Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 08 вересня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] було укладено договір №1753653 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до кредитного договору ТОВ ТОВ "Селфі Кредит" надало позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, кредит надається на строк 360 днів, стандартна процентна ставка 1 % на день. 24 лютого 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає відступило Новому кредитору, а Новий кредитор набув Права вимоги від ТОВ «Селфі Кредит» за Кредитними договорами. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-04/25, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1753653 складає: 31 430 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість становить 31 430 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7 000 грн., заборгованість по відсотках - 11 830 грн., пеня - 12 600 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 31 430 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до поданої заяви відповідач [PERSON] визнає позов частково в сумі тіла кредиту та суми відсотків, проте просить відмовити у стягненні пені, відповідно до п.18 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України та ч.2 ст.264 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 08 вересня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та [PERSON] було укладено договір №1753653 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до кредитного договору ТОВ ТОВ "Селфі Кредит" надало позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, кредит надається на строк 360 днів, стандартна процентна ставка 1 % на день. Переказ коштів в сумі 7 000 грн. на виконання кредитного договору здійснено 08 вересня 2024 року на картку [NUMBER] , що підтверджується довідкою Сервісу Онлайн Платежів "Пейтек" від 26 лютого 2025 року. Укладення вказаного договору та отримання коштів стороною відповідача не заперечується. Відповідач отримала грошові кошти, а тому була обізнана про необхідність повернення кредиту разом з відсотками, які передбачені умовами договору. [PERSON] у повному обсязі взяті на себе зобов`язання не виконала, вчасно кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим за кредитним договором у неї виникла заборгованість, яку у добровільному порядку не повернуто. 24 лютого 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає відступило Новому кредитору, а Новий кредитор набув Права вимоги від ТОВ «Селфі Кредит» за Кредитними договорами. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-04/25, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1753653 складає: 31 430 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 7 000 грн., заборгованість по відсотках - 11 830 грн., пеня - 12 600 грн. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Селфі Кредит» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. В результаті не виконання умов кредитного договору, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, що суд вважає доведеним та документально підтвердженим. Доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правової позиції ВС, що міститься у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, у зв`язку з введенням в дію в Україні воєнного стану, з 24.02.2022 року неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами та ст. 625 ЦК України (інфляційні втрати та 3% річних), за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Довідки-розрахунку, за невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за Договором, позивачем нараховано неустойку у розмірі 2 000 грн., що є безпідставним. За таких обставин до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за кредитним договором в сумі 18 830 грн. (7 000 грн. - тіло кредиту та 11 830 грн. - відсотки по кредиту). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial