Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 73 799,91 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7 999,99 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 51 399,92 грн., проценти за 72 календарних дні 14 400 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх вказує на те, що 11.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1490101 про надання споживчого кредиту в сумі 8 000 грн строком на 360 днів та сплатою 2,5% на день. 24.12.2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, про що повідомило усіх боржників в їх особистих кабінетах із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 24122054 від 24.12.2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача. Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена. Представник відповідача адвокат Левицька Ю.В. надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти стягнення за рішенням суду тіла кредиту, при цьому вважає, що проценти нараховані неправомірно з порушенням принципів справедливості та добросовісності, тому просить зменшити розмір відсотків за користування кредитом до 10 000 грн., що вважає співмірним із сумою основного боргу та відмовити у повному обсязі в задоволенні вимоги про стягнення суми процентів за 72 календарних дні у розмірі 14 400 грн. Крім того, вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., оскільки вказана справа не є справою значної складності, розглядається у спрощеному провадженні без участі представника позивача, а тому об`єм наданих адвокатом послуг є незначним і не маже бути способом надмірного збагачення. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 27.08.2025 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя. Ухвалою суду від 25.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надала відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала частково, заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 11.03.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1490101, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» надало [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 360 днів під 2,5 % на день (процентна ставка фіксована), знижена процентна ставка 1 % на день у разі погашення до 10.04.2024 року або протягом наступних трьох днів у сумі не менше суми першого платежу, зазначеному у графіку платежів. Кредит надано шляхом зарахування на банківську картку № [NUMBER] . Договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У період з 11.03.2024 року по 24.12.2024 року відповідач здійснила часткову оплату за кредитом на рахунок ТОВ «Слон Кредит» в сумі 2 600,01 грн. (0,01 грн. в рахунок погашення тіла кредиту та 2 600 грн. на оплату процентів). 24.12.2024 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторінгу № 24122024, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Слон Кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, про що повідомило усіх боржників в їх особистих кабінетах із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» (договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», що передбачено частиною другою статті 13 Закону Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» (в редакції, чинній на час укладення договору), фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним. У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору про надання кредиту, що підтверджується його підписанням відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1050 ЦК України унормовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що відповідач отримала від ТОВ «Слон Кредит» кредит в сумі 8 000 гривень, строком на 360 днів, а саме до 06.03.2025, з фіксованою стандартною процентною ставкою 2,5% в день, знижена процентна ставка 1 % на день у разі погашення до 10.04.2024 року або протягом наступних трьох днів у сумі не менше суми першого платежу, зазначеному у графіку платежів. Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором складала 73 799,91 грн., з яких: заборгованість по кредиту 7 999,99 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 51 399,92 грн., проценти за 72 календарних дні 14 400 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості судом встановлено, що проценти за користування кредитом в розмірі 2,5% в день нараховувались позивачем до 06.03.2025, тобто в межах строку користування кредитом, передбаченого пунктом 1.4 договору. Проте, відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 (далі - Закон № 3498-ХІ). Пунктом 17 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо необхідно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ХІ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Судом встановлено, що кредитний договір укладений 11.03.2024, тобто після внесення змін до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України). Отже, в силу приписів частини другої статті 215 ЦК України, пункт 1.5.1 договору, в якому встановлена денна стандартна процентна ставка у розмірі 2,5%, є нікчемними, оскільки процентна ставка перевищує максимальний розмір (1 %), передбачений частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У частинах першій та другій статті 657 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином застосування судом максимальної процентної ставки, передбаченої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», є неможливим, оскільки це призведе до зміни умов кредитного договору за ініціативою суду, що не відповідає вимогам статті 627 та частини другої статті 651 ЦК України. Суд дійшов висновку про те, що оскільки проценти в кредитному договорі є неузгодженими між сторонами, вони повинні бути нараховані відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період. Розмір облікової ставки Національного банку України становив: з 23.01.2024 до 25.01.2024 - 15 %, 26.01.2024 до 14.03.2024 - 14,5 %, з 15.03.2024 до 13.06.2024 - 13,5 %, з 14.06.2024 до 13.12.2024 - 13%, з 13.12.2024 до 06.03.2025 14,5% Таким чином денна процентна облікова ставка за вказані періоди становить 0,04 % із розрахунку 366 днів у році. Провівши власний розрахунок процентів, суд дійшов до наступного. За період з 11.03.2024 до 11.04.2024 розмір процентів склав 102,40 гривень (8 000 гривень (тіло кредиту за договором) х 0,04 % (денна процентна ставка у 2024 році) х 32 дні). Відповідачем 11.04.2024 року сплачено 2600,01 грн., отже нею погашені проценти за вказаний період в сумі 102,40 гривень, а також частково тіло кредиту в сумі 2 497,61 грн. Отже з 11.04.2024 заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 5 502,39 грн. За період з 12.04.2024 до 06.03.2025 розмір процентів склав 724,11 грн. (5 502,39 грн. (тіло кредиту) х 0,04 % (денна процентна ставка) х 329 днів). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 1490101 від 11.03.2024 року у розмірі 5 502,39 грн. тіла кредиту та 724,11 грн. відсотків, а загалом 6 226,50 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог. Крім того, за змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Відповідно до приписів статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Верховний Суд у своїй практиці сформулював позицію за змістом, якої практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 141ЦПК України). Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, акт №9750 від 12.08.2025 року (а.с. 77, 80, 85). Дослідивши названі документи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у частині безпосередньо пов`язаної із розглядом цієї справи (складення позовної заяви та інших процесуальних документів) у розмірі 4120 грн., які мають бути задоволені порційною до частини задоволених вимог. В задоволені іншої частини слід відмовити, оскільки вони або не мають відношення до розгляду справи у суді (зустрічі адвоката з клієнтом тощо), або ж фактично не надані (участь у судових засіданнях). Крім того, суд відмовляє у встановлені, передбаченого положеннями ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України розміру відсотків на рівні інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до відповідача із претензією щодо оплати боргу та ігнорування відповідачем такої претензії.

Outcome: partial