Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.07.2021 між ТОВ «ФК«ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи в електронній формі, було укладено договір позики на умовах не відновлювальної кредитної лінії №234457. На той час, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, «ФК «ГЕЛЕКСІ» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК ГЕЛЕКСІ» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день, підвищена процентна ставка у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. Відповідачка не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем на дату подання позову складає 25 030,00 грн., з яких: 5 000, грн. заборгованість за позикою; 20 030,00 грн., заборгованість по процентам за користування позикою. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором позики №234457 від 11.07.2021 року в розмірі 25 030,00 грн., а також понесені судові витрати, які складаються із витрат по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою судді від 27.10.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "ГЕЛЕКСІ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено справу до розгляду по суті (а.с.58). 04 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання позовні вимоги не визнає, посилаючись на наступні обставини. Вона не укладала жодного договору позики з TOB «ФК «ГЕЛЕКСІ». Використаний одноразовий ідентифікатор (SMS-код) не вводився нею. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, електронний підпис прирівнюється до власноручного лише у разі, якщо ним скористалася саме особа, від імені якої укладено правочин. Також, позивач посилається на довідку про перерахування 5000 грн. на картку ПриватБанку № [NUMBER] . Проте немає доказів, що ця картка належить саме їй. Вона не є її власником і коштів не отримувала. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, обов`язок повернення кредиту виникає лише за умови фактичного отримання коштів позичальником. Крім того, Договір позики датований 11.07.2021, строк його дії до 09.08.2021. Відповідно до ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись у встановлений строк. Згідно зі ст.1048 ЦК України, проценти нараховуються лише протягом строку дії договору. Будь-які відсотки після 09.08.2021 року є незаконними. Договір позики №234214 укладено 11.07.2021, строк повернення коштів настав 09.08.2021. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить 3 роки і він сплив у серпні 2024 року. Навіть з урахуванням законодавчих змін щодо перебігу строків, зокрема під час воєнного стану, слід виходити з того, що фактичний строк повернення коштів закінчився ще у 2021 році, і позов подано з пропуском позовної давності. На підставі ст. 267 ЦК України це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо витрат на правничу допомогу зазначила, що позивач у позовній заяві вказує, що поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Вважа цю суму завищеною та неспівмірною зі складністю справи, обсягом роботи представника та характером вимог. Відповідно до ст. 133, 137 ЦПК України суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо вони є надмірними та не відповідають принципу розумності. З урахуванням невеликої суми позову та відсутності складних юридичних питань, витрати у розмірі 5000 грн. є необґрунтованими. Враховуючи наведене, просить суд не лише зменшити суму таких витрат, але й відмовити у їх відшкодуванні як надмірних та необґрунтованих. Щодо належності доказів зазначила, що позивач посилається на укладення договору за допомогою одноразового SMS-коду. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, електронний підпис прирівнюється до власноручного підпису лише за умови, що ним скористалася саме особа, від імені якої укладається правочин. Для підтвердження факту, що саме вона вводила цей код, необхідні технічні докази, зокрема: лог-файли входу до системи позикодавця; дані про відправку та доставку SMS на номер телефону, а також час і ІР-адресу підтвердження. Позивач не має технічної можливості самостійно підтвердити факт доставки та отримання смс-повідомлення конкретною особою. Такі дані належать до охоронюваної законом інформації про зв`язок (ст.31 Конституції України,ст.9,39 Закону України «Про телекомунікації») і можуть бути надані виключно мобільним оператором на підставі офіційного запиту суду або правоохоронних органів. Отже, подані позивачем внутрішні скріншоти чи журнали відправлення смс не є належними доказами отримання чи підтвердження коду саме нею. Вони лише свідчать про факт спроби відправлення повідомлення, але не доводять фактичного підписання договору відповідачем. Таким чином, без надання офіційних даних мобільного оператора (час відправки, доставка, номер, ІР -адреса користувача) неможливо вважати доведеним факт волевиявлення відповідача на укладання договору. На підставі викладеного та у зв`язку з тим, що позивач не довів факт укладення договору та факт отримання коштів саме нею просить відмовити у задоволенні позову TOB «ФК «ТЕЛЕКСІ» у повному обсязі, визнати, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення договору позики саме за її участі та отримання нею грошових коштів, визнати неправомірним нарахування відсотків після 09.08.2021 року, застосувати положення ст. 257 та ст. 267 ЦК України у зв`язку зі спливом строку позовної давності (а.с.62-65). 05 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» адвоката Рудзей Ю.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник прохав задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наступне. Беззаперечним є факт укладення між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛЕКСІ" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №234214 від 11 липня 2021 року в електронній формі та відсутність погашення заборгованості станом на дату подання позовної заяви. Відповідно до пункт 8.3 договору позики №234214 від 11 липня 2021 року є «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується із зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами. Так, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі» визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику. Правила розміщені на сайті товариства за посиланням: https://cashinsky.ua у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Товариства до укладення договору. Послідовність дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію. При цьому, з алгоритму укладення договору позики вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, зокрема, обов`язковим є проставлення клієнтом чекбоксу «з умовами договору позики згоден». Заповненням анкети-заяви, позичальник підтверджує прийняття ним відповідних умов надання позики, а також засвідчує, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Таким чином, виконавши послідовно дії в інформаційній системі, яку використовує ТОВ «ФК «Гелексі», вважається, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Завершальним етапом укладення договору позики є його підписання сторонами. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 року ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5000 грн. На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок Відповідача. Звертаємо особливу увагу на те, що у випадку якщо відповідач заперечує належність йому карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідач має підтвердити документально. Відповідач у відзиві не надав жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі або що перерахування здійснено з інших підстав. Із умов договору позики вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах, шляхом нарахування більших відсотків за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Проценти після 22.02.2021 року, позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 1.6 та 3.3 договору позики, а не як відсотки за правомірне користування кредитом у порядку, передбаченому пунктом 1.5.2 договору. Щодо строку позовної давності, то строк позовної давності в даному випадку обраховується з 11.07.2021 року (дата укладання договору). З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року він був зупинений на строк дії карантину. 24.02.2022 р. зупинився на період дії воєнного стану. До суду з позовом позивач звернувся 25.09.2025 року, тобто в межах строку позовної давності (а.с.67-80). 19 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідачка на спростування доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, зазначає наступне. Щодо тверджень позивача про те, що відповідач нібито не заперечує факт укладання кредитного договору, отримання коштів та наявність заборгованості, зазначає, що такі є неповними та не відповідають змісту її відзиву. У відзиві нею ставилось під сумнів: належність та допустимість доказів укладання саме нею електронного договору, дотримання позивачем вимог закону щодо ідентифікації позичальника, доведеність факту підписання нею договору, правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості та те, що картковий рахунок, який вказано в довідці належить саме їй. Щодо укладання електронного договору та електронного підпису, то позивач у відповіді на відзив формально посилається на положення Закону України «Про електронну комерцію» та практику Верховного Суду, однак не надає суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували: проходження нею процедури ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній систему позивача; належність номеру телефолну, на який надсилався одноразовий ідентифікатор саме їй; факт введення одноразового ідентифікатора саме нею, а не третьою особою; збереження та цілісність електронних даних, що підтверджують підписання договору. Саме по собі посилання на «алгоритм дій» на сайті позивача не є доказом в розумінні статей 76-78 ЦПК України та не підтверджує факт волевиявлення відповідача на укладання договору. Також, посилання позивача на «Правила надання грошових коштів у позику» та публічну оферту не доводять факту того, що вона, як відповідач була належним чином ознайомлена з їх змістом, мала реальну можливість зберегти або роздрукувати такі правила, погодилася з усіма істотними умовами договору саме в тій редакції, на яку посилається позивач. Крім того, позивач не довів, що на момент нібито укладення договору діяла саме та редакція правил, яку він використовує як доказ у справі. Щодо судової практики, то наведені позивачем витяги з судових рішень не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки кожна справа розглядається з урахуванням конкретних фактичних обставин та наданих доказів. Отже, відповідь позивача на відзив фактично зводиться до повторення позовних вимог та загальних норм законодавства без належного доказового підтвердження викладених обставин, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.83-87). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» адвокат Рудзей Ю.В. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві прохав проводити розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують повністю (а.с.2-9, 42). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відповідно до поданого до суду відзиву на позов позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити повністю (а.с.63-64). Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, судом встановлено, що 11.07.2021 між ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ" та [PERSON] був укладений Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №234214 (а.с.10-18). Згідно з п. 1.1 Договору позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні. Сума позики становить: 5 000,00 грн (п. 1.5.1), плата за користування позикою за Траншем №1встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,4% в день від початкового розміру позики за Траншем №1 відповідно до п.1.5.1 (п. 1.5.2); строк повернення позики за Траншем №1: 09 серпня 2021 року (п. 1.5.3); орієнтовна загальна вартість позики за Траншем №1 для споживача на дату укладання Договору становить: 2 030,00 грн. (п.1.5.5); нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.6). Згідно Графіку платежів до Договору позики №234214 від 11.07.2021 сума позики 5 000,00 грн., плата за користування позикою 2 030,00 грн., термін платежу 09.08.2021 року; заборгованість за договором позики усього 7 030,00 грн (а.с. 18). Договір та його складові містить підпис [PERSON] в якості позичальника відтворений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору w33553xg. У пункті 10 Договору позики зазначені реквізити сторін, а саме: прізвище, ім`я, по батькові позичальника, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації. Згідно паспорту позики, тип кредиту: позика, сума/ліміт кредиту: 5 000,00 грн., строк кредитування: до 09.08.2021р., мета отримання кредиту: на споживчі потреби, процентна ставка, відсотків річних: від залишку позики 0,00% у день (0,00% річних); від початкової суми позики 1,40% у день (511,00% річних); тип процентної ставки фіксована; порядок повернення позики: одноразово 7 030,00 грн. до 09.08.2021р. Паспорт містить відмітку про його підпис споживачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору q20s6w24 (а.с. 21-23). Відповідно до Договору № 04/08-17ПК про надання послуг з переказу коштів від 04.08.2017, його сторонами є ТОВ «ФК «Елаєнс» (фінансова компанія) та ТОВ «ФК «Гелексі» (клієнт), фінансова компанія бере на себе зобов`язання надавати організації послугу «переказ на картку», що включає в себе приймання від організації на поточний рахунок фінансової компанії грошових коштів, обробку розпоряджень організації відповідно до правил грошових переказів міжнародних платіжних систем «VISA» та «MASTERCARD», переказ грошових коштів, прийнятих фінансовою установою від організації, на користь банка-еквайра для подальшого зарахування на карткові рахунки клієнтів відповідно до правил МПС (а.с.35-36). Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» №234214 від 01.09.2025, адресованого ТОВ «ФК «Гелексі», у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», на картковий рахунок отримувача було успішно перераховано грошові кошти: платник коштів ТОВ «ФК «Гелексі», отримувач коштів: [PERSON] , номер транзакції в системі: 1431877577, номер операції: 423499413, дата проведення платежу: 11.07.2021, сума платежу: 5 000,00 грн., банк емітент платіжної картки отримувача коштів PRIVATBANK, номер банківської картки отримувача коштів [NUMBER] (а.с.37). Згідно розрахунку заборгованості з 11 липня 2021 року по 01 серпня 2025 року за договором позики №234214 від 11.07.2021, укладеним з [PERSON] , вказаний розрахунок проведено за період з 11.07.2021 по 06.12.2021. Станом на 06.12.2021 всього нараховано: 25 030,00 грн. (а.с.26-31). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Отже, без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Як встановлено судом, Договір позики №234214 від 11.07.2021 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону із застосуванням одноразового ідентифікатора, та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Матеріалами справи належним чином встановлено, що договір позики №234214 із зазначенням у ньому усіх реквізитів відповідачки, в тому числі паспортних даних, ідентифікаційного коду, місця проживання, а також інформація щодо умов кредитування, містить електронний підпис із одноразовими ідентифікаторами, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису. Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідачки, який ідентифікує її особу, тому договір вважається укладеним. Доказів того, що персональні дані відповідачки (паспорт громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, відповідачкою до суду не надано. відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалася, також суду не надано. За таких обставин доводи відповідачки про не підписання (не укладання) нею договору позики, а також те, що матеріали справи не містять доказів обміну електронними повідомленнями з метою підпису кредитного договору є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими доказами. Щодо перерахування позивачем на рахунок відповідачки кредитних коштів Відповідно до положень Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику та грошову винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються на умовах невідновлювальної кредитної лінії. Грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами. Позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ ФК ЕЛАЕНС. ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") є компанією , що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ ФК ЕЛАЕНС (ТМ "ФОНДІ") надавало «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. Відповідно до змісту довідки наданої платіжним оператором, у результаті платіжної операції на картковий рахунок Позичальника, було успішно перераховано кошти у сумі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Довідка ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» містить ключові реквізити (платник, отримувач за іменем, дата, сума, номер транзакції) і у сукупності з договором та розрахунком є належним доказом надходження коштів. Отже, грошові кошти було перераховано на картковий рахунок відповідачки. Разом з тим, якщо відповідачка заперечує належність їй карти/рахунку чи призначення платежу, це є питанням доказування, яке відповідачка має підтвердити документально. Однак, відповідачка у відзиві не надала жодного документа, який би доводив, що карта з наведеним у довідці маскуванням належить іншій особі. Поряд з тим, відповідач стверджує, що кредитні кошти вона не отримувала, проте не надала доказів, що спростовують наведені в довідці факти (платник, дата, транзакційні номери). Отже, твердження відповідачки залишаються припущеннями і не спростовують позовні вимоги. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В ч. 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин, у зв`язку з укладанням ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" та [PERSON] договору позики № 234214, та наявності з боку відповідачки невиконаних зобов`язань за цим договором. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про сплату відповідачкою заявленої заборгованості. Відповідно до статті 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц). За умовами договору позики №234214 від 11.07.2021 сторони встановили строк кредитування до 09.08.2021. На час закінчення строку кредитування - 09.08.2021 розмір заборгованості за договором позики №234214 від 11.07.2021 склав 7 030,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. заборгованість за позикою; 2 030,00 грн. заборгованість по процентам за користування позикою. Позивачем в позовній заяві не обґрунтовано та не надано достатніх доказів щодо правомірності та підстав нарахування процентів за вказаним договором в сумі 20 030,00 грн., оскільки після спливу строку кредитування, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, позивач не мав правових підстав нараховувати відсотки за кредитним договором. За таких обставин, позов ТОВ "ФК ГЕЛЕКСІ" про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором позики №234214 від 11.07.2021 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 7 030,00 грн, яка складається з: 5 000,00 грн заборгованість за позикою, 2 030,00грн. заборгованість за процентами. В цій частині позову позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які заявлені в межах строку позовної давності, оскільки з 09.08.2021 по 25.09.2025 строки позовної давності були зупинені, зокрема на підставі п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. У зв`язку з чим, суд залишає без задоволення заяву відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. надано договір про надання правничої допомоги від 09.07.2025р. (а.с.39-40); довіреність (а.с.38); Акт №166 наданих послуг правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025р. (а.с.32). Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням ціни позову, а також те, що судова практика з вказаної категорії справ є сталою, тому заявлена сума у 5 000,00 грн. є завищеною. Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, що передбачено частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Відповідно до статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 680,69 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку: 7 030,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) /25 030,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 680,69 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial