Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

21 листопада 2025 року представник позивача АТ «Сенс Банк», Михайлова Юлія Вікторівна, звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. 28.10.2021 року [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач) через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулася до АТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) з метою отримання банківських послуг відповідно до Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія публічної пропозиції, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-taumovi та є публічно доступною). 28.10.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501380897 Відповідач запропонував Банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту (далі - Угода). 28.10.2021 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501380897 Банк прийняв пропозицію Відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501380897 від 28.10.2021 року. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані Позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «2868» шляхом направлення 28.10.2021 року на номер 380 (66) 702-17-54 (що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка додається). Кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора (постанова Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 671/1832/20, провадження № 61-232св23).Таким чином, 28.10.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501380897, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501380897, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; із наступними основними умовами: тип кредиту - «Кредит готівкою»; сума кредиту - 20 000,00 грн; процентна ставка - 19,99 % річних, тип ставки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців; дата повернення кредиту - 28.10.2026 року; порядок повернення кредиту - графік платежів: до 28 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 919,77 грн, загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером № 655611130 від 28.10.2021 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 501380897 від 28.10.2021 року становить 31 530,58 грн, з яких: 19 723,17 грн - за кредитом, 5 215,15 грн - по відсотках, 6 592,26 грн - по комісії. Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу. Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов угоди позичальником не усунуті. За вищевикладених обставин АТ «Сенс Банк» вимушено звернутись до суду із цією позовною заявою. Справу було зареєстровано 24 листопада 2025 року в автоматизованій системі документообігу (Д-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2025 року, справу було передано на розгляд судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Леміщенко О.О. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 08 грудня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. 29 грудня 2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Федосєєва Євгена Олександровича, до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просить відмовити у задоволені позовний вимог через їх недоведеність. 13 січня 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких представник позивача заперечував проти відомостей викладених у відзиві, просив позов задовольнити та стягнути заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника позивача, в якій він просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява від представника відповідача, в якій він просить розглядати справу без його участі та участі відповідача, у задоволені позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи не здійснювався. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В матеріалах справи містяться наступні документи, які були надані представником позивача на підтвердження укладання кредитного договору. Копію оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501380897 від 28.10.2021 року, у якій зазначені умови споживчого кредиту, а саме: тип кредитку - «Кредит готівкою», сума кредиту становить 20000,00 гривень, строк кредитування становить 60%, а процентна ставка річних - 19,99%. Датою повернення кредиту зазначено - 28.10.2026 року та для повернення заборгованості використовується рахунок № [NUMBER] . Сторонами вказаного договору зазначено [PERSON] , як особу яка пропонує, та АТ «Альфа-Банк», як особу яка приймає пропозицію, на укладання угоди про надання споживчого кредиту на підставі Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Копію акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501380897. Сторонами за цим акцептом є АТ «Альфа-Банк», як сторона яка приймає пропозицію на укладання угоди про надання споживчого кредиту, та [PERSON] . Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг, який є Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 501380897 від 28.10.2021 року. Також було надано паспорт споживчого кредиту, в якому стороною кредитором зазначено АТ «Альфа-Банк», а споживачем вказано [PERSON] . Та копію меморіального ордеру № 655611130 від 28 жовтня 2021 року, в якому платником та отримувачем вказано [PERSON] в межах двох рахунків, а банком платника та отримувача є АТ «Сенс Банк». А також довідку про ідентифікацію, відповідно до якої клієнту [PERSON] було направлено повідомлення з одноразовим кодом для підписання договору на мобільний номер телефону [NUMBER] від 28.10.2021 року. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказує, що вказаний кредитний договір не можна вважати укладеним, та таким що дійсно свідчить про існування правовідносин між позивачем та відповідачем, через відсутність на всіх документах підпису відповідача. А тому через відсутність підписів вказаний договір складений із порушенням вимог законодавства, в наслідок чого здійснені розрахунки заборгованості позивачем також є неналежними. Однак, суд не погоджується із даним твердженням та його обґрунтуванням у відзиві з огляду на наступне. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України , а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує на то, що в поданих представником позивача копіях оферти та акцепту відсутній підпис відповідача. Однак у своєму відзиві представник відповідача ніяким чином не спростовую факт того, що представником позивача було надано Довідку про ідентифікацію, яка підписана фахівцем АТ «Сенс Банк», відповідно до якої відповідачу [PERSON] на мобільний телефон [NUMBER] було направлено код підтвердження «2868» для підтвердження укладання кредиту. Однак, відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Аналіз цивільного законодавства свідчить, що перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясуванні справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17. Враховуюче вищезазначене, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 501380897 є таким, що був укладений між АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є позивач АТ «Сенс Банк») та відповідачем [PERSON] 28.10.2021 року відповідно до діючого на той момент законодавства. Доводи представника відповідача про те, що кредитний договір не може вважатися укладеним через відсутність на ньому зазначення одноразового ідентифікатора, суд сприймає скептично через наявність в матеріалах справи довідки про ідентифікацію в якій зазначено номер телефону відповідача, та відсутність будь-яких доказів зі сторони відповідача, які надавали б можливість встановити, що вказаний ідентифікатор не був надісланий відповідачу представником банку. Щодо доводів представника відповідача з приводу меморіального ордера № 655611130 від 28 жовтня 2021 року, суд зазначає наступне. Із Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346-III від 05.04.2001 року, який був чинним на момент укладання кредитного договору та втратив чинність 01.08.2022 року, вбачається, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. В меморіальному ордері № 65561130 від 28 жовтня 2021 року зазначено, що платником та отримувачем є [PERSON] , банківська операція проводилася в межах двох рахунків: дебетовий рахунок № [NUMBER] та кредитний рахунок № [NUMBER] , у призначенні зазначено що ця банківська операція проводилася з надання кредиту за кредитним договором № 501380897 від 28.10.2021 року. Суд вважає, що наданий меморіальний ордер № 655611130 може бути прийнятий як доказ на підтвердження надання кредитних коштів відповідачу, так як операція по наданню цих коштів проводилась в межах банківської системи АТ «Сенс Банк» (на момент укладання АТ «Альфа-Банк») та в межах рахунків, відкритих на ім`я відповідача. Щодо заперечень представника відповідача, що в меморіальному ордері № 655611130 банком в якому проводилися операції зазначено АТ «Сенс Банк», а не АТ «Альфа-Банк», суд зазначає, що відповідно до Статуту АТ «Сенс Банк», який міститься в матеріалах справи, АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ «Альфа-Банк». А тому, на думку суду, зазначення на меморіальному ордері відомостей про банк як АТ «Сенс Банк» не змінює факту здійснення в межах його банківської системи операції по наданню кредитних грошей відповідачу. Також аналізуючи інші доводи та докази сторін по справі, суд вказує, що на момент розгляду справи, заяви представника відповідача суттєво суперечать діями [PERSON] в частині визнання та виконання договору про надання споживчого кредиту № 501380987 від 28.10.2021 року. А саме ця розбіжна поведінка полягає у тому, що представник відповідача зазначає відзиві, що договір про надання кредиту було укладено з порушенням законодавства, а належних доказів надання кредитних коштів в матеріалах справи не міститься. Однак, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитом станом на 12.08.2025 року, в якому наявні відомості про те, що відповідач [PERSON] , після підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів, здійснила погашення заборгованості на загальну суму 1334,63 гривні, а платежі здійснювались в наступні дати: 29.10.2021 року, 21.01.2022 року, 04.02.2022 року та 05.04.2022 року. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідні висновки містять у постанові Верховного суду № 607/11746/17 від 10 березня 2021 року. А тому, враховуюче усе вищезазначене, суд констатує, що своїми діями направленими на погашення заборгованості за кредитним договором, відповідач [PERSON] фактично погодилася з існуючим кредитним договором, його умовами та графіком здійснення платежів за ним. Заяви представника відповідача у відзиві йдуть в супереч встановленим судом фактам, та визивають у суду сумніви щодо добросовісної поведінки сторони відповідача у доказуванні відсутності вини відповідача у неповерненні отриманих кредитних коштів. Окремо суд зазначає стосовно нарахованої комісії за обслуговування кредиту у сумі 6592,26 гривень. У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 501380897 станом на 12.08.2025 року зазначено, що банком було нараховано комісію за обслуговування кредиту в розмірі 6592,26 гривень за період з 28.11.2021 року по 28.03.2023 року. Згідно паспорту споживчого кредиту який було надано суду представником позивача, у розділі «Платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору», вказана плата за РКО у розмірі 390 гривень, які і нараховувалися. Вказана сума є 1,92% від суми кредиту, та розрахована відповідно до Публічна пропозиція АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Враховуюче вищезазначене, суд приходить до висновку, що договір про надання споживчого кредиту № 501380897 від 28.10.2021 року є укладеним, таким що визнаний сторонами спору, а потому позовні вимоги представника позивача АТ «Сенс Банк» підлягають задоволенню, та з відповідача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти за кредитним договором № 501380897 у розмірі 31530,58 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19723,17 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 5215,15 гривень, заборгованості за комісією в розмірі 6592,26 гривень. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, який було укладено між АТ «Сенкс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 137ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. А тому, враховуючи що представником позивача більше не надано інших доказів на сплату послуг на професійну правничу допомогу за договором № 1006 від 28 січня 2025 року, суд прийшов до висновку що у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача слід відмовити. Також позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial