Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

В провадженні суду знаходилась вказана вище цивільна справа. 22.12.2025 судом ухвалено рішення, яким позов було задоволено в повній мірі. 26.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, яке мотивоване тим, що при винесенні вказаного судового рішення не вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. Таким чином, постала необхідність у вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу. Як слідує з довідки про доставку електронного документу, рішення суду від 22.12.2025, представник позивача отримав 23.12.2025. Заява про ухвалення додаткового рішення була направлена до суду 25.12.2025 та зареєстрована у канцелярії суду 26.12.2025. Зважаючи на викладене, суд вважає, що строк на подання суду доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат дотримано. Головуюча суддя Київська Т.Б. перебувала на лікарняному у період з 06.01.2026 по 09.01.2026. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Зважаючи на те, що розгляд даної цивільної справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також те, що судом вирішується питання лише щодо судових витрат, то розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення слід провести без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи, зміст рішення суду від 22.12.2025 суд, дійшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу вирішено не було під час ухвалення рішення у справі. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 23.09.2025 між адвокатським об`єднанням «Усенко Лоер та Партнери» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. У розділі 4 вказаного вище договору передбачено, що за надання правової допомоги адвокатським об`єднанням, клієнт зобов`язується сплатити гонорар. Розмір гонорару визначається за домовленістю сторін і може змінюватись залежно від обсягу робіт, строк виконання доручення, результатів вирішення спірних правовідносин, ступеня складності справи, обсягу правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та ін. Відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг від 24.09.2025 вказані вище сторони договору, узгодили перелік наданих послуг і їх вартість щодо позову [PERSON] до ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» про визнання виконавчого таким, що не підлягає виконанню у розмірі 6020,00 грн. Представником позивача також подано до суду заяву [PERSON] від 24.09.2025 в якій вона просила кошти перераховані [PERSON] у розмірі 12040,00 грн. на рахунок адвокатського об`єднання вважати коштами за оплату наданих юридичних послуг. В матеріалах справи також наявна відповідна квитанція №М31К-А98Е-В94В-ХМХЕ від 24.09.2025. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Крім того, 03.11.2025 до суду надійшли заперечення відповідача щодо суми заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, які мотивовані тим, що розмір витрат необґрунтовано збільшено і такі не відповідають критеріям розумності, оскільки дана категорія справ є малозначною та з даного питання є усталена судова практика. Сума витрат у розмірі 6020,00 грн. неспівмірна зі складністю справи. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, ціни позову, розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи з конкретних обставин даної справи та те що дана категорія справ не є складною і з даного питання є установлена судова практика, а також те, що окрім позовної заяви стороною позивача більше жодних заяв, клопотань чи заперечень суду подано не було, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6020,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, зважаючи на заперечення сторони відповідача, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 2500,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. Враховуючи викладене та

Outcome: approved