Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що «між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 20.12.2024 укладено кредитний договір (оферти) №20.12.2024-100000376. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 15 000,00 грн строком на 155 днів. Позичальнику надано кредит на таких умовах: дата надання/видачі кредиту 20.12.2024; сума кредиту 15 000,00 грн; строк, на який надається кредит, 155 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 23.05.2025; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія, пов`язана з наданням кредиту, 9% від суми кредиту та дорівнює 1 350 грн 00 коп.; неустойка 225 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до договору від 20.12.2024 та квитанції про перерахунок коштів, кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 15 000 грн, [PERSON] 20.12.2024 отримав кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову, утворилась заборгованість у розмірі 44 980,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн, за відсотками в розмірі 18 430,00 грн, за комісією в розмірі 1 350,00 грн, за додатковою комісією в розмірі 2 700,00 грн, за неустойкою 7 500,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Тому просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 у загальному розмірі 44 980,00 грн, а також витрати, понесені на сплату судового збору». 25.09.2025 до Вінницького районного суду Вінницької області на підставі ухвали судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2025 передано за підсудністю вищезазначену цивільну справу. Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 29.09.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. У судове засідання 13.01.2026 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у позовній заяві просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Крім того, інформація щодо розгляду справи міститься на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет (вебадреса сторінки http://vnr.vn.court.gov.ua). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 13.01.2026 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що 20.12.2024, шляхом підписання заявки, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №20.12.2024-100000376, за умовами якого: дата надання/видачі кредиту 20.12.2024; сума кредиту 15 000,00 грн; строк, на який надається кредит, 155 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 23.05.2025; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія, пов`язана з наданням кредиту, 9% від суми кредиту та дорівнює 1 350 грн 00 коп.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1 350,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка 225 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з копією листа №58-1508 від 15.08.2025, 20.12.2024 було перераховано кошти на суму 15 000,00 грн на номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.uа 600777438, призначення платежу: видача за договором кредиту №20.12.2024-100000376. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 складає 44 980,00 грн, з яких: 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 430,00 грн заборгованість за відсотками, 1 350,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту, 2 700,00 грн заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 7 500,00 грн неустойка; відсотки за кредитом нараховані за період з 20.12.2024 до 23.05.2025. Згідно з частиною першою-другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-383/2010) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У Законі України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої-дванадцятої статті11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У нормах статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Як убачається з копії укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] договору №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 він підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 складає 44 980,00 грн, з яких: 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 430,00 грн заборгованість за відсотками, 1 350,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту, 2 700,00 грн заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, 7 500,00 грн неустойка; відсотки за кредитом нараховані за період з 20.12.2024 до 23.05.2025. За умовами договору №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024, дата надання/видачі кредиту 20.12.2024; сума кредиту 15 000,00 грн; строк, на який надається кредит, 155 днів з дати його надання; дата повернення кредиту 23.05.2025; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; комісія, пов`язана з наданням кредиту, 9% від суми кредиту та дорівнює 1 350 грн 00 коп.; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1 350,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом; неустойка 225 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Отже, нарахування відсотків та комісії кредитором здійснювалося за умовами договору №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024, з якими відповідач [PERSON] ознайомився та погодився. У постанові ВП ВС від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Отже, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують надання коштів [PERSON] , отримання і використання таких коштів останнім, нарахування відсотків та комісії, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ТОВ «Споживчий центр» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, за відсотками та комісією обґрунтованими та такими, що слід задовольнити. Водночас позивач при розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 вказує про наявність у [PERSON] заборгованості за неустойкою у розмірі 7 500,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який діє і до даного часу. У пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки кредитний договір №20.12.2024-100000376 укладений 20.12.2024, тобто після 24.02.2022, а тому нарахована неустойка у розмірі 7 500,00 грн не може бути стягнута з відповідача [PERSON] за прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за кредитним договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024. Враховуючи викладене, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» слід задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №20.12.2024-100000376 від 20.12.2024 у загальному розмірі 37 480,00 грн, з яких: 15 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 430,00 грн заборгованість за відсотками, 1 350,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту, 2 700,00 грн заборгованість за комісією за обслуговування кредиту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 018,49 грн (37 480,00 ? 2 422,40 / 44 980,00) слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial