Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

27 жовтня 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд». В обґрунтування позову представник зазначив, що 30.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю«МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9838323 на суму 6900,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 50855. Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу через ТОВ «ПРОФІТГІД» грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] -ХХХХ-4253 відповідача. 17.03.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 17.03.2025 за Договором факторингу від ТОВ «МАКС КРЕДИТ»до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем. Позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 21167,00 грн, яка складається з: 6900,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 12267,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2000,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 19167,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка про виклик [PERSON] до суду на 10:00 год 27.11.2025 повернулися до суду не вручені з відміткою «адресат відсутній», судова повістка про виклик [PERSON] до суду на 14:00 год 13.01.2025 не вручена відповідачу. Відзиву відповідач не подала. Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 30 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю«МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 00-9838323. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 50855. Згідно умов Договору, сума кредиту становить 6000,00 грн (п.1.2.), строк кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 25 червня 2025 року (п.1.3.), стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 договору (п.1.5.1.), знижена процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня за першого дня користуванням кредитом (а.с.23-28). 30 червня 2024 року [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 89771 Паспорт споживчого кредиту в якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними, викладеними у кредитному договорі (а.с.16-17). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.2.8 Договору, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача, платник: ТОВ «Макс Кредит», сума переказу 6000,00 грн, номер платіжної картки отримувача: [NUMBER] (а.с.13-14). Згідно відповіді наданої на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк», в банку на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , на яку 30.06.2024 було зараховано кредитні кошти в сумі 6000,00 грн (а.с.66-68). З досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» виконало зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. 17.03.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників (а.с.46-51). Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників № б/н від 17.03.2025 за кредитними договорами, укладеними мвж боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ»до Договору факторингу № 17032025-МК/ЮнітКапітал від 17 березня 2025 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 00-9838323 укладеним з [PERSON] (а.с.44-45). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 00-9838323 від 30.06.2024 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу. Згідно Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-9838323 від 30.06.2024, заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2025 року становить: 6900,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 12267,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2000,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) (а.с.39). Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6900,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Судом встановлено, що згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн, також на картковий рахунок відповідач отримав грошові кошти в сумі 6000,00 грн. Проте, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 6900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, що не відповідає умовам договору та розміру отриманих відповідачем коштів. Суд зауважує, що тіло кредиту це основна сума грошей, яку позичальник отримує від банку чи іншої фінансової установи і яку зобов`язується повернути. Ця сума не включає відсотки, комісії та інші додаткові платежі. Суд констатує, що представником позивача не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про укладення додаткових угод та отримання відповідачем коштів у більшому розмірі, ніж ті що передбачені кредитним договором. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 6000,00 грн зобов`язання з їх повернення не виконав, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 6000,00 грн Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12267,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, суд зазначає наступне. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконав, відсотки у встановленому договором розмірі не сплатив, ані на користь першого кредитора, ані на користь позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12267,00 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішення питання стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 19167,00 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 18267,00 грн, що становить 95,30 % від ціни позову. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2308,54 грн, що складає 95,30 % від 2422,40 грн. Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Соломко О.В. надавав правничу допомогу позивачу, вартість послуг становить 7000,00 грн (а.с.30-31, 35-38). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано суду клопотання про зменшення позовний вимог. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав. За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн. Крім того, оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 3812,00 грн, що складає 95,30 % від 4000,00 грн.

Outcome: partial