Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про про визначення частки померлого у праві приватної спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини нерухомого майна,а саме: частки в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно (його частка) належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майно видане Воловецькою селищною радою 12.12.2000 за №174. Окрім спадкодавця це майно належало на праві приватної, спільної, сумісної власності також його дочці [PERSON] , зятеві [PERSON] та його внучці [PERSON] . Згідно зведеного акту інвентаризаційна вартість квартири складає 304 249 (триста чотири тисячі двісті сорок девять) 00 грн. Таким чином вартість частки співвласника квартири становить 76 062,25 грн. Позивачі зазначають, що це майно, а саме 1/4 частина квартири, перейшло в їх володіння і фактично прийняли спадщину. Це підтверджується актом обстеження (додається), а також тим, що вони проживали з спадкодавцем на час його смерті, так і продовжують по сьогоднішній день, та ним користуються. У встановлений законом строк звернулися до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Нотаріальна контора видати свідоцтво відмовилася у зв`язку з тим, що на час звернення не було виготовлено технічної документації на нерухоме майно. У зв`язку з цим позивачі звернулися до суду з позовом про визначення частки померлого у праві приватної спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання позивачі не з`явились, однак звернулись до суду із клопотаннями про розгляд позовної заяви без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Воловецької селищної ради до суду не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 18.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 10.12.2025, відкладено на 18.12.2025 та 13.01.2026. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.01.2001, видане Воловецькою селищною радою 12.12.2000 за №174 записане в реєстрову книгу №5 за реєстровим №646 від 09.01 2001 [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала частина нерухомого майна, а саме: частка в квартирі, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2005, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на все його майно, а саме: на 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] у праві приватної спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 05.01.2001. [PERSON] є донькою померлого спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №48, виданого 07.07.1966. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у їх приватній спільній сумісній власності і кожному з них належить по 1/4 частці квартири, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.01.2001, видане Воловецькою селищною радою 12.12.2000 за №174 та зазначається у Технічному паспорті інвентарний номер №41/06/17 реєстровий №646 на трьохкімнатну квартиру в [ADDRESS] . Позивачі постійно до дня смерті проживали разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою Воловецького ВУЖКГ №171 від 24.04.2004. Згідно акта обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] разом з ним були прописані та проживали в квартирі: дочка [PERSON] , зять [PERSON] та онука [PERSON] . Також згідно Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданого ЦНАП Воловецької селищної ради №286 від 10.10.2025, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Про відмову від прийняття спадщини позивачі не заявляли, тому звертались до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Нотаріальна контора видати свідоцтво відмовилася у зв`язку з тим, що на час звернення не було виготовлено технічної документації на нерухоме майно. У зв`язку з цим, позивачі зазначають, що не мають можливості, як спадкоємці за законом, оформити у встановленому законом порядку своє право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкову 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83716191 від 23.12.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За роз`ясненнями п. 5 Пленуму Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна. При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ч. 1 ст. 357 ЦК України, вважаючи, що частки є рівними, оскільки будь-якого договору між сторонами про розмір часток суду не надано. Як зазначено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, що...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пленум Верховного Суду України в постанові № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 роз`яснив, що, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч.2. ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст.ст. 1223, 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу вимог ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого цією ж статтею, він не заявив про відмову від неї. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що враховуючи те, що розміри часток квартири, яка є у приватній спільній сумісній власності позивачів не визначені, враховуючи рівність часток кожного із співвласників, ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не надано, слід визначити, що кожному із співвласників квартири належить по 1/4 частці квартири. Позивачка [PERSON] належить до першої черги спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , вона вчасно звернулась до органів нотаріату із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріальна контора видати свідоцтво відмовилася у зв`язку з тим, що на час звернення не було виготовлено технічної документації на нерухоме майно. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , прийняла спадщину після його смерті, оскільки на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] разом з ним була прописана та проживала, що підтверджується матеріалами справи. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності частки квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] такі задоволенню не підлягають, оскільки останні не є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З огляду на викладене, проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, враховуючи те, що позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, з огляду на набуття спадкодавцем за життя права власності на спадкове майно, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed