно до рішення сесії Нововижвівської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 9/5 від 14.02.1992 року «Про розгляд заяв», розміщення, цільове призначення яких уточнювались рішенням сесії Старовижівської селищної ради №50/80 від 22.08.2025 року «Про уточнення рішення Нововижвівської сільської ради від 14.02.1992 року №9/5 в частині уточнення цільового призначення земельної ділянки відповідно до чинних нормативно-правових актів», а саме на земельну ділянку №1 площею - 0,26 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, адреса с.Нова Вижва Ковельського району Волинської області. Копія рішення сесії Нововижвівської сільської ради Старовижівського району Волинської області №9/5 від 14.02.1992 року «Про розгляд заяв» передавались спадкодавиці. Вказує, що обставина смерті спадкодавиці стала причиною не отримання спадкоємцем правовстановлюючих документів на землю, а отже унеможливлює спадкування земельної ділянки шляхом подачі відповідних документів нотаріусу. Також позивач зазначає, що звернувся до Старовижівської селищної ради з питання завершення процедури приватизації. На що листом селищною радою відмовлено, в зв`язку з відсутністю порядку завершення процедури приватизації земельних ділянок спадкоємцями після смерті спадкодавців шляхом подачі заяв до органів місцевого самоврядування. За таких обставин [PERSON] просить визнати за нею право в порядку спадкування за законом на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації права власності з отриманням витягу з Державного реєстру на вищевказану земельну ділянку. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності і без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Старовижівської селищної ради подав заяву, в якій Старовижівська селищна рада позов визнає повністю та просить справу розглядати за відсутності представника селищної ради. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в підготовче засідання не з`явився, подав клопотання, в якому у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні не заперечує щодо розгляду справи без його участі. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, спадкової справи № 97/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом ст. 524, 548 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1216 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст. 1268 ЦК України). Ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно з ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1розділу X "Перехідні положення" ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3 ст.116 ЗК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] шляхом вступу в управління спадковим майном (а.с. 15). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12). Спадщину після його смерті прийняла його дружина позивачка [PERSON] , як дружина спадкоємця за законом першої черги, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 15). Доказів про існування інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов`язкову частку, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. 19.12.2022 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку пай. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 26.10.2023 року за позивачем визнано право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] , що залишилися після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 20-23). Позивач зареєструвала своє право власності на даний об`єкт нерухомого майна у відповідному реєстрі (а.с. 19). Крім того, з наявних у матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що спадкодавець [PERSON] одержала дозвіл на приватизацію земельної ділянки, яка передавалась останній для приватизації згідно з рішенням сесії Нововижівської сільської Ради народних депутатів Старовижівського району двадцять першого скликання від 14.02.1992 року №9/5 «Про розгляд заяв», розміщення, цільове призначення яких уточнювались рішенням сесії Старовижівської селищної ради №50/80 від 22.08.2025 року «Про уточнення рішення Нововижвівської сільської ради від 14.02.1992 року №9/5 в частині уточнення цільового призначення земельної ділянки відповідно до чинних нормативно-правових актів», а саме: земельна ділянка № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,26 га, розміщення с.Нова Вижва Ковельського району Волинської області (а.с. 27-29). Старовижівською селищною радою листом адвокату Гайдашуку В.М. повідомлено про відсутність порядку завершення процедури приватизації земельних ділянок спадкоємцями після смерті спадкодавців шляхом подачі заяв до органів місцевого самоврядування. Рекомендовано вирішувати питання в судовому порядку (а.с. 26). Враховуючи наведені обставини, а також те, що спадкодавець життя не завершив процедуру приватизації зазначеної вище земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, дана обставина стала причиною не отримання ним правовстановлюючих документів на землю, що унеможливлює спадкування позивачем земельної ділянки, а тому право на завершення приватизації підлягає спадкуванню спадкоємцем після його смерті, що цілком відповідає зазначеним вище нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Таким чином враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 524, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 11, 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, ст.ст. 200, 206, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved