Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 27921,00 грн за кредитним договором № 103358255 від 20.08.2021 та кредитним договором № 5178841 від 23.09.2021 (далі кредитні договори), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 13000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан". За результатами укладення договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором спочатку перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", а потім до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 15 вересня 2025 року Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, подав відзив на позовну заяву через підсистему "Електронний суд", в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на свій статус військовослужбовця та право на звільнення від сплати процентів та штрафних санкцій відповідно до п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позивач та відповідач також скористались своїми правами та подали до суду відповідно відповідь на відзив та заперечення на неї. Окрім цього, позивач заявив клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволено. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Щодо кредитного договору № 103358255 від 20.08.2021 Між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 103358255 від 20.08.2021 (далі перший кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн на 15 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено та введено відповідачем 20 серпня 2021 року. Кредитний договір містить також умови щодо стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 кредитного договору), а також умови щодо можливості продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2 кредитного договору). Строк кредитування за першим кредитним договором становив 15 днів з 20.08.2021, відтак термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено 04.09.2021 (п.1.4 кредитного договору). У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість у сумі 16086,00 грн, з яких: 1800,00 грн заборгованість за тіло кредиту; 13906,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками; 380,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. Щодо кредитного договору № 5178841 від 23.09.2021 Між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 5178841 від 23.09.2021 (далі другий кредитний договір) на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 1800,00 грн на 30 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав первісному кредитору. Вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено та введено відповідачем 23 вересня 2021 року. Кредитний договір містить також умови щодо стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 кредитного договору), а також умови щодо можливості продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2 кредитного договору). Строк кредитування за другим кредитним договором становив 30 днів з 23.09.2021, відтак термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначено 23.10.2021 (п.1.4 кредитного договору). У результаті невиконання умов кредитного договору, як зазначає позивач, у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість у сумі 11835,00 грн, з яких: 1800,00 грн заборгованість за тіло кредиту; 9855,00 грн заборгованість за несплаченими відсотками; 180,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту. Відступлення права вимоги Заборгованість відповідача за першим кредитним договором була передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на підставі договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021, а потім товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на підставі договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, що підтверджується актами приймання-передачі реєстру прав вимог та витягами з додатків до договорів факторингу. Заборгованість відповідача за другим кредитним договором була передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на підставі договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13.01.2022, а потім товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на підставі договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023, що підтверджується актами приймання-передачі реєстру прав вимог та витягами з додатків до договорів факторингу. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та іншими особами договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Загальні положення про договірні та кредитні правовідносини Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем (як правонаступником первісного кредитора) та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Первісний кредитор свої зобов`язання за укладеними договорами виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договорами, що підтверджується наданими позивачем документами. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог ст. 629 та 1054 ЦК України їх повернути на умовах та у строк, передбачений укладеними договорами. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. Відповідач, у свою чергу, не сплатив своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що випливає з розрахунків заборгованості за договорами, що надані позивачем. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст.617 ЦК України. Застосовані судом положення законодавства з врахуванням обставин справи Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є військовослужбовцем, що підтверджується поданими ним до суду копією посвідчення офіцера та посвідчення учасника бойових дій, а також відзивом на позовну заяву, в якому відповідач зазначив відомості про проходження військової служби. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які проходять військову службу, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна житлового фонду та/або автомобіля. Дія цієї норми поширюється на зобов`язання військовослужбовців, прийняті ними до призову на військову службу та під час проходження військової служби з 18 березня 2014 року. З матеріалів справи вбачається, що кредитні договори укладені відповідачем 20 серпня 2021 року та 23 вересня 2021 року, тобто після початку його військової служби. При цьому обидва кредити є споживчими та не стосуються придбання житла або автомобіля. За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач має право на застосування пільг, встановлених п.15 ст.14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає виключно основна сума кредиту (тіло кредиту) за обома кредитними договорами. Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у наступному розмірі: За кредитним договором № 103358255 від 20.08.2021: основний борг (тіло кредиту) - 1800,00 грн; комісія за надання кредиту - 380,00 грн. За кредитним договором № 5178841 від 23.09.2021: основний борг (тіло кредиту) - 1800,00 грн; комісія за надання кредиту - 180,00 грн. Загалом підлягає стягненню: 4160,00 грн. У решті позовних вимог, а саме щодо стягнення процентів за користування кредитом у сумі 13906,00 грн та 9855,00 грн, слід відмовити з огляду на статус відповідача як військовослужбовця та застосування пільг, встановлених ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які звільняють від сплати процентів за користування кредитом, але не поширюються на комісію за надання кредиту, яка є одноразовим платежем за послугу кредитодавця. Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що пільги стосовно звільнення від нарахування процентів за користування кредитом мають не всі військовослужбовці, а лише ті, які підпадають під визначені у законі категорії. Категоріями військовослужбовців, які мають пільги щодо звільнення від нарахування процентів за користування кредитом, є: 1) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 2) військовослужбовці, які призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 3) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у заходах, перелік яких наведено у ч. 15 ст. 14 вказаного Закону. У Постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На підтвердження наявності у нього пільг, передбачених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стороною відповідача надано копію військового квитка, копію посвідчення учасника бойових дій, виданого 22.01.2025. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що стороною відповідача доведено ті обставини, що він підпадає під перелік визначених категорій військовослужбовців, які відповідно до п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають пільги на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом як особа, яка під час дії особливого періоду брала участь у заходах, перелік яких наведено у п. 15 ст. 14 вказаного Закону. При цьому суд вважає, що право на застосування пільги у відповідача виникає з моменту повідомлення ним про вказані обставини за умови належної їх доведеності, незалежно від того чи таке повідомлення здійснюється кредитору безпосередньо чи під час судового розгляду. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом відсутні. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування» новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 ст. 18 Закону «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону «Про споживче кредитування»). Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, розрахованій виходячи з ціни позову 27921,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 4160,00 грн від заявленої суми 27921,00 грн, судовий збір підлягає стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 360,94 грн. Що стосується заявлених позивачем витрат на оплату правової допомоги у розмірі 13000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі, надані суду на виконання ухвали суду від 31.1.2025, зокрема, оригінали заявки на надання юридичної допомоги № 176 від 02.06.2025 та витягу з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025 за підписами керуючого партнера Адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" (Бурдюг Т.В.) та директора Позивача ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (Ткаченко М.М.); копію платіжної інструкції № 0535150001 від 04.07.2025, надану стороною позивача на підтвердження сплати правничих послуг за сукупністю заявок, у тому числі, в межах даної справи, договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" та АО "ЛІГАЛ АССІСТАНС", прайс-лист АО "ЛІГАЛ АССІСТАНС", враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру. Водночас суд не приймає до уваги твердження [PERSON] щодо підробки наданих стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу документів, оскільки з направлених на виконання ухвали суду оригіналів, достовірність яких ставив під сумнів відповідач, чітко вбачається відповідність документів долученим до позовної заяви копіям. Разом з тим, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у сумі 1935,70 грн. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: partial