Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи заявниці 14 жовтня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] , подана адвокаткою Лозицькою В.В., заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Світлана Юріївна, [PERSON] про встановлення факту тотожності особи. Заява обґрунтована тим, що: - [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - до складу спадщини серед іншого увійшла частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] (далі - частка квартири); - спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] , є заявниця та [PERSON] , чоловік спадкодавиці; - оформити право на спадщину після матері заявниця не може, оскільки наявні в неї документи містять суперечності щодо прізвища спадкодавиці: на момент набуття права власності на частку квартири прізвище спадкодавиці за відомостями реєстру актів цивільного стану було « [PERSON] », тоді як у правовстановлюючому документі її прізвище вказане як « [PERSON] » - установлення факту, що [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , є однією і тією самою особою, необхідне заявниці для реалізації права на спадкування. У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися. 19 січня 2026 року представник заявниці, адвокатка Лозицька В.В., подала заяву про розгляд справи без її участі та участі заявниці. Позиція заінтересованих осіб Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко Світлана Юріївна в судове засідання не з`явилася. У листі від 08.01.2026, який надійшов до суду 13.01.2026, просила розглядати справу без її присутності. [PERSON] у судове засідання не з`явився. 15 грудня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вимогу, викладену в заяві, [PERSON] підтримав, просив її задовольнити. Будь-яких пояснень щодо заяви заінтересовані особи не надали. ІІ. Процесуальні дії суду 20 жовтня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, призначив судове засідання на 19 січня 2026 року. До заяви представник заявниці долучила клопотання про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончаренко Ю.П. копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 20 жовтня 2025 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16.04.2024, актовий запис № 987572 (а.с. 7, 57). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Глушко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 10.12.2002 за р. № 5088, [PERSON] та [PERSON] купили у рівних частках кожний 17/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11, 72). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бірюк О.А., державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори, 27.01.2007 за р. № 1-232, спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати [PERSON] ; свідоцтво видане на 17/600 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-13, 70). Згідно з інформаційною довідкою серії КВ-2024 № 36472, виданою Комунальним підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 11.11.2024 (код перевірки на вебсайті bti.com.ua 2300024669374), за даними реєстрових книг бюро частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: - [PERSON] - 17/200 часток на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Глушко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 10.12.2002 за р. № 5088; - [PERSON] - 17/600 часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бірюк О.А. , державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори, 27.01.2007 за р. № 1-232 (а.с. 16, 74). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно відділом запису актів громадянського стану Виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів міста Києва 15.05.1979, актовий запис № 42 від 12.01.1978 (а.с. 6); - свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 30.12.2014, актовий запис № 2583 (а.с. 22, 55); - свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва 05.03.1997, актовий запис № 298 (а.с. 32); - свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 24.01.2014, актовий запис № 57 (а.с. 52). Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі 11.10.2024 за № 73116803, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78707200, номер справи у нотаріуса 17/2024 (а.с. 8, 61). Відповідно до довідки, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко С.Ю. 23.01.2025 за № 06/02-14 спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] (дочка) та [PERSON] (чоловік) (а.с. 9, 86). 05 червня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончаренко С.Ю. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] через розбіжності в прізвищі спадкодавиці за відомостями реєстру актів цивільного стану та у правовстановлюючому документі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.06.2025 (а.с. 27-28, 96). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048070783 від 20.11.2024, 18 травня 1996 року зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] , [INFO] ; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 82-83). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 00048070997 від 20.11.2024, 13 січня 2000 року зареєстроване розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , [INFO] ; прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON] (а.с. 84-85). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського районного управління юстиції Київської області 21.01.2003, актовий запис № 4 від 13.01.200 розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] ; прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON] (а.с. 21). 18 вересня 2025 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення в справі № 759/8638/25, яким установив факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є однією і тією самою особою (а.с. 23-26). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 560/17953/21 від 18 січня 2024 року дійшла висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна (підпункти 4.16., 4.18. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] з метою реалізації права на спадкування звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є однією і тією самою особою. Матеріали справи свідчать, що заявниця прийняла спадщину після [PERSON] . Суд зауважує, що неможливість позасудового оформлення права на спадщину зумовлена розбіжностями у прізвищі спадкодавиці станом на дату набуття права власності на 17/200 часток квартири. За даними державного реєстру актів цивільного стану прізвище спадкодавиці станом 10.12.2002 було « [PERSON] »; водночас у договорі купівлі-продажу прізвище спадкодавиці зазначене як « [PERSON] ». Такі розбіжності виникли через те, що спадкодавиці, змінивши прізвище після розірвання шлюбу з [PERSON] на дошлюбне ( [PERSON] ) вчасно не замінила паспорт громадянина України і придбала частку квартири як [PERSON] . Надані заявницею письмові докази є належними, допустимими і достовірними, а тому з урахуванням принципу розумності з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є однією і тією самою особою. З огляду на викладене, суд задовольняє заяву повністю. VІ. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). [PERSON] при поданні заяви сплатила судовий збір у сумі 605,60 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» № НААМ-С0Е8-АС9Х-КМА3 від 14.10.2025 (а.с. 31). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. За таких обставин, судовий збір відшкодуванню на користь заявниці не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved