Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), в особі представника адвоката Дорова А.О., звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] (далі відповідач), в обґрунтування якого вказано, що з 29.11.2014 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, законним представником якої є матір [PERSON] (позивач у справі). Дитина перебуває на індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда № 204 та має потребу у домашньому догляді, який здійснює позивач, як мати дитини, а тому, відповідно, остання не має змоги працевлаштуватися, адже донька потребує постійного догляду. Реабілітаційна програма доньки потребує постійних фінансових витрат (оплата спеціалізованого харчування, ліків, медичних процедур, курсів реабілітації), які позивач несе самостійно. Відповідач є працездатним та, на думку позивача, має допомагати їй матеріально, як матері, яка здійснює догляд за їхньою дитиною з інвалідністю. У зв`язку зі складним матеріальним становищем, відсутністю можливості працевлаштуватися через вади здоров`я дитини, постійним лікуванням та доглядом за дитиною-інвалідом, позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. Відповідач добровільно не надає таку матеріальну допомогу, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою від 13.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі, відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. В судове засідання позивач та її представник не прибули, до суду представником позивача адвокатом Доровим А.О. скеровано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити його, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином про час, день та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Причини неприбуття суду невідомі. Відповідач відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. Згідно із вимогами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи на відсутність заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні 16.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 19.01.2026. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та давши їм належну оцінку суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено та підтверджено копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , що [INFO] народилася [PERSON] (а.с.4), батьками якої є сторони у справі. Встановлено, що спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , дата видачі 07.07.2023, номер особової справи [NUMBER] . Дитина [PERSON] перебуває на індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда № 204 (а.с.9-10) та, згідно з довідкою № 151/3, має потребу у домашньому догляді (а.с.11). З копії посвідчення серії [NUMBER] , дата видачі 07.07.2023, також вбачається, що законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю [PERSON] є [PERSON] . Державну соціальну допомогу призначено на дитину з інвалідністю. Відповідно до Витягів з реєстру Первомайської територіальної громади за № 2024/000325051 від 11.01.2024 та № 2022/000917282 від 27.10.2022, позивачка [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.19 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 917 від 21.11.2013, дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А». Відповідно до пункту 21 вище зазначеного Порядку, Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування. До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму I та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії I ступеня її вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми). Так, відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №204129, виданої лікарсько-консультативною комісією КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» 10.06.2025 неповнолітня дитина сторін потребує реабілітаційних заходів та їх реалізації. Також, відповідно до довідки № 151/3, дитина сторін за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, довідка дійсна до 27.10.2026. Таким чином, оскільки [PERSON] являється дитиною з інвалідністю, є повністю залежною від постійного стороннього догляду, допомоги, тому постійний домашній догляд за нею здійснює її мати - позивач у справі, що унеможливлює останню працювати, забезпечувати як себе, так і дитину матеріально, а відтак потребує матеріальної допомоги. Письмові докази відповідають вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України і враховуються судом відповідно до ст. 89 ч. 3 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 88 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Також враховується судом, що право того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, в яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому, відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивача, з яким проживає їх спільна дитина-інвалід, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. На даний час позивачка здійснює постійне виховання та догляд за дитиною-інвалідом. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, відповідно до ч. 2 даної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ними їхньої дитини відповідно до ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. 86 і 88 цього кодексу. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Доров А.О., до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом є обґрунтованими, так як у матеріалах справи відсутні інші об`єктивні та суб`єктивні обставини, що унеможливлюють відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання позивача, як особи, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Проте, визначаючи розмір аліментів, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, визначених в ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги, що дитина є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду та нагляду з боку матері, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивача - матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю з дитинства, в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини або закінчення часу проживання позивача з дитиною-інвалідом та опікування не ю, оскільки вважає що саме такий розмір є необхідним та достатнім для утримання позивача, а тому позо підлягає частковому задоволенню. Суд зазначає, що згідно положень ч.1, 3 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: partial