Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 24.03.2021 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі за текстом ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») кредитний договір № 552414432, згідно якого отримав кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом на суму 11500,00 грн на строк 30 днів, тобто до 23.04.2023 року. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі за текстом ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, та 28.11.2019 року додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2020 року додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2021 року додаткову угоду № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, 31.12.2022 року додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, а також 31.12.2023 року додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно умов яких ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало (відступає) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права грошової вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, зокрема за Реєстром прав вимоги № 139 від 22.06.2021 року перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року. 05.08.2020 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 05/0820-01, згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до даного договору, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (надалі за текстом ТОВ «ФК «ЕЙС») було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, згідно умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року. В свою чергу відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви до суду має перед позивачем заборгованість в сумі 44832,31 грн, з якої 11499,60 грн заборгованість по тілу кредиту, а 33332,71 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника адвоката Тараненка А.І. з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року у розмірі 44832,31 грн, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення у Укрпошта стандарт № 0505319901072 (ф. 107) від 17.06.2025 року (а.с.87) із копією списку № 20599-01-149-292 «Укрпошта Стандарт з описом вкладень» (ф. 103) згрупованих рекомендованих відправлень, в якому під № 12 значиться рекомендоване відправлення № 0505319901072 для відповідача. Окрім того, в змісті позовної заяви представник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 23.06.2025 року ухвалою суду (а.с.100-101) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем і його представником адвокатом Тараненко А.І., у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 24.06.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.104-105), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області від 23.06.2025 року № 03-17/867 (а.с.99), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення № 0610264421643, яке було повернуто поштою до суду неврученим. Окрім того, суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на його поштову адресу, зазначену представником позивача у змісті позовної заяви (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, яка в свою чергу була зазначена у змісті кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.32), про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610264421449, яке 03.07.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. 07.07.2025 року представник відповідача адвокат Васильченко Г.І. подала через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому останнязаперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі посилаючись на ті обставини, що позивач не набув права грошових вимог за кредитним договором, позивачем заявлено вимогу про стягнення відсотків за користування кредитом поза межами 30 денного строку кредитування, у зв`язку з чим вважає, що нарахування відповідачу процентів після 24.04.2021 року не знаходить свого належного юридичного обґрунтування. Відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, оскільки 13.03.2022 року був мобілізований на військову службу та приймає безпосередню участь у заходах необхідних для захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Крім того, представником відповідача у відповідності до положень ч.5 ст. 137 ЦПК України заявлене клопотання про зменшення витрати на професійну правничу допомогу обґрунтоване посиланням на те, що а витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн нараховані на підставі договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 укладеним 29.05.2025 року між позивачем та АБ «Тараненко та партнери» в особі Тараненко А.І. є не співмірними зі складністю справи, оскільки обсяг наданої представником позивача правничої допомоги фактично обмежується вивченням матеріалів та складання типової позовної заяви у справі, яка не відноситься до категорії складних справ. Окрім того, у змісті вище зазначеного відзиву представник відповідача зробила заяву про подання нею доказів витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у відповідності до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України. В свою чергу до самого відзиву додано докази його надсилання іншому учаснику справи позивачу в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та пункту 2 ч.5 ст. 178 ЦПК України, а саме квитанцію № 3929278 про доставку 07.07.2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС. 19.07.2025 року представник відповідача адвокат Васильченко Г.І. подала через систему «Електронний суд» додаткове пояснення, в якому зазначила, що вважає відповідь надану АТ «Універсал Банк» на ухвалу про витребування доказів недостатнім доказом, який не може самостійно підтвердити факт зарахування кредитних коштів з огляду на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів (платіжних інструкцій, квитанцій, довідок, виписок, платіжних доручень, меморіальних ордерів тощо), які б підтверджували факт надання кредитних коштів відповідачу в розмірі 11500,00 грн, а банком до своєї відповіді не додано виписки по картковому рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом. У зв`язку з чим представник відповідача просила суд визнати недостатнім доказом щодо перерахування кредитних коштів первісним кредитором відповідачу відповіді АТ «Універсал Банк» № БТ/Е від 16.07.2025 року та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 25.07.2025 року керівником позивача директором Поляковим О.В. з використанням системи «Електронний суд» було подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав заявлену у позовній заяві вимогу посилаючись на ті обставини, що договір факторингу № 28/1118-01 укладений 28.11.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у пункті 1.3 передбачав, що його предметом є не тільки права вимоги за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, але і права вимоги, які виникнуть в майбутньому, тому у його пункті 1.2 було визначено, що сам перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до нього, а саме Реєстрах прав вимоги. Також відзначив, що всі нарахування відсотків в межах погоджених умов кредитного договору, оскільки у пункті 4.3 кредитного договору сторонами було узгоджено, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування грошовими коштами нараховуються як проценти, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, тому вважає, що у позивача наявні всі правові підстави для стягнення відсотків за кредитним договором як в межах строку його дії (ст. 1048 ЦК України) так і після спливу строку кредитування (ст. 625 ЦК України), а відтак твердження представника відповідача, що позивач неправомірно стягує відсотки після закінчення кредитного договору, є безпідставними. Крім того, вважав, що до позовної заяви додано докази, які підтверджують вартість отриманої правничої допомоги саме у заявленому до стягненні розмірі. В свою чергу до самої відповіді на відзив додано докази її надсилання іншому учаснику справи, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43, пункту 2 ч.5 ст. 178 та ч.3 ст. 179 ЦПК України, а саме відповідачу у паперовій формі листом з описом вкладення копію опису вкладення у Укрпошта Документи, 0505343879851 (ф. 107), копію накладної № 0505343879851 АТ «Укрпошта» від 25.07.2025 року, копію списком № Додаткові пояснення у справі (ф. 103 Документи) згрупованих відправлень Укрпошта Документи, в якому під № 1 значиться рекомендоване відправлення № 0505343879851 для відповідача та копія фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 25.07.2025 року; представнику відповідача адвокату Васильченко Г.І. в електронній формі з використанням системи «Електронний суд» квитанцію № 4083165 про доставку 25.07.2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС. У встановлений судом строки відповідач не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, а саме заперечення не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 24.03.2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із заявкою на отримання грошових коштів в кредит (а.с.29), предметом якого був кредит в розмірі 11500,00 грн на строк 30 днів, в якій також зазначив номер своєї карти [NUMBER] і номер свого телефону [NUMBER] . 24.03.2021 року о 12:55:56 годині [PERSON] уклав з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитний договір № 552414432 (а.с.30-32) з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «MNV434XG», згідно умов якого отримав кредит на суму 11500,00 грн на умовах строковості на строк 30 днів, а саме до 23.04.2021 року, із сплатою процентів за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а саме за дисконтною процентною ставкою в розмірі 175,20 процентів річних, що становить 0,48 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними; індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними; та базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними. При цьому, пункти 1.4.3, 1.7 і 4.2 цього договору передбачали, що у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору. Окрім того, в пункті 4.3 цього договору передбачено, що сторони узгодили те, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. В свою чергу у змісті Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.15-22) передбачалося, що пролонгацією є продовження дисконтного періоду (пункти 2.1.20 і 4.1), сам кредит надається на умовах, серед іншого, строковості (пункт 2.1.13). Одночасно з цим [PERSON] , з використанням для його підписання одноразового ідентифікатору «MNV434XG», також підписав Графік розрахунків (а.с.32 на звороті), який є Додатком № 1 до кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року та містив собі відомості про кінцевий термін платежу 23.04.2021 року, суму кредиту 11500,00 грн, нараховані проценти (тобто із розрахунку за 30 днів) 1656,00 грн, суму до сплати (разом) 13156,00 грн; та Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.33), який містив умови про розмір кредиту 11500,00 грн, строк кредитування 30 днів (з можливістю продовження строку), а також фіксовану процентну ставку (процентів річних) за користування кредитом в розмірі 175,20, зазначення загальних витрат за кредитом в розмірі 1656,00 грн та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, проценти, комісії та інші платежі) в розмірі 13156,00 грн. Водночас довідка щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.35) підтверджує час відправки 24.03.2021 року о 12:55:01 годині і номер телефону [NUMBER] , який зазначений як контактний з позичальником [PERSON] в розділі «5. Реквізити сторін» кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.32) і у заявці на отримання грошових коштів в кредит (а.с.29), та на який було здійснено відправку одноразового ідентифікатору «MNV434XG», використаного для підписання договору кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року, Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року, і Паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року. Окрім того, у довідці щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.35) зазначено вчиненні дії, з метою продовження дисконтного періоду, а саме здійснення 21.04.2021 року позичальником [PERSON] сплати процентів у розмірі 1546,00 грн, що призвело до продовження строку кредитування на 28 днів, тобто до 21.05.2021 року. В свою чергу заявка на отримання грошових коштів в кредит від 24.03.2021 року (а.с.29) підтверджує те, що фінансовим номером телефону позичальника [PERSON] є [NUMBER] , який зазначений в розділі «5. Реквізити сторін» кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.32 на звороті). 24.03.2021 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснило переказ Ткачу В.А. коштів в сумі 11500,00 грн, згідно договору № 552414432 від 24.03.2021 року, для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] за допомогою безготівкового зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer, про що свідчить копія платіжного доручення № e32859c5-150e-401c-8827-2748818934ed АТ «ТАСКОМБАНК» від 24.03.2021 року (а.с.34). Безготівкове зарахування також підтверджується довідкою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.41), відповідно до змісту якої 24.03.2021 року о 12:56:24 годині ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» через надавача платіжних послуг платника: АТ «ОТП БАНК» ініціювало платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції надавачу платіжних послуг отримувачу: АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» провести платіжну операцію на рахунок/платіжну карту отримувача № 4441-11ХХ-ХХХХ-0861 [PERSON] суму платіжної операції 11500,00 грн, ідентифікатор платіжної операції: e32859c5-150e-401c-8827-2748818934ed. В свою чергу інформація надана суду АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за № БТ/Е- (в електронній формі на електронну адресу суду) і № БТ/5769 (в паперовій формі на поштову адресу суду) від 16.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 24.06.2025 року (а.с.106-107), підтверджує те, що на ім`я відповідача [PERSON] банком було емітовано платіжну карту № [NUMBER] , за якою фінансовим номером телефону є [NUMBER] зазначений в анкетних даних [PERSON] , а також те, що за період з 24.03.2021 року по 29.03.2021 року на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 11500,00 грн. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит і не сплатив у повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами в строки, передбачені кредитним договором, внаслідок чого станом на 22.06.2021 року мав заборгованість в сумі 29756,38 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 18256,78 грн прострочені відсотки за користування кредитом (нараховані за період з 24.03.2021 року по 22.06.2021 року), що підтверджує розрахунок заборгованості складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» станом на 22.06.2021 року (а.с.37-38). При цьому, суд відзначає ту обставину, що у згаданому розрахунку (а.с. 37 на звороті) підтверджено обставини здійснення 21.04.2021 року відповідачем [PERSON] часткової сплати тіла кредиту в розмірі 0,40 грн та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 1546,00 грн, як раніше відзначалось у довідці щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.35) та що призвело до продовження строку кредитування на 28 днів, тобто до 21.05.2021 року, на підставі умов пункту 1.4.2 кредитного договору, із застосуванням для подальшого нарахування відсотків за користування кредитом індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними. Тобто неповернуте тіло кредиту / 100% Х індивідуальну процентну ставку 1,66 процентів (11499,60 грн / 100% Х 1,66% = 190,89 грн в день), які згідно розрахунку (а.с.37 на звороті) почали нараховуватися після закінчення 23.04.2021 року 30 днів строку кредитування (дисконтного періоду) і нараховувалися протягом 28 днів до 21.05.2021 року. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.42-45), а також було укладено 28.11.2019 року додаткову угоду № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.47 на звороті), 31.12.2020 року додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.48-51), 31.12.2021 року додаткову угоду № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.53), 31.12.2022 року додаткову угоду № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.53 на звороті), а також 31.12.2023 року додаткову угоду № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.54), згідно умов якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало (відступає) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги № 139 від 22.06.2021 року (а.с.63-64), в якому під № 3047 зазначена грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року в розмірі 29756,38 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 18256,78 грн прострочені відсотки за користування кредитом (нараховані за період з 24.03.2021 року по 22.06.2021 року). Водночас ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» склало власний розрахунок заборгованості (а.с.36), згідно якого заборгованість [PERSON] становить 44832,31 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 33332,71 грн прострочені відсотки (нараховані за період з 24.03.2021 року по 18.08.2021 року). 05.08.2020 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с.55-57), згідно умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, зокрема у Реєстрі прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року (а.с.67-68), в якому під № 15342 була грошова вимога до боржника [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року в розмірі 44832,31 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 33332,71 грн прострочені відсотки за користування кредитом (нараховані за період з 24.03.2021 року по 18.08.2021 року). При цьому, копія платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 31.08.2023 року № 4586 (а.с.66), підтверджує здійснення ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» оплати ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року та договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 29/05/25-Е (а.с.69-72), згідно умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права грошової вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників (а.с.74-75), який є Додатком № 1 до цього договору та в якому під № 1607 зазначена грошова вимога до [PERSON] за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року в розмірі 44832,31 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 33332,71 грн прострочені відсотки за користування кредитом (нараховані за період з 24.03.2021 року по 18.08.2021 року). При цьому, копії платіжних інструкцій в національній валюті АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 04.06.2025 року № 243 (а.с.76), від 04.06.2025 року № 245 (а.с.77 на звороті), від 05.06.2025 року № 246 (а.с.77, 78 на звороті) і № 247 (а.с.79), від 06.06.2025 року № 248 (а.с.78, 80), підтверджує здійснення ТОВ «ФК «ЕЙС» оплати ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за відступлення права грошової вимоги В свою чергу ТОВ «ФК «ЕЙС» склало виписку з особового рахунку за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.39), згідно якої заборгованість [PERSON] становить 44832,31 грн, з якої 11499,60 грн прострочене тіло кредиту, а 33332,71 грн прострочені відсотки за користування кредитом (нараховані за період з 24.03.2021 року по 18.08.2021 року). Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року, укладеним з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», щодо повернення тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в повному обсязі, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 11499,60 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 5455,32 грн. що разом становить 16954,92 грн, з огляду на наступне. Представник відповідача [PERSON] адвокат Васильченко Г.І. в поданому відзиві на позовну заяву заперечує обґрунтованість здійсненого нарахування відсотків за користування кредитом поза межами 30 денного строку користування, які пред`явленні позивачем до стягнення в позові. Із розрахунків заборгованості доданих до позовної заяви, які складені ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.37-38) і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с.36) вбачається, що за кредитним договором № 552414432 від 24.03.2021 року відсотки боржнику [PERSON] були нараховані за період з 24.03.2021 року по 18.08.2021 року. Однак, у пункті 1.2 кредитного договору його сторонами було узгоджено ту умову, що кредит надається строком на 30 днів від дати його отримання позичальником, який одночасно є дисконтним періодом. При цьому, кредит був отриманий позичальником [PERSON] в день укладення договору 24.03.2021 року. Таким чином останнім 30 днем строку кредитування було 23.04.2021 року. Водночас із цим у пункті 1.1 кредитного договору сторонами було узгоджено, що кредит надається на умовах строковості та сплати процентів за користування ним, відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». В свою чергу пункт 2.1.20 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.16) передбачав, що при здійсненні оплати всіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом з відповідним призначенням платежу дає можливість клієнту продовжити строк дисконтного періоду (пролонгацію). При цьому, із довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.35) та розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви, який складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.37-38), вбачається те, що на 28 день строку кредитування (дисконтного періоду) 21.04.2021 року позичальник [PERSON] здійснив оплату всіх нарахованих на цей день процентів за користування кредитом в розмірі 1545,60 грн (55,20 грн Х 28 днів = 1545,60 грн). У зв`язку з чим відбулась пролонгація строку кредитування до 21.05.2021 року, про що відзначено у довідці щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.35 на звороті). Водночас із цим, згідно умов пункту 1.4.2 кредитного договору, за умови продовження строку дисконтного періоду здійснення нарахування відсотків за користування кредитом, з наступного дня після закінчення 30 денного строку, здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми кредиту за кожен день користування ними. Тобто неповернуте тіло кредиту / 100% Х індивідуальну процентну ставку 1,66 процентів (11499,60 грн / 100% Х 1,66% = 190,89 грн в день). Тому протягом строку продовження дисконтного періоду (пролонгації) з 24.04.2021 року по 21.05.2021 року відсотків за користування кредитом нараховувалися в розмірі 190,89 грн в день, що підтверджує зміст розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви, який складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.37-38). З огляду на зазначене, а саме повну сплату позичальником [PERSON] відсотки за користування кредитом в період з 24.03.2021 року по 21.04.2021 року в розмірі 1545,60 грн, то заборгованість за нарахованими і не сплаченими відсотками за користування кредитом існувала лише за період з 22.04.2021 року по 21.05.2021 року в загальному розмірі 5455,32 грн (110,40 грн + 5344,92 грн = 5455,32 грн), з яких: - за період з 22.04.2021 року по 23.04.2021 року із розрахунку 55,20 грн в день в сумі 110,40 грн (55,20 грн Х 2 дня = 110,40 грн); - за період з 24.04.2021 року по 21.05.2021 року із розрахунку 190,89 грн в день в сумі 5344,92 грн (190,89 грн Х 28 днів = 5344,92 грн). За умов відсутності оплати позичальником [PERSON] відсотки за користування кредитом після 21.04.2021 року, то 21.05.2021 року строк кредитування закінчився. Суд відзначає те, що пункти 1.4.3, 1.7 і 4.2 цього договору передбачали, що у порядку ст. 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3 цього договору. Окрім того, в пункті 4.3 цього договору передбачено, що сторони узгодили те, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України. У відповіді на відзив керівник позивача директор [PERSON] посилається на згадані умови кредитного договору як підстави нарахування відсотків за користування кредитом після 21.05.2021 року до 18.08.2021 року. Однак, суд відзначає те, що Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 552414432 від 24.03.2021 року (а.с.33) містив умови про строк кредитування 30 днів (з можливістю продовження строку). У пункті 1.1 кредитного договору сторонами було узгоджено, що кредит надається на умовах, серед іншого, строковості, відповідно до умов зазначених у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». В свою чергу у пункті 2.1.13Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (а.с.15 на звороті) передбачалося, що кредит надається на умовах, серед іншого, строковості. В свою чергу ч.1 ст. 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. У ч.1-2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Також у пункті 3 ч.3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII передбачено, що інформація, що надається кредитодавцем споживачу кредитодавцем до укладення договору про споживчий кредит має містити відомості про строк кредитування кредитом. Таким чином умови кредитного договору мають бути сформульовані в такий спосіб, який об`єктивно дозволяє визначити строк дії договору / строк кредитування, в тому числі за умов його продовження (пролонгації). Проте положення пунктів 1.4.3, 1.7, 4.2 і 4.3 кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року містять умови про нарахування процентів поза межами строку дії цього договору. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) відзначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку з чим суд вважає, що обґрунтованим є стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом в період з 22.04.2021 року по 21.05.2021 року в загальному розмірі 5455,32 грн, а заявлений позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» до стягнення з відповідача розмір заборгованості нарахованої за відсотками в період після 21.05.2021 року, зокрема з 22.05.2021 року по 18.08.2021 року, які були нараховані ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у своїх розрахунках (а.с.36-38), є безпідставними, а тому задоволенню не підлягає. У змісті відзиву на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Васильченко Г.І. зазначила, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, а до самого відзиву додано копію посвідчення серії [NUMBER] виданого останньому 25.07.2023 року відділом персоналу штабу військової частини [NUMBER] та копію його військового квитка Серії [NUMBER] виданого 25.04.2008 року, згідно записів в якому [PERSON] був мобілізований на військову службу 13.03.2022 року та у відповідні періоди, починаючи з 15.12.2022 року, приймав безпосередню участь у заходах необхідних для захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Суд відзначає ту обставину, що згадана норма в обох наведених редакціях передбачала те, що проценти за користування кредитом не нараховуються не всім військовослужбовцям, а лише певним їх категоріям, а саме: - призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; - військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (антитерористичної операції) / захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Натомість із цим, як вже відзначалось, надані суду документи підтверджують мобілізацію відповідача [PERSON] на військову службу 13.03.2022 року, а його безпосередню участь у заходах необхідних для захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України починаючи з 15.12.2022 року. Таким чином суд не вбачає підстав для можливості застосування гарантій, передбачених ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при вирішенні предмету спору у даній справі, оскільки строк дії кредитного договору № 552414432 від 24.03.2021 року, а також нарахування відсотків за користування кредитом, припинилися 21.05.2021 року, тобто до настання до особи відповідача [PERSON] відповідних підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» було сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 16.06.2025 року № 17536 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 (а.с.81-82), укладеного 29.05.2025 року між позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткової Угоди № 25770549950 від 30.05.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.83), протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.83 на звороті) та акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (а.с.84), який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, згідно якого АБ «Тараненко та партнери» надано, а позивачем отримано правову допомогу на загальну суму 7000,00 грн., з яких 5000,00 грн вартість складання позовної заяви тривалістю 2 години; 1000,00 грн вартість вивчення матеріалів справи тривалістю 2 години; по 500,00 грн вартість підготовки адвокатського запиту до банку щодо отримання інформації та підготовка і подача клопотання про отримання інформації загальною тривалістю 2 години. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката в суді першої інстанції, а саме надання вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви про стягнення боргу, адвокатського запиту і клопотання. При цьому представник відповідача [PERSON] адвокат Васильченко Г.І. у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх непропорційність. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial