Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) через представника - адвоката Шевченка С.М. звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - Автозаводський ВДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач був записаний батьком дитини - [PERSON] , 2013 року народження, проте рішенням суду встановлено, що він не є її біологічним батьком, внаслідок чого відомості про нього, як про батька, в подальшому було виключено із актового запису про народження дитини. Водночас згідно з судовим наказом з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання цієї неповнолітньої дитини. При цьому відповідач знала, що він не є біологічним батьком дитини, однак все одно звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу. У зв`язку з цим позивач просив суд припинити стягнення аліментів з дати звернення до суду, відкликати судовий наказ, а також стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена шляхом надсилання повістки про виклик повідомленням на особистий номер мобільного телефону, про що свідчить довідка про доставку SMS. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника, в якій при вирішенні спору третя особа покладалася на розсуд суду. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача і представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов таких висновків. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записано позивача, а матір`ю записано відповідача, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 28 вересня 2013 року серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідач 20 грудня 2024 року уклала новий шлюб та набула шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 20 грудня 2024 року (а.с. 11). Згідно з копією наказу Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2024 року у справі № 709/1057/25 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки - [PERSON] у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 червня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20). 07 травня 2025 року відкрито виконавче провадження № 78001234 з виконання вказаного вище судового наказу, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 19). Водночас рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у справі № 709/1005/25 встановлено, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] та виключено відомості про нього з актового запису про народження дитини (а.с. 14-16). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права. За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо). При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом. Так, за правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо спліти цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18. Отже, оскільки позивач не є біологічним батьком дитини, останній не зобов`язаний її утримувати. Таким чином судом встановлені обставини, що є підставою для припинення стягнення аліментів, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. При цьому стягнення аліментів слід припинити з дати скерування позову до суду засобами поштового зв`язку, тобто з 24 листопада 2025 року. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 цієї ж статті Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5 і 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідач жодних клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявила. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15. Так, у позовній заяві завлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 гривень. На підтвердження наданої професійної правничої допомоги до позовної заяви додано копію договору від 03 листопада 2025 року № 20-АО/25 про надання правничої (правової) допомоги між позивачем та адвокатом Шевченком С.М. (а.с. 21), копію додаткової угоди від 03 листопада 2025 року (а.с. 22), копію рахунку-фактури від 03 листопада 2025 року № 20-АО/25 (а.с. 23), копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 01653100007 від 04 листопада 2025 року (а.с. 24), детальний опис наданих послуг (а.с. 25), копію ордера на дання правничої допомоги від 24 листопада 2025 року (а.с. 26), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Шевченка С.М. від 10 січня 2013 року № 1351 і копію посвідчення адвоката Шевченка С.М. від 23 грудня 2015 року (а.с. 27). У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд звертає увагу, що ця цивільна справа є нескладною, а її розгляд проведено за правилами спрощеного позовного провадження. За таких обставин суд вважає перебільшеним та необґрунтованим розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги, оскільки він не є пропорційним до предмета спору. Підсумовуючи зазначене, виходячи із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, її складність та категорію, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цілому, суд дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 3000,00 гривень, що становитиме співмірні і розумні витрати позивача на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved