Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 3566808489/203422 від 09.01.2020 в розмірі 8994,00 грн, а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 09.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3566808489/203422, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 3000,00 грн, зі сплатою відсотків на умовах договору. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3566808489/203422 від 09.01.2020, укладеним з [PERSON] . У подальшому, 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3566808489/203422 від 09.01.2020 до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки. Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 8994,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5994,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Вказану суму просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 03.10.2025 представником позивача була надана заява про розподіл судових витрат, у якій просив стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн (а.с.43-45). Ухвалою Новосанжарського районного суду від 17.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі (а.с. 41). Ухвалою Новосанжарського районного суду від 15.12.2025 витребувано від ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» документи щодо обрахунку основного боргу та розміру нарахованих процентів відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 3566808489/203422 від 09.01.2020, за період з 09.01.2020 по 26.05.2025, із зазначенням чи здійснювалося відповідачкою погашення кредиту та в якому розмірі (а.с. 62). Ухвалою Новосанжарського районного суду від 15.12.2025 витребувано від ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» оригінали письмових доказів витяги з реєстрів боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 та договору відступлення прав вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021, або належним чином завірені копії реєстрів боржників, за якими відступлено право вимоги саме до відповідачки за вказаними договорами, виготовлені, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників (а.с. 65). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, також просила доєднати до матеріалів справи довідку про перерахунок коштів ТОВ «Факторинг Партнерс» від 26.07.2024 (а.с. 59). Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 09 січня 2020 року [PERSON] за допомогою електронного підпису R13332 підписала індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3566808489/203422, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» надало клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 грн, строком на 30 днів до 07.02.2020 року (а.с.17-20). Згідно з п. 1.3, 1.4 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.17). Згідно з п. 2.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Цього ж числа [PERSON] електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора R13332 підписала Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту №3566808489/203422 від 09.01.2020 (а.с.20 зворот). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» підтверджено, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №3566808489/203422 від 09.01.2020 ідентифікована ТОВ «Гоуфінгоу». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua одноразовий ідентифікатор R13332, дата відправки ідентифікатора позичальнику 09.01.2020, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.12). Згідно з умовами договору розмір кредиту становить 3000,00 грн, що перераховується на зазначений рахунок позичальника 4149-49хх-хххх-4927, строком на 30 днів, тобто до 07.02.2020. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до довідки по платіжним операціям ТОВ «Платежі онлайн», відповідачка 09.01.2020 отримала кредитні кошти в сумі 3000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-4927 (а.с. 30 зворот) Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором № 3566808489/203422 станом на 26.05.2025 заборгованість становить 8994,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5994,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.9). Належних доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Так, відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. При цьому, надана відповідачкою на а.с. 59 довідка не є належним доказом у цій справі, оскільки відомості, які зазначені у довідці не стосуються предмета доказування у справі, позаяк довідка містить інформацію про інший кредитний договір та іншого позичальника. Вказаний договір було підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с. 17-20). У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначив, що відповідачці була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, зідно з якою [PERSON] має таку заборгованість, а саме: 8994,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5994,00 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку необхідно сплатити у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги (а.с.8). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 5994,00 грн, то суд виходить з такого. Так, за умовами договору № 3566808489/203422 від 09 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було передбачено надання кредиту в розмірі 3000,00 грн, строком на 30 днів, процентна ставка 1,85 % на добу (а.с. 17-20). У додаткових поясненнях представник заявника вказав, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за Кредитним договором заборгованість була нарахована за 108 календарних днів, що включають 30 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2 Договору, у загальному розмірі 1665,00 грн та 78 днів пролонгації, визначених п. 2.3 Договору, у загальному розмірі 4329,00 грн. Надаючи оцінку таким доводам, суд враховує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. Крім того, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо продовження або зміну строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах цього строку кредитування та у розмірі, погодженому сторонами під час укладення кредитного договору в розмірі 1665,00 грн (3000,00 грн *1,85%/100*30 днів). Тому, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3566808489/203422 від 09.01.2020 в розмірі 4665,00 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 3000,00 грн, суми заборгованості за відсотками 1665,00 грн. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 3566808489/203422 у розмірі 8994,00 грн (а.с. 73-74). Згідно з платіжним дорученням № 36 від 04.06.2021 та платіжним дорученням № 37 від 10.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Гоуфінгоу» за договором факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 у загальному розмірі 3306640,45 грн (а.с.27). 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір №1-03/06/2021, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 15-16). Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06-21 від 03.06.2021 ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 3566808489/203422 у розмірі 8994,00 грн (а.с. 75-76). Відповідно до платіжної інструкції № 1 від 04.06.2021 та платіжної інструкції № 2 від 09.06.2021 ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «Сіті Фінанс груп» за договором відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 у загальному розмірі 3311640,45 грн. (а.с.32- 32-зворот). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 та договором відступлення права вимоги № 1-03/06-21 від 03.06.2021, а також докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3566808489/203422 від 09.01.2020 у розмірі 4665,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 8665 від 06.08.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою (а.с. 28, 36). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 51,9%, то з відповідачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1257,2 грн (2422,40 грн х 51,9%/100). Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» під час судового розгляду справи здійснював адвокат Пархомчук Сергій Валерійович на підставі договору про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025 (а.с. 15-16). Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 01.10.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. надано юридичні послуги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», а саме: консультація, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної появи), моніторинг аналіз судової практики, інші клопотання , заяви до суду , складення процесуальних документів, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції (а.с. 47). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial