Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Зміст заявлених вимог. 25 липня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов позов [PERSON] , поданий її представником адвокатом Коюда М.А., за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в якому просять позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №321. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Влітку 2015 року [PERSON] залишив сім`ю, мотивуючи свій вчинок тим, що втомився бути батьком та нести відповідальність за сім`ю, однак приблизно через місяць повернувся. Восени 2016 року відповідач остаточно залишив родину, припинив надавати фінансову та будь-яку іншу допомогу, не виконував батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 вересня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За весь час спільного з позивачем проживання, відповідач не приділяв уваги сім`ї та ігнорував сімейні обов`язки. [PERSON] не турбувався про добробут дитини, не займався її вихованням та розвитком. Зусилля вмотивувати відповідача змінити ставлення до дитини і сімейного життя не призвели до бажаних результатів. Натомість його поведінка погіршилася, він почав вести асоціальний спосіб життя, повністю припинив піклуватися про дитину. [PERSON] своїх обов`язків щодо доньки не виконує, умовами проживання, виховання, станом дитини не цікавиться, не піклується про її інтелектуальний розвиток, матеріально не утримує, не забезпечує доньку необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з донькою, не надає їй доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а навпаки своїми протизаконними діями може негативно вплинути на її подальший розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Всі ці обов`язки [PERSON] у повному обсязі реалізовує самостійно. У травні 2022 року після повномасштабного вторгнення російської федерації до України та з метою збереження безпеки життя та здоров`я як свого так і дитини, [PERSON] разом з донькою змінили постійне місце проживання та переїхали до Німеччини, де перебувають до теперішнього часу. [PERSON] перебуває у тривалих стосунках з громадянином Німеччини, з яким проживає однією сім`єю, та спільно виховують доньку [PERSON] , яка приймає останнього як батька. Дитина забезпечена належною медичною та соціальною турботою, їй створені усі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, проживання, виховання дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що відповідає принципам найкращих інтересів дитини. [PERSON] дбає про розвиток дитини, займається її вихованням, здоров`ям, особисто супроводжує дитину під час візитів до медичних закладів, забезпечує регулярний огляд у лікарів. Дитина має велику прихильність до матері, яка взяла на себе всі обов`язки з виховання і це сприяє формуванню глибокої емоційної близькості, дозволяє забезпечити дитині якнайкращі умови для розвитку та життя. За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом прав своєї дитини [PERSON] . Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 01 жовтня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Коюда М.А. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву та заяву про визнання позову, в яких зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування Сидорова А.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що дитина, відносно якої виник спір, [PERSON] не перебуває на території м. Кременчука та Потоківського старостинського округу (з матеріалів справи вбачається, що дитина проживає у м. Тюбінген Федеративної Республіки Німеччина), тому виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування не має підстав приймати рішення та надавати суду письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] . Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини, установлені судом з матеріалів справи. 31 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, про що 31 травня 2014 року складено відповідний актовий запис №321 (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31 травня 2014 року). Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 28 жовтня 2019 року, шлюб між [PERSON] , та [PERSON] розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №664. Позивач [PERSON] з донькою [PERSON] зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . З травня 2022 року [PERSON] з донькою [PERSON] перетнули державний кордон України та на даний час проживають у м. Тюбінген Федеративної Республіки Німеччина. Позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з «КМ-Райзен ГмбХ», що підтверджується трудовим договором - повний робочий день від 27 вересня 2024 року. [PERSON] дбає про розвиток дитини, займається її вихованням, здоров`ям, матеріально утримує, особисто супроводжує дитину під час візитів до медичних закладів, забезпечує регулярний огляд у лікарів, їй створені усі умови для повноцінного та гармонійного розвитку, проживання, виховання, що підтверджується матеріалами справи. З 2016 року відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , не проживає з позивачем та донькою, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні доньки, матеріально не утримує, і це також вбачається з відзиву на позовну заяву, подану [PERSON] . Також у відзиві зазначено, що про життя доньки відповідачу відомо не багато, лише із спілкування із [PERSON] під час надання згоди на виїзд дитини за кордон. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні, навчанні, лікуванні та утриманні доньки [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Наведене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до своєї дитини. Щодо надання висновку органом опіки та піклування слід зазначити наступне. У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування повідомив суд про неможливість прийняти рішення та надати письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , яка фактично проживає за межами України. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22). Враховуючи те, що з 2022 року дитина не проживає на території України, суд з урахуванням позиції Верховного суду вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами без висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору. З огляду на наведене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . Отже, позов [PERSON] є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved