Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

17.09.2025 до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача - адвокат Трохименко Н.О. просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначає, що 30 березня 2016 року між [PERSON] та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 25.02.2025 року. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю. Домовленості про сплату аліментів в добровільному порядку з відповідачем не досягнуто. Відповідач, на думку позивачки, ухиляється від покладеного на нього відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати своїх дітей, відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, інтересами дітей не цікавиться, при цьому стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати неповнолітніх дітей, які повністю перебувають на утриманні матері. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (суддя Смовж О.Ю.) від 22.09.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.11.2025 до суду від представника відповідача адвоката Ткаченко А.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладена позиція про часткову згоду з позовними вимогами, а саме відповідач визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, але вважає спів мірним їх розмір в 1/3 частині всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей. Позиція мотивована тим, що законодавцем визначено, що при наявності 2 дітей розмір аліментів складає 1/3, однак представником позивача зазначено про утримання дітей у розмірі , при цьому не обґрунтовано дану позицію. Окрім того, шлюб між сторонами юридично припинив дію з 28.03.2025. Місце проживання дітей зареєстровано за адресою батька, в квартирі, яка є власністю матері відповідача, де фактично і проживали діти до 05.02.2025, так як мати перебувала за кордоном. На даний час позивач, діти та відповідач перебувають за межами України (Норвегія), де отримали тимчасовий прилисток, але продовжують спілкуватися, батько приймає участь у вихованні та утриманні дітей, надає матеріальну допомогу дітям щомісячно, піклується про них, купує необхідні речі для дітей. 16.12.2025 до суду від представника позивача адвоката Трохименко Н.О. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що розмір аліментів відповідно до чинного законодавства може бути більшим для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів позивачкою визначено з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме віку та потреб дітей, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. При цьому, представник зазначає, що доводи відповідача про добровільне надання матеріальної допомоги щомісячно на утримання дітей не підтверджені жодними доказами і не відповідають дійсності. Запропонований відповідачем розмір аліментів призведе до погіршення матеріального становища дітей та позбавить дітей права на гідний рівень їх утриманні та розвитку. Відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку та спроможний і зобов`язаний утримувати дітей. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначивши, на даний час діти разом з позивачем проживають у Норвегії, там же знаходиться і відповідач. Діти відвідують навчальний заклад, гуртки, потребують одягу та харчування, позивач працевлаштувалася, разом з тим рівень її доходів не задовольняє усіх потреб дітей, тому аліменти мають стягуватися у розмірі частини усіх доходів відповідача. До виїзду до Норвегії за твердженнями представника позивача (з лютого по липень 2025 року) діти навчалися у с. Ризине, а усі видатки, пов`язані із утриманням дітей несла позивачка. Після виїзду до Норвегії відповідач подарував сину не новий ноутбук, та виділив кошти на купівлю взуття. Старша дитина (донька) відмовляється від спілкування з відповідачем. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що до розірвання шлюбу подружжя проживало однією сім`єю, відповідач активно приймав участь в утриманні дітей, дружина працювала за кордоном, в цей час відповідач опікувався дітьми самостійно. Після виїзду дружини та дітей за кордон відкрив банківську картку для перерахування коштів малолітньому сину, проте доказів цьому надати не може. Позивачем не доведено необхідності у стягненні аліментів в розмірі частини усіх доходів, при цьому сам відповідач не відмовляється від сплати аліментів, але вважає адекватним розміром 1/3 частину доходів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.03.2016 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Звенигородському району Звенигородського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.03.2016. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилося на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 12.10.2016, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 125 та згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 30.06.2016, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській, мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №8. Батьками обох дітей записані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлових умов від 10.09.2025, виданого депутатом сільської ради Яровим О., відомо, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , у будинку, який належить її батькові [PERSON] також у даному будинку без реєстрації проживали діти [PERSON] : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 11.02.2025 по 22.07.2025. На даний час [PERSON] разом з дітьми, зі слів батька, знаходиться за кордоном. Відповідно до довідки № 174 від 09.09.2025, виданої директором Ризинського ліцею Водяницької сільської ради Мельниченко Т.І., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 11.02.2025 по 22.07.2025 навчалися у Ризинському ліцеї Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У даній справі заява про видачу судового наказу позивачем не подавалася, оскільки існує спір стосовно розміру аліментів, які мають стягуватися з відповідача. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог. [PERSON] є батьком дітей і має обов`язок по їх утриманню, отже, є належним відповідачем за позовом. Неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] , що не заперечується відповідачем, перебувають на утриманні матері, тому остання має право на отримання аліментів на утримання дітей від відповідача, що також не заперечується. Разом з тим, позивачем не доведено необхідності, обґрунтованості та наявності правових підстав для стягнення аліментів в розмірі саме половини усіх доходів відповідача. Не надано достатніх, переконливих доказів на підтвердження наявності ґрунтовних обставин для визначення розміру аліментів у заявленому розмірі. На питання суду представник позивача відповіла, що діти в цілому здорові, не мають хронічних стійких захворювань, спеціальних статусів, навчаються безкоштовно. При цьому позивач має роботу, отримує дохід, утримує дітей, які проживають з нею. Не заперечувалися обставини необхідності рівного внеску батьків в утримання, розвиток та виховання дітей. При цьому, суд керується вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з встановлених обставин, відсутності будь-яких вагомих обґрунтувань розміру заявлених аліментів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позов задоволено частково, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного та ст. 180,181,183,191 СК України,

Outcome: partial