Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2025 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено: визнано за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування. При ухваленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат в розмірі 14 822,00 грн. 19.12.2025 позивач через представника звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2025 позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] у відзиві на позов зазначала, що не оспорює право позивача на 1/2 частку спадкової квартири. Причиною звернення позивача до суду стала не неправомірна поведінка відповідача, а постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа. Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник не внаслідок неправильних дій сторони, суд може покласти судові витрати на таку сторону повністю або частково. У даній справі відповідач не чинила перешкод у прийнятті спадщини та визнавала частку позивача. Позов у цій категорії справ (визнання права власності у зв`язку з неможливістю оформити спадщину в нотаріальному порядку) фактично є способом підтвердження права, яке не оспорюється відповідачем як фізичною особою, а не може бути реалізоване через формальні вимоги закону. Оскільки права позивача не були порушені саме діями [PERSON] , а судовий розгляд був необхідний через відсутність документів, суд приходить до висновку, що покладення тягаря сплати судового збору на відповідача є несправедливим та таким, що не відповідає принципу розумності. З огляду на те, що позивач реалізував свій інтерес у судовому порядку з метою отримання права власності за відсутності вини відповідача у виникненні спору, підстави для стягнення судового збору з [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed