Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

10.11.2025 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання спільного майна подружжя та просить стягнути грошову компенсацію частини квартири у розмірі 223281,15 грн. Позов обґрунтовуєтим, що 25.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, а 23.02.2024 року шлюб було розірвано на підставі рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу. 20.09.2013 року була придбана квартира у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а право власності оформлено на [PERSON] . На момент придбання квартири, позивачка перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною та займалась веденням господарства. Для придбання квартири, матір позивачки [PERSON] передала 8000 доларів США. Інша частина коштів була сформована зі спільного бюджету подружжя для придбання квартири. Згідно з договором купівлі-продажу вартість квартири становила 105 820,00 грн. Згідно даних НБУ станом на 20.09.2013 року 1 долар США =8,14 грн., а фактична вартість квартири на момент придбання складала приблизно 13 000,00 доларів США. Таким чином, на думку позивача, вищевикладені обставини, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує користуватись квартирою одноосібно, не надаючи отримати позивачці компенсацію. Добровільно питання поділу майна вирішити не вдалось. Оскільки квартира є неподільним об`єктом, позивачка просить суд визнати квартиру спільною сумісною власністю, визначити за [PERSON] частину квартири та стягнути з відповідача грошову компенсацію за частку позивачки у сумі 223 281,15 грн. Оціночна вартість квартири становить 446 562,30 грн. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12.11.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 17.12.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.12.2025 року справу було знято з розгляду у зв`язку з відсутністю електроенергії та відкладено розгляд справи на 16.01.2026 рік. 16.01.2026 ухвалою суду призначено заочний розгляд даної цивільної справи. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву до суду не подавав. Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 25.12.2012 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.32), а 23.02.2024 року рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивачкою надано розписку від 16.09.2013 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , передала своїй дочці [PERSON] грошова кошти у сумі 8 000,00 доларів США для придбання квартири. Грошові кошти були передані добровільно та є подарунком. (а.с.30). 12.09.2013 року було укладено договір купівлі-продажу, де [PERSON] зазначений як покупець квартири за адресою: [ADDRESS] , а також зазначено, покупець отримав згоду другого з подружжя на купівлю майна за сумісні кошти у зареєстрованому шлюбі, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. Крім того, право власності на квартиру виникає у покупця , тобто у [PERSON] з моменту державної реєстрації договору (а.с.7). Відповідно до копії витягу з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,71 кв.м., житлова площа 30,2 кв.м. належить [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03.11.2025 року, оціночна вартість об`єкта оцінки становить 446 562,330 грн. (а.с.9-10). Оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст.68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, яке було набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки ні договір, ні закон не встановлюють іншого, квартира є спільною сумісною власністю подружжя, і тому позивачка має право на поділ цієї частини майна. Під час поділу майна, відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, частки майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено угодою між ними або шлюбним договором. Оскільки, між позивачкою та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо поділу майна, позивачка має право на 1/2 частину квартири, що підтверджується вищезазначеними нормами. Судом, під час дослідження доказів, було встановлено, що у період з 25.12.2012 по 23.02.2024 позивачка та відповідач перебували у шлюбі, а 12.09.2013 року була придбана квартира, тобто квартира була придбана у зареєстрованому шлюбі. Згідно п. 7 договору купівлі-продажу квартири, покупець, тобто відповідач, отримав згоду на купівлю майна за сумісні кошти у зареєстрованому шлюбі, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. за реєстром №1919 від 20.09.2013 року. У постанові від 03 червня 2024 року у цивільній справі № 712/3590/22 Верховний Суд дійшов наступного висновку: договори між подружжям можуть одночасно бути укладені як щодо роздільного, так і стосовно спільного майна; за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його подружжя може регулювати, зокрема, набуття майна в особисту власність чи спільну сумісну власність. Згода дружини, чоловіка на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. У випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що спірна квартира набута у зареєстрованому шлюбі, позивач надавала згоду на укладення відповідачем договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, що зафіксована у договорі й свідчить про згоду дружини на розпорядження спільними коштами та придбання майна у спільну сумісну власність, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, а відповідно позивачці належить частка вищевказаної квартири. Крім того, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію вартості частки квартири у розмірі 223 281, 15 грн. Щодо вказаної вимоги, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Аналогічної позиції дотримується й Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20 відзначила, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачка надала суду довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 03.11.2025 року, де вказано, що оціночна вартість об`єкта оцінки становить 446 562,30 грн., а також позивачка просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у сумі 223 281,15 грн., тобто 1/2 вартості квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2232, 81 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору 2232,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved