Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі позивач, ТОВ «Фінпром Маркет»), через систему «Електронний суд», звернувся з позовом до відповідача [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №8383621 від 14 червня 2025 року у розмірі 35 518 гривень, судові витрати в розмірі 2422,40 гривень, та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 500 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 14 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №8383621 від 14 червня 2025 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 14 000 гривень, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,95% які нараховуються щоженно на залишок заборгованості за тілом кредиту. 16 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №16/10/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №8383621 від 14 червня 2025 року. Вказав, що у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, заборгованість становить 35 518 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 12 103 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 2415 гривень, пені/неустойки у розмірі 7 000 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Покровському районному суду міста Кривого Рогу. Ухвалою судді від 17 грудня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позову. 22 грудня 2025 року позивачем усунені недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 23 грудня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Відповідач правом подання відзиву на позов не скористалась, жодних клопотань, заяв по суті справи не подавала. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» [PERSON] укладено договір кредитної лінії (надійний) №8383621. Договір укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконав умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідача, зазначеної останнім у договорі №8383621 від 14 червня 2025 року, кошти в розмірі 14 000 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №16/10/25, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за Договором №8383621 від 14 червня 2025 року. Сума заборгованості відповідача становить 35 518 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 12 103 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 2415 гривень, пені/неустойки у розмірі 7 000 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до реєстру прав вимоги до Договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по договору №8383621 від 14 червня 2025 року в сумі 35 518 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 12 103 гривень, заборгованості за комісією у розмірі 2415 гривень, пені/неустойки у розмірі 7 000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем [PERSON] умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за договором №8383621 від 14 червня 2025 року: 14 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 12103 гривень - заборгованість за відсотками, що у загальному розмірі складає 26103 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії, суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 2415 гривень заборгованості за комісією. Згідно п. 2.2.8 Договору зазначено, що комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту ( що у грошовому виразі складає 2415 гривень). Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини кредитного договору було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 2415 гривня. Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 7000 гривень неустойки за кредитним договором. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначені положення закону стягнення неустойки у розмірі 7 000 гривень за договором №8383621 від 14 червня 2025 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором №8383621 від 14 червня 2025 року у розмірі 26 103 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 12 103 гривень, у стягненні комісії у сумі 2415 гривень, неустойки у розмірі 7000 гривень - відмовити. Також, згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 25.08.2025 року між позивачем та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП, до якого додано витяг з акту №7ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором №25-08/25/ФП від 25.08.2025, в розмірі 4500 гривень, з детальним описом виконаних робіт, платіжною інструкцією про оплату наданої правничої допомоги. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 780,22 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial