Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

позивач [PERSON] 29 квітня 2025 р. звернулась в Довгинцивський районний суд міста Кривого Рогу з позовом до відповідача про стягнення недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення. Позовні вимоги обґрунтовані такими обставинами. З 20 вересня 1999 року по цей час вона працює у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" на різних посадах. З 2017 року по 2021 рік їй надавалась щорічна графікова тарифна відпустка. З цього приводу кожного разу при наданні відпустки вона зверталась з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення відповідно до п.7.1.9 Колективного договору на 2014 рік, який є чинним по цей час (пролонгований відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди»), яка повинна становити не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Ці заяви перебувають у відповідача, який не заперечує та підтверджує факт такого звернення листом довідкою про нараховані суми. Відповідач не попереджав її про погіршення існуючих умов оплати праці. У порушення Колективного договору їй не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь 7499 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2017-2021 роки (включно), та витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн. 07 травня 2025 року на підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 05 червня 2025 року (а.с.44-45 ). 04 серпня 2025 року по справі було винесено заочне рішення відповідно до якого позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі (а.с.52-58). 09 вересня 2025 року представник відповідача подав заяву про скасування заочного рішення (а.с.63-68). на підставі ухвали суду від 20 жовтня 2025 року заочне рішення суду було скасовано та справу призначено до судового розгляду на 24 листопада 2025 року (а.с.73-74). Позивач не з`явилась у судове засідання, надала суду заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задоовльнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у повному обсязі. Суд заслухав представника позивача, представника відповідача, дослідив докази по справі та висновує таке. Як встановив суд, позивач з 20.09.1999 року працює в Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на різних посадах. У періоди з 05.102017-05.11.2017 р., 08.07.2018-07.08.2018р., 10.12.2019-04.01.2020, 26.08.2020-18.09.2020, 18.12.2021-20.01.2022 р. позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка. Відповідно до наданих суду табуляграм, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: 2017 рік 2105,00 грн., 2018 рік 22301,25 грн., 2019 рік 2627,50 грн., 2020 рік 2746,25 грн., 2021 рік 4540,00 грн. Згідно зі ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. У статті 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.14. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень, в особі начальника Карпенка С.А., та головою Криворізької територіальної профспілкової організації Нестеренком А.Ф., схваленого конференцією трудового колективу 18.03.2015, який є чинним станом на 2021 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника в розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. На виконання вказівки 29.03.2017 №Ц/6-25/713-17 за підписами голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Ж. Марчека та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України В. Бубняка керівництво Криворізької дирекції залізничних перевезень, в особі в.о.начальника Соколика А.В., та президія Криворізького теркому профспілки, в особі голови Криворізької територіальної профспілкової організації Нестеренка А.Ф., постановили спільну Постанову за №П-5-8г/а від 31.03.2017, якою вирішили застосовувати з 01.04.2017 у діючому колективному договорі СП «Криворізької дирекції залізничних перевезень» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Відповідно до спільної Постанови начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень Страшка Ю.Е. та голови Криворізької територіальної профспілкової організації Жука О.О. за №П-13-85г від 10.06.2021, постановлено внести зміни до колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень, а саме: пункт 3.1.14. викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року». У пункті 1.4. Колективного договору визначено, що необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджується на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші - на конференції трудового колективу. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. За Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1 600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1 684,00 грн., з 01 грудня 2017 року 1 762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 000,00 грн., 2 105,00 грн., 2 202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1 762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1 841,00 грн., з 01 грудня 2018 року 1 921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2 301,25 грн. та 2 401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 723,00 грн. У законі України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1 921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2 007,00 грн., з 01 грудня 2 102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 401,25 грн., 2 508,75 грн. та 2 627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4 173,00 грн. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2 102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2 197,00 грн., з 01 грудня 2020 року 2 270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2 627,50 грн., 2 746,25 грн. та 2 837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4 723,00 грн., з 01 вересня 2020 року 5 000,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2 270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2 379,00 грн., з 01 грудня 2021 року 2 481 грн., тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 4 540,00 грн., 4 758,00 грн. та 4 962,00 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6 000,00 грн., з 01 грудня 2021 року 6 500,00 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 спільної Постанови керівництвом Криворізької дирекції залізничних перевезень та президією Криворізького теркому профспілки №П-5-8г/а від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва Криворізької дирекції залізничних перевезень і президії Криворізького теркому профспілки, а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва Криворізької дирекції залізничних перевезень та президії Криворізького теркому профспілки №П-5-8г/а від 31.03.2017, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.14. Колективного договору. Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. У статті 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 не створює юридичних наслідків щодо застосування п.3.1.14. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень, в особі начальника Карпенка С.А., та головою Криворізької територіальної профспілкової організації Нестеренком А.Ф., схваленого конференцією трудового колективу 18.03.2015, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.14. якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята за вказівкою 29.03.2017 №Ц/6-25/713-17 за підписами голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Ж.Марчека та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України В. Бубняка 31.03.2017 спільна Постанова керівництва Криворізької дирекції залізничних перевезень та президії Криворізького теркому профспілки №П-5-8г/а від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», та у подальшому спільна Постанова начальника Криворізької дирекції залізничних перевезень Страшка Ю.Е. та голови Криворізької територіальної профспілкової організації Жука О.О. за №П-13-85г від 10.06.2021 про застосування замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року», прийняті з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягають застосуванню при визначенні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. При цьому, беручі до уваги, що відповідно до положень п. 3.1.14. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент надання допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у відповідні роки, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік відповідно, тому суд втисновує , що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 7499 грн., що складається з: - 1095,00 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік (3200,00 грн. 2105,00 грн.); - 1421,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік (3723,75 грн. 2301,25 грн.); - 1545,50 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 грн. 2627,50 грн.); - 1976,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік (4723,00 грн. 2746,25 грн.); -1460,00 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік (6000,00 грн. 4540,00 грн.). Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду ордер від 01.04.2025 р., договір про надання правової допомоги №01/04/02 від 01.04.2025р., акт № 1 про надання правової допомоги від 01 квітня 2025 р., квитанцію №3333678 , яка свідчить про сплату позивачем послуг адвоката в сумі 2 500,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я Борисенко А.В., копію посвідчення адвоката України на ім`я Борисенко А.В. (а.с. 33-40), суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved