Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 65405,63 грн., а саме за: - договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі ТОВ «Стар Файненс Груп», в розмірі 22702,50 грн., з яких 7500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7627,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 6825,00 грн. сума заборгованості за штрафом; 750,00 грн. сума комісії за видачу кредиту; - договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Стар Файненс Груп», в розмірі 12600,00 грн., з яких 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3150,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 5950,00 грн. сума заборгованості за штрафом; - договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року, укладеного між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів»), в розмірі 17400,00 грн., з яких 7040,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2380,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 7000,00 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою; 980,00 грн. сума комісії за надання позики; - договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів», в розмірі 12703,13 грн., з яких 2740,05 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3525,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 4938,08 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом; 1500,00 грн. сума комісії за надання кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором не виконувала, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 65405,63 грн., яку просило стягнути на користь позивача. Також просило стягнути з відповідача понесені судові витрати та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 19.12.2025 року вирішено розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження о 13 год. 00 хв. 19.01.2026 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 29.12.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Тальчук П.І. надіслала відзив на позовну заяву (а.с. 111-124), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу (а.с. 127), в якому просила у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі. Вказала, що відповідач вважає позовні вимоги незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення обґрунтувала тим, що відповідач незгідний з твердженням позивача стосовно укладення кредитних договорів № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року. В матеріалах справи відсутні докази використання чи накладення електронного підпису. Додані до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитних договорів відповідачем. В даному випадку це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладення кредитних договорів. Позивач не надає жодних доказів ідентифікації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваних кредитних правочинів (наприклад, довідка від мобільного оператора). Позивачем не додано жодного доказу направлення ідентифікатора відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Позивачем не надано доказів приєднання відповідача до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів»,ТОВ «Стар Файненс Груп», а тому самі по собі такі правила не можуть оцінюватись судом як договір приєднання та породжувати передбаченими цими правилами права та обов`язки для відповідача. Відтак, надані позивачем правила не є належним доказом по справі та не можуть бути прийняті до уваги судом під час розгляду справи по суті. Так само не є належним доказом укладення кредитних договорів надані позивачем паспорти споживчого кредиту до кожного з кредитних договорів. Паспорти споживчого кредиту містять узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Отже, твердження позивача про те, що первісними кредиторами в повному обсязі були виконані зобов`язання з підписання та укладення кредитних договорів № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року є необґрунтованими та недоведеними належними на те доказами. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитних договорах № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року, що позбавляє можливості перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір по кожному кредитному договору. Надані позивачем документи про перерахунок коштів за кредитними договорами не є належними доказами для підтвердження факту надання первісними кредиторами і, відповідно, отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов по кредитних договорах № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року. На підтвердження боргу позивач надав розрахунки заборгованості за кредитними договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року, складені первісними кредиторами. В свою чергу, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Відповідно до наданих розрахунків взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована. За умовами кредитних договорів № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року строк кредитування становить 30 днів. Доказів, які б свідчили про те, що позичальник ініціював укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або пролонгації відповідно до п. 6 договору № 2116921 від 23.09.2024 року та розділу 7 договору № 73254912 від 13.10.2024 року, позивач суду не надав і такі дії не вбачаються із відомостей про щоденні нарахування та погашення. Нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договорів позики є безпідставним. Надані позивачем розрахунки заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом на можуть вважатись належним доказом на підтвердження наявності заборгованості за процентами за понадстрокове користування кредитом. Проценти за понадстрокове користування кредитом задоволеними бути не можуть. Зазначив, що у Україні воєнний стан запроваджено Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на даний час. Пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином у зв`язку з введенням воєнного стану, боржників звільнено від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань за договорами, у тому числі кредитними. Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває із 24.02.2022 року і на період дії виєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нарахована неустойка (штраф) за невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами в цей період, підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій відсутні. В кредитних договорах № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням поверненя кредиту, які надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банка, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналізуючи умови договору, позивачем не надано доказів у відповідності до ст.ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували, які саме послуги надаються відповідачеві за котрі необхідно здійснювати сплату комісії, тому відповідач не зобов`язаний сплачувати таку комісію, а тому у цій частині позовних вимог щодо стягнення комісії за наданя кредиту за договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. Наявні у справі договори факторингу: № 27052025 від 27.05.2025 року, № 250425 від 25.04.2025 року, № 27/03/25 від 27.03.2025 року є рамковими, в їх тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Отже, надані документи не є належними доказами наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконаня чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Вказані документи є такими, що створені первісним кредитором та позивачем, а в подальшому наступними клієнтами та факторами за вищезгаданими договорами факторингу, а тому зазначена у них інформація, за умови відсутності первинних документів, на підсаві яких вони складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Надані позивачем реєстри боржників не є належними доказами наявності заборгованості за кредитними договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року, що відповідно до вимог цивільно процесуального закону не встановлюють реальне виконанні чи невиконання зазначених кредитних договорів боржником/відповідачем. Також в матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договорами факторингу, а також підтвердження отримання відповідачем такого повідомлення. Отже, до позивача не перейшло належним чином право вимоги відносно відповідача за кредитними договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року, а відтак позивач є неналежною стороною по даній справі та не має жодного права на стягнення на свою користь заборгованості з відповідача. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Зазначив, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме за підготовку відзиву на позовну заяву 6000 грн., та очікується понести у зв`язку із розглядом справи 8000 грн. за участь адвоката у судових засіданнях. 29.12.2025 року через систему «Електронний суд» позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» надіслав відповідь на відзив (а.с. 128-140), разом із підтвердженням про направлення його копії представнику відповідача Тальчук П.І. (а.с. 142), в якому вказав, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на тримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використа для підтвердження підписання кредитного договору. Верифікація та ідентифікація позичальника здійснюється через ІТС первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комінікаційній системі Товариства (ІТС Товариства) та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Клієнт здійснює офомленя кредиту, шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті Товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в особистий кабінет. При підписанні документів на телефонний номер клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт зобов`язаний ввести на беб-сторінці. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженя особи клієнта. На підставі даних зазначених у заявці, інформаційна система первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на сайті первісного кредитора і формує особистий кабінет клієнта. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, первісний кредитор робить клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови. У випадку готовності прийняти пропозицію (Оферту), клієн натискає кнопку згоди, після чого клієнту надсилається смс-повідомлення з одноразовм ідентифікатором, який клієнт має ввести у відповідне поле. У момент введення коду на сайті первісного кредитора клієнт направляє первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним. Тобто, для укладення кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дій унеможливлює укладення договору. Для укладення кредитного договору в електронному вигляді дані вносилися шляхом заповнення відповідних форм на сайті товариства позичальником власноруч. Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Отже, позивачем доведено факт укладення відповідачем кредитного договору в електронній формі та підписання договору з використаням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначив, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Вказав, що разом з позовною заявою було долучено інформаційні довідки про перерахуваня коштів по кожному кредитному договору. Перерахування коштів на платіжні карти відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюють виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в звязку з цим виділення транзакцій як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. З метою забезпеченя найвищого рівня безпеки проведення платежів PCI DSS, технологія карткових рахунків побудована таким чином, що в платіжних системах міститься лише перші шість та останні чотири цифри номеру карти. Ігформацію про повий номер платіжної карти мають банки-емітенти платіжних карток. Уклавши кредитний договір № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, договір позики № 73254912 від 13.10.2024 року, кредитний договір № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, договір позики № 2116921 від 23.09.2024 року, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахуваня відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доводи відзиву на позовну заяву про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштими стронами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Позивач вважає, що надані суду докази є належними, доступними та достатніми для підтвердження факту укладення кредитного договору між відповідачем та первісним кредитором, та для обґрунтування розміру заборгованості відповідача, вказаної у позовній заяві. Зазначив, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Наголосив, що договори укладені між первісними кредиторами та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку також недійсними не визнані, тобто в сидлу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Не надання суду першої інстанції окремо визначеного додатку до договорів факторингу не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що вартість правничої допомоги в сумі 14000 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання відзиву є неспівмірним із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, встановлений на власний розсуд та належним чином необґрунтований. 30.12.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Тальчук П.І. надіслала заперечення (на відповідь на відзив) (а.с. 143-160), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу (а.с. 162), в якому зазначив, що позивачем до позовної заяви, а надалі і у відповіді на відзив не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань за договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Вказала, що позивач не заявляв до стягнення з відповідача коштів в порядку, встановленому ч. 2 ст. 625 ЦК України, як наслідку просторочення споживачем виконання грошового зобов`язання за кредитними договорами № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року, а нарахував їх як відсотки за користування кредитом у порядку, встановленому ст. 1048 ЦК Укпаїни, що не відповідає умовам оферти. За умовами договорів № 2116921 від 23.09.2024 року, № 73254912 від 13.10.2024 року сторони визначили строк наданя позики 30 днів. Таким чином, разом із закінченням строку надання позики припинилося право ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» нараховувати відсотки за користування позикою. Тому вважає, що відсотки за понадстрокове користування позикою ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» було нараховано без відповідних правових підстав. З урахуванням, що кредит надається строком на 30 днів, заборгованість за договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року по відсотках не могла перевищувати 42,00 грн. 14000,00 грн. х 30 днів х 0,01% / 100 = 42,00 грн. Тіло + відсотки разом складають 14042,00 грн. Окрім того, за непідтвердженим розрахунком позивача, відповідачем сплачено за договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року суму у загальному розмірі 17040,00 грн., а відтак будь-яке подальше стягнення недопустиме, оскільки у відповідача відсутня заборгованість. Також з урахуванням того, що кредит надається строком на 30 днів, заборгованість за договором позики № 73254912 від 13.10.2024 року по відсотках не могла перевищувати 750,00 грн. 10000 грн. х 30 днів х 0,25% / 100 = 750,00 грн. Тіло + відсотки разом складають 10750,00 грн. Окрім того, за непідтвердженим розрахунком позивача, відповідачем сплачено за договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року суму у загальному розмірі 9294,25 грн., а відтак загальна заборгованість по вказаному договору неповинна перевищувати 1455,75 грн. Вимога позивача про стягнення штрафних санкцій за кредитними договорами № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки була нарахована в період дії в Україні воєнного стану, що суперечить положенням п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. У відповідності до ч.ч. 1, 5, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»). Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Нормами ст.ст. 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Судом встановлено, що 04.02.2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі товариство) та [PERSON] (далі клієнт, відповідач) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 (а.с. 13-17), відповідно до п. 1.1. якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, комісію за видачу кредиту та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 04.02.2025 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 03.06.2025 року (п. 1.2. договору). За користування кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 750,00 грн. (що складає 10,00% від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) (п. 1.4. договору). Відповідно до п. 1.4.1. Денна процентна ставка складає (8850,00/7500,00)/120*100%=0,98% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом на дату укладення цього договору складає 2572,74%. Орієнтовна загальна вартість кредиту станом на дату укладення цього договору складає 16350,00 грн. Загальні витрати по кредиту складають 8850,00 грн. Згідно п. 1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клінта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-75хх-хххх-3810 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку вказаного в п. 1.2. цього договору. Також сторонами було узгоджено графік платежів, який є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 (а.с. 17 зворот-18). Крім того, сторонами було узгоджено паспорт споживчого кредиту (а.с. 18 зворот-19), який відповідач [PERSON] підписалаелектронним підписом з одноразовим ідентифікатором: W294 (а.с. 19 зворот). Договір про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 та графік платежів відповідач [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y355 (а.с. 17, 18). 04.02.2025 року сума кредиту в розмірі 7500,00 грн. була перерахована відповідачу на картку маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua 643735273, призначення платужу: зарахування 7500,00 грн. на карту [NUMBER] , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 3426_250806142424 від 06.08.2025 року (а.с. 20). 27.05.2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі Фактор) та ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі клієнт) було укладено договір факторингу № 27052025 (а.с. 22-26), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 27.05.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27052025 від 27.05.2025 року (а.с. 26 зворот). Також 30.05.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 27052025 від 27.05.2025 року без ПДВ в розмірі 4759461,36 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті № 722 від 30.05.2025 року (а.с. 27). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, який є Додатком № 1 до договору факторингу № 27052025 від 27.05.2025 рокуТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 09089-02/2025 в розмірі 22702,50 грн., з яких 7500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7627,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 6825,00 грн. сума заборгованості за штрафом; 750,00 грн. сума комісії за видачу кредиту (а.с. 27 зворот). Також 16.12.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі товариство) та [PERSON] (далі клієнт, відповідач) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 (а.с. 28-32), відповідно до п. 1.1. якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 16.12.2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 14.04.2025 року (п. 1.2. договору). За користування кредитом товариством нараховуються проценти в розмірі 1% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Відповідно до п. 1.4.1. Денна процентна ставка складає (4200,00/3500,00)/120*100%=1,00% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2. цього договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом на дату укладення цього договору складає 2428,90 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту станом на дату укладення цього договору складає 7700,00 грн. Загальні витрати по кредиту складають 4200,00 грн. Згідно п. 1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клінта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-75хх-хххх-3810 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку вказаного в п. 1.2. цього договору. Також сторонами було узгоджено графік платежів, який є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 (а.с. 32 зворот-33). Крім того, сторонами було узгоджено паспорт споживчого кредиту (а.с. 33 зворот-34), який відповідач [PERSON] підписалаелектронним підписом з одноразовим ідентифікатором: W891 (а.с. 34). Договір про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 та графік платежів відповідач [PERSON] підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Y994 (а.с. 32, 33). 16.12.2024 року сума кредиту в розмірі 3500,00 грн. була перерахована відповідачу на картку маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua 597524362, призначення платужу: зарахування 3500,00 грн. на карту [NUMBER] , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 3426_250806142423 від 06.08.2025 року (а.с. 35). 25.04.2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі Фактор) та ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі клієнт) було укладено договір факторингу № 250425 (а.с. 37-41), відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 25.04.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 250425від 25.04.2025 року (а.с. 41 зворот). Також 29.04.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь ТОВ «Стар Файненс Груп» оплату за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 250425від 25.04.2025 року без ПДВ в розмірі 6001494,56 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 22703 від 29.04.2025 року (а.с. 42). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників, який є Додатком № 1 до договору факторингу № 250425 від 25.04.2025 рокуТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 36394-12/2024 в розмірі 12600,00 грн., з яких 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3150,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 5950,00 грн. сума заборгованості за штрафом; (а.с. 42 зворот). Нарахування відсотків за договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року у розмірі 7627,50 грн. та за договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року у розмірі 3150грн. відповідає умовам кредитних договорів, здійснено у межах строку кредитування (120 днів) та узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту за вказаними договорами стороною відповідача суду не надано та не подано будь-яких доказів на спростування користування відповідачем наданими їй кредитними коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості. Оскільки судом встановлено, що відповідач уклала договір про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року та договір про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, та взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, то суд вважає, що позовні вимоги, в частині стягнення заборгованості за: - договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року в розмірі 15877,50 грн., з яких 7500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7627,50 грн. сума заборгованості за відсотками; 750,00 грн. сума комісії за видачу кредиту; - договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року в розмірі 6650,00 грн., з яких 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3150,00 грн. сума заборгованості за відсотками, підлягають задоволеню. Позивач, звертаючись до суду, також просить стягнути з відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року 6825,00 грн. суми заборгованості за штрафом та за договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року 5950,00 грн. суми заборгованості за штрафом. Суд звертає увагу, що з 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Тому, вимоги про стягнення з відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року 6825,00 грн. суми заборгованості за штрафом та за договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року 5950,00 грн. суми заборгованості за штрафом задоволенню не підлягають. 23.09.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі позикодавець) та [PERSON] (далі позичальник, відповідач) був укладений Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 2116921 (а.с. 45-48). Згідно з п. 1 Договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення влних потреб, не пов`язаних з підпиємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працвника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Відповідно до п. 2.1. Договору сума позики 14000,00 грн. Строк позики 30 днів (до 22.10.2024 року) (п. 2.2. договору). Процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики/день 0,01% (фіксована) (п. 2.3. договору). Комісія за надання позики 23.71% (фіксована) від суми наданої позики (що в грошовому виразі складає 3319,40 грн. Розрахунок денної процентної ставки, з урахуванням показників, визначених умовами договору, здійснюється за наступною методикою: (загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії договору 3360,00 грн.)/(загальний розмір споживчого кредиту (сума позики): 14000,00 грн.)/(строк дії договору 30 днів)х100%=0,80% відсотків в день (п. 2.4. договору). У вказаному договорі відповідач [PERSON] вказала як номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Позикодавець надав позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за нявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить Додаток №1, який є невід`ємною частиною договору (п. 3 Договору позики), та з яким ознайомилася відповідач, про що свідчить її електронний підпис накладений одноразовим ідентифікатором: 813231 (а.с. 48 зворот-49). 23.09.2024 року кредитні кошти в розмірі 14000,00 грн. були перераховані відповідачу [PERSON] на її платіжну картку № [NUMBER] , номер платежу d720d09a-a18d-4cf3-9f7a-fb0675cc0aa7, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000059583/ТНПП від 23.10.2025 року (а.с. 49 зворот-50). 13.10.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі кредитодавець) та [PERSON] (далі позичальник, відповідач) був укладений Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73254912 (а.с. 66 зворот-73). Згідно з п. 2.1. Договору, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Відповідно до п. 2.2.1. Договору сума кредиту 10000,00 грн. Строк кредитування/строк договору 30 днів (до 11.11.2024) року (п. 2.2.2. договору). Процентна ставка/день 0,250% (фіксована) (п. 2.2.3. договору). Комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту (що в грошовому виразі складає 1500,00 грн.) Розрахунок денної процентної ставки, з урахуванням показників, визначених умовами договору, здійснюється за наступною методикою: (загальні витати за споживчим кредитом за весь строк дії договору: 2250,00 грн.)/(загальний розмір споживчого кредиту (сума кредиту): 10000,00 грн.)/(строк дії договору 30 днів)х100%=0,750% відсотків в день (п. 2.3. договору). У вказаному договорі відповідач [PERSON] вказала як номер електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Кредитодавець надав позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за нявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить Додаток №1, який є невід`ємною частиною договору (п. 2.4 Договору про надання коштів у кредит), та з яким ознайомилася відповідач, про що свідчить її електронний підпис накладений одноразовим ідентифікатором: 16381 (а.с. 73 зворот-74). Крім того, сторонами було узгоджено паспорт споживчого кредиту до договору наданя коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) (а.с. 74 зворот-75), який відповідач [PERSON] підписалаелектронним підписом з одноразовим ідентифікатором: 12738 (а.с. 75 зворот). 13.10.2024 року кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн. були перераховані відповідачу [PERSON] на її платіжну картку № [NUMBER] , номер платежу cc119835-d26d-4064-886c-6d00e4ac2068, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000050899/ТНПП від 15/09.2025 року (а.с. 76). 27.03.2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі фактор, позивач) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі клієнт) та було укладено Договір факторингу № 27/03/25 (а.с. 60-64) та Додаткові угоди до нього (а.с. 64 зворот, 86 зворот). Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. Згідно п. 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідно до реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 23.04.2025 року до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року в якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить 17,25% від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 2719279,85 грн. 23.04.2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 року за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року (а.с. 65). Також 29.04.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач) сплатило на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суму фінансування за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 2 від 23.04.2025 року до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року без ПДВ в розмірі 2719279,85 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 5 від 29.04.2025 року (а.с. 65 зворот). З Витягу з Реєстру боржників № 3 від 23.04.2025 року до вищевказаного Договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач) передано, зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 2116921 від 23.09.2024 року на суму заборгованості в розмірі 17400,00 грн., яка складається з: 7040,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2380,00 грн. суми заборгованості за відсотками, 7000,00 грн. суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою/кредитом, 980,00 грн. комісія за надання позики (а.с. 66). Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) відступило право вимоги за Договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року щодо боржника [PERSON] новому кредитору - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач). Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач належним чином не виконала своїх договірних зобов`язань за Договором позики № № 2116921 від 23.09.2024 року та допустила перед позивачем заборгованість, яка згідно розрахунку становить 17400,00 грн., з яких 7040,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2380,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 7000,00 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою; 980,00 грн. сума комісії за надання позики (а.с. 50 зворот-51). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики, стороною відповідача по справі суду не представлено. Згідно Додаткової угоди № 4 від 27.05.2025 року до договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року в якості ціни продажу згідно реєстру боржників № 6 від 27.05.2025 року фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить 18,25% від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить 4400367,96 грн. 27.05.2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач) та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було підписано акт прийому-передачі реєстру боржників № 6 від 27.05.2025 року за договором факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року (а.с. 87). Також 30.05.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач) сплатило на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суму фінансування за відступлення права вимоги згідно Додаткової угоди № 1 від 27.03.2025 року до Договору факторингу № 27/03/25 від 27.03.2025 року без ПДВ в розмірі 4400367,96 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті № 724 від 30.05.2025 року (а.с. 87 зворот). З Витягу з Реєстру боржників № 6 від 27.05.2025 року до вищевказаного Договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач) передано, зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 73254912 від 13.10.2024 року на суму заборгованості в розмірі 12703,13 грн., яка складається з: 2740,05 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 3525,00 грн. суми заборгованості за відсотками, 4938,08 грн. суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою/кредитом, 1500,00 грн. комісії за надання кредиту (а.с. 88). Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) відступило право вимоги за Договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року щодо боржника [PERSON] новому кредитору - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (позивач). Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач належним чином не виконала своїх договірних зобов`язань за Договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року та допустила перед позивачем заборгованість, яка згідно розрахунку становить 12703,13 грн., з яких 2740,05 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3525,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 4938,08 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом; 1500,00 грн. сума комісії за надання кредиту (а.с. 77-78). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором надання коштів у кредит, стороною відповідача по справі суду не представлено. Водночас відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення за: договором надання коштів у кредит № 2116921 від 23.09.2024 року, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути 7000,00 грн. суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою; договором налання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути 4938,08 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Частиною четвертої статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16, провадження № 12-16гс22) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 22 дні відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Як встановлено судом, строк кредитування за Договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року та за Договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року, був погоджений сторонами та становив 30 днів, а саме до 22.10.2024 року та 11.11.2024 року відповідно (п. 2 Договорів). В свою чергу позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника, шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде нараховуватись за ставкою 2,50 % (ставка незмінна протягом всього строку позики), якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами (п. 6 Договору). Доказів того, що позичальник після завершення строку кредитування за договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року - 22.10.2024 року, а за договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року - 11.11.2024 року, ініціював продовження строку користування позикою, як зазначено в п. 6 договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року і п. 7 договору надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року, та зміну дати повернення всієї суми кредитів матеріали справи не містять. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило стягнути заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою, які розраховані первісним кредитором ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відповідно: за Договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року за період з 03.01.2025 року по 12.01.2025 року в сумі 7000,00 грн.; за Договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року за період з 03.01.2025 року по 22.03.2025 року в сумі 4938,08 грн. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 року № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. З огляду на вищенаведене, вимоги про стягнення з відповідача за договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року 7000,00 грн. суми заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою; та договором позики № 73254912 від 13.10.2024 року 4938,08 грн. сума заборгованості по процентах за понадстрокове користування кредитом, задоволенню не підлягають. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки у наявних в матеріалах справи: договору про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року, договору про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року, договору позики № 2116921 від 23.09.2024 року, договору надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року, зазначені всі істотні умови кредитних договорів, зокрема: сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом; вказані договори підписані власноручним електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитні договори та не був проінформований про всі істотні умови кредитних договорів. За встановлених в судовому засіданні обставин доводи сторони відповідача не заслуговують на увагу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами в загальному розмірі 40692 грн. 55 коп., а саме: - договором про надання фінансового кредиту № 09089-02/2025 від 04.02.2025 року в розмірі 15877 грн. 50 коп., з яких 7500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7627 грн. 50 коп. - сума заборгованості за відсотками; 750 грн. 00 коп. - сума комісії за видачу кредиту; - договором про надання фінансового кредиту № 36394-12/2024 від 16.12.2024 року в розмірі 6650 грн. 00 коп., з яких 3500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3150 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; - договором позики № 2116921 від 23.09.2024 року в розмірі 10400 грн. 00 коп., з яких 7040 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2380 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками; 980 грн. 00 коп. сума комісії за надання позики; - договором надання коштів у кредит № 73254912 від 13.10.2024 року в розмірі 7765 грн. 05 коп., з яких 2740 грн. 05 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3525 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 1500 грн. 00 коп. - сума комісії за надання кредиту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1507 грн. 22 коп. (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 149323 від 28.11.2025 року, а.с. 101). На підставі наведеного, ст.ст. 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 631, 638, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1082, 1084 ЦК України,

Outcome: partial