Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу . Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08.09.2002 р. Відділом РАГС Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 357. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 1322, зареєстрований 09.06.2008 відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції . Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що протягом останнього часу шлюбні відносини між ними поступово погіршувалися. Намагалися зберегти шлюб, проте на даний час дійшли сумісного висновку про необхідність припинення шлюбних відносин. На даний час спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім спільним інтересам. У зв`язку з неможливістю спільного проживання, різних поглядів на життя, просила не надавати строк для примирення. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з нею. До початку судового засідання позивачка [PERSON] подала заяву (№ 75789/25- вх. від 03.12.2025) згідно якої просила проводити судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Повідомила, що спору щодо місця проживання, виховання та утримання спільної неповнолітньої дитини між сторонами немає, дитина буде прожзивати з нею. Представник відповідача [PERSON] адвокат Капля А.С., яка діє згідно ордеру Серія АІ № 2064007 від 28.11.2025 до початку судового засідання подала заяви (№ 75998/25-вх. від. 03.12.2025, та 15.12.2025 № 78971/25-вх..) у яких зазначила, що [PERSON] позов визнає повністю та не заперечує щодо його задоволення. Справу розглянути у відсутність відповідача та його представника. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутність сторін. Ухвалою суду від 02.12.2025 відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] , справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. Дослідивши письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08.09.2002 р. Відділом РАГС Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 357 . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 1322, зареєстрований 09.06.2008 відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції . Дитина зареєстрована та проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом, шлюбні відносини між сторонами припинені. Сторони намагалися зберегти шлюб, проте на даний час дійшли сумісного висновку про його розірвання. Строку для примирення сторони не просили надавати . На даний час спільне життя і збереження шлюбу стало суперечить їхнім спільним інтересам. у зв`язку з неможливістю спільного проживання, різних поглядів на життя. Матір та дитина проживають разом, та надалі будуть проживати разом, проти чого відповідач заперечень до суду не подав. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них, та неповнолітньої дитини, а тому суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає до розірвання . Що стосується понесених позивачем судових витрат у формі судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд вважає, що вимога в частині повернення судового збору підлягає до задоволення частково, а саме повернення 50 відсотків судового збору, у відповідності до ч.1 ст. 142 ЦПК, сплаченого при поданні позову з тих підстав, що до початку розгляду справи по суті відповідачем визнано позовні вимоги. Фактична сплата позивачем судового збору в розмірі 1211,20 грн за подачу позовної заяви підтверджується квитанцією ID 6937-3595-7522-1041 від 26.11.2025р , тому, виходячи з положень ст. 142 ЦПК, позивачу слід повернути 605,60 грн. з державного бюджету. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 110, 112, 115, 160-161 СК України,

Outcome: approved