Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

До Заставнівського районного суду Чернівецької області, через свого представника адвоката Степаненка А.Т., звернулася позивачка [PERSON] з позовною заявою про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 18.12.1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. В шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2007 року народження. Вказувала, що їх спільне життя не склалося, через відсутність спільних інтересів з відповідачем, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Вказувала, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть, тривалий час проживають окремо , шлюбних стосунків не підтримують. Фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе та суперечитиме її інтересам та інтересам дітей. Зазначала, що спору з приводу майна, набутого за час перебування в шлюбі на момент звернення з позовом до суду немає. Спільні діти повнолітні. Посилаючись на обставини справи та норми права, що регулюють даний вид правовідносин, просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання була повідомлена належним чином, в її інтересах представником адвокатом Степаненком А.Т., надано до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило. Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання, на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній». Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом належними і допустимими доказами, встановлено, що 18.12.1998 року між [PERSON] та [PERSON] (дошл.Дудка), укладений шлюб, зареєстрований в с.Баламутівка Заставнівського району Чернівецької області, за актовим записом №18, вказане стверджено свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . В шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , 2000 року народження, [PERSON] , 2004 року народження та [PERSON] , 2007 року народження, які на даний час є повнолітніми. Крім того, встановлено, що подружні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка в свою чергу на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не погоджується. Згідно з ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження булла взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Положеннями ч. 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved