Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

16.10.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача адвокат Носач С.С. в інтересах [PERSON] -кзи із позовною заявою до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві представник позивача посилався на те, що 19 липня 2013 року відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №437/3590/12, стосовно [PERSON] встановлено батьківство щодо [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 400,00грн. 26 березня 2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі №191/5276/16-ц винесено рішення, згідно з яким розмір аліментів визначено судом у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., які будуть стягуватись за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На даний час матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли: витрати на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Позивачка вважає, що на теперішній час розмір аліментів, які сплачує відповідач, а це становить 1000,00грн. на її користь на утримання доньки є занадто низьким, і не забезпечує рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку її дитини. У зв`язку із цим, позивачка вимушена подати до суду позовну заяву про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, і прохає суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини зі всіх видів заробітку (доходів) в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 на утримання дитини щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Ухвалою суду від 17.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. У сьогоднішнє підготовче засідання позивач не з`явилася, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 року по справі №191/5276/16-ц стягнуто з [PERSON] , який народився [INFO] в с. Касалари Тетрикаройського району Грузинської РСР, індивідуальний податковий номер [NUMBER] , який мешкає [ADDRESS] , на користь [PERSON] , яка народилась [INFO] , ІПН: [NUMBER] , на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили 26.04.2018 року, по справі видано виконавчий лист (а.с.8). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 СК України). Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Звертаючись до суду з позовом про зміну (збільшення) розміру аліментів, позивач посилається на те, що у неї змінився матеріальний стан. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач просить суд визначити аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Позиція позивача про те, що на життя дитини необхідні кошти у зазначеному розмірі, про що вказано у позовній заяві, жодними доказами не підтверджено. Суд звертає увагу, що батьки мають брати рівну участь в утриманні своїх дітей. У даному випадку матір (позивач) жодних доказів щодо її доходу не надала. Тому для недопущення зловживання матір`ю щодо виконання нею обов`язку з приводу участі в утриманні дитини за рахунок батька, суд вважає, що достатнім та справедливим розміром аліментів, які необхідно буде стягнути із батька (відповідача), становить 2000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial