Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

[PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме державного акту серії ЧР № 24-1-25968, виданого виконавчим комітетом Черкаської міської ради народних депутатів 22.03.2000, про право приватної власності на землю площею 486 кв. м. на території Садівничого товариства «Зелена зона». В обґрунтування заяви зазначено, що під час підготовки земельної ділянки до продажу було виявлено помилку у написанні прізвища заявниці у вищевказаному державному акті, а саме вказано « [PERSON] », тоді як необхідно було зазначити « [PERSON] ». Причиною такої помилки, на думку заявниці, є неправильний переклад її прізвища із російської мови на українську під час його складання. Після укладення шлюбу 21.06.1990 заявниці присвоєно прізвище « [PERSON] », однак свідоцтво про укладення шлюбу складено російською мовою, де зазначено прізвище заявниці « [PERSON] ». Єдиним документом, який передував отриманню державного акту із вірним зазначенням прізвища заявника є довідка про присвоєння їй ідентифікаційного номеру від 05.11.1999. В подальшому, заявниці 27.04.2001 було видано паспорт громадянина України, де також зазначено вірно її прізвище « [PERSON] ». Внаслідок вищевказаних обставин заявниця звернулась до суду для встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2025 вищезазначену цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.12.2025 вищезазначену заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Драченко В.В. в судове засідання не з`явились, від останнього надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі та участі заявниці, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Черкаська міська рада в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду невідомо. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявниця [PERSON] 21.06.1990 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу остання змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.07.1990, яке складено російською мовою. Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 05.11.1999, виданою Державною податковою інспекцією у м. Черкаси заявниця [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 18.01.2000 № 60 набула у приватну власність земельну ділянку площею 486 кв. м., яка розташована на території Садівничого товариства «Зелена зона», що вбачається із державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 24-1-2568, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2528. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 24.04.2001, заявниця [PERSON] народилась [INFO] у м. Іваново, російська федерація. Під час підготовки до продажу вищевказаної земельної ділянки заявниця виявила помилку у державному акті на право приватної власності на землю серії ЧР 24-1-2568, де помилково під час перекладу її прізвища з російської мови на українську було зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». За таких обставин заявниця має перешкоди у реалізації своїх майнових прав, внаслідок чого звернулась до суду з даною заявою. Надаючи оцінку аргументам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (а. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що документи, які є предметом судового розгляду, були складені різними установами, в різний час і різними мовами (російською, українською). Натомість, варто зауважити, що основним документом, який ідентифікує фізичну особу, є паспортний документ, а також документи, що видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану. На теперішній час заявниця має намір на продаж належної їй земельної ділянки прощею 486 кв. м., що розташована на території Садівничого товариства «Зелена Зона». Проте, розбіжність у написанні її прізвища у наданих заявницею документів створює перешкоди для реалізації нею свої майнових прав. Таким чином, фактично порушено майнові права заявниці через наявність помилкового зазначення прізвища у державному актів на право приватної власності на землю. Як вбачається із матеріалів справи у вказаному державному акті повне ім`я (прізвище, ім`я, по батькові) повністю збігаються з відповідними відомостями, які зазначені у паспорті заявниці, проте під час перекладу її прізвища із російської мови на українську було допущено помилку. Додатково суд звертає увагу, що оригінал державного акту зберігається у заявниці, що свідчить про його належність останній. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Враховуючи обставини даної справи та зміст досліджених судом документів, суд вважає доведеним існування та правомірність факту належності заявниці державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 24-1-2568, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2528, а тому з метою усунення перешкод у реалізації нею своїх майнових прав суд доходить висновку про можливість задоволення вимог в цій частині. Таким чином, належність заявниці державного акту на право приватної власності на землю перед судом доведена і у суду не виникає ніяких сумнівів з приводу правомірності зазначених вимог, а задоволення таких вимог сприятиме підтриманню публічного порядку в суспільстві та усуненню оспорюваності законних прав та інтересів заявниці, а відтак її вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved