Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом, у якому просив зняти арешт з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції № 1424-4 від 23.05.2006. В обґрунтування позову представник зазначив, що вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , її матері [PERSON] та брату [PERSON] по 1/3 частці кожному. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. Після її смерті позивачці стало відомо, що на квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця № 1424-4 від 23 травня 2006 року у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Червоноградського міського суду Львівської області від 21 жовтня 2003 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь КП «Червоноградтеплокомуненерго». Представник позивачки вказує, що арешт було накладено на все майно, у тому числі на квартиру, хоча боржнику належала лише 1/3 частка на праві власності. Також представник зауважив, що заборгованість, на підставі якої здійснювалося виконавче провадження, на даний час відсутня, що підтверджується довідками комунального підприємства та квитанціями про оплату. Відомості про перебування виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні. Представник позивача зазначає, що звертався до органу державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту, однак у задоволенні звернення йому було відмовлено з підстав необхідності вирішення цього питання у судовому порядку. На думку представника позивачки, наявність арешту порушує право власності позивачки, перешкоджає розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті матері. У зв`язку із викладеним, представник позивача просить суд зняти арешт з квартири, накладений постановою державного виконавця № 1424-4 від 23 травня 2006 року. Ухвалою від 28.10.2025 у даній справі було відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.12.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 12.01.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав клопотання про проведення розгляду справи у їхній відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують просять такі задовольнити. Представник відповідача Комунального підприємства «Тепломережа» та представник Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 15 січня 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 12 січня 2026 року, датою ухвалення рішення є саме 15 січня 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.1992 позивачка [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 57 ). Як убачається з реєстраційних посвідчень від 28.11.1995 та договору міни, посвідченого Червоноградською державною нотаріальною конторою 16 жовтня 1995 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному (а. с. 8-13). Згідно із рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 жовтня 2003 року у справі № 2-1509 з [PERSON] на користь КП «Червоноградтеплокомуненерго» було стягнуто заборгованість за надані послуги у розмірі 2 422,14 грн та 51 грн судових витрат у дохід держави (а. с. 14). Як убачається з постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції № 1424-4 від 23 травня 2006 року, на все майно боржника [PERSON] , у тому числі на 1/3 частку квартири, що за адресою: [ADDRESS] , було накладено арешт у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Червоноградського міського суду Львівської області від 21 жовтня 2003 року (а. с. 15). Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №446028344 від 02.10.2025) на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на підставі постанови Державної виконавчої служби у м. Червонограді №1424-4 від 23.05.2006 накладено обтяження (заборона відчуження), яке зареєстровано 15.06.2006 за №3335721 реєстратором - Червоноградською державною нотаріальною контрою (а. с. 18). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 червня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7). Як убачається з довідки КП «Теплоенергомережа» від 27.10.2025 та довідки КП «Житлокомунсервіс» Шептицької міської ради від 24.10.2025 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, з управління багатоквартирним будинком та поводження з побутовими відходами за квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на дату видачі таких довідок відсутня (а. с. 26, 27). У листі Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 26.19-56/62809 від 16 жовтня 2025 року зазначено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження у вигляді арештів щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначено, що арешт нерухомого майна зареєстровано 15 червня 2006 року за № 3335721 на підставі постанови державного виконавця № 1424-4 від 23 травня 2006 року. Крім цього, у реєстрах містяться відомості про інші арешти, накладені 09 серпня 2006 року та 09 серпня 2008 року на підставі постанов державних виконавців № 1358-4 та № 1355-4 від 18 червня 2008 року щодо того ж об`єкта нерухомості. Також у листі зазначено, що надати більш детальну інформацію в межах відповідних виконавчих проваджень неможливо у зв`язку із закінченням строків зберігання матеріалів виконавчих проваджень. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки. Також у відповіді зазначено, що Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень почав функціонувати з 2008 року, у зв`язку з чим виконавчі провадження, відкриті до зазначеного часу, в електронному обліку відсутні. Представник позивача просить скасувати арешт, накладений на вищевказану квартиру, що належить позивачці на праві власності, оскільки такий позбавляє її можливості успадкувати вказане нерухоме майно. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може протиправно позбавити права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) прийшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Як встановлено судом, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному, що підтверджується копіями реєстраційних посвідчень від 28.11.1995 та договору міни, посвідченого Червоноградською державною нотаріальною конторою 16 жовтня 1995 року, Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №446028344 від 02.10.2025) на вищевказану квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції № 1424-4 від 23 травня 2006 року, винесеної в межах примусового виконання судового рішення від 21 жовтня 2003 року у справі № 2-1509 про стягнення заборгованості з матері позивачки [PERSON] . Матір позивачки [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 червня 2016 року. Орган державної виконавчої служби у своєму листі повідомив, що у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] , а матеріали відповідних виконавчих справ знищені у зв`язку із закінченням установлених строків зберігання. Також, із матеріалів справи вбачається, що заборгованість, на підставі якої було відкрито виконавче провадження, на даний час відсутня, що підтверджується відповідною довідкою комунального підприємства. Відомості про перебування виконавчих документів на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні, а матеріали відповідних виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Отже, станом на час розгляду справи відсутні будь-які правові підстави для подальшого існування арешту на спірне нерухоме майно. Накладення арешту на майно та встановлення заборони на його відчуження фактично позбавляє позивачку можливості повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а також унеможливлює оформлення спадкових прав після смерті матері. Збереження протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження є безпідставним та таким, що порушує право позивачки на мирне володіння майном, гарантоване статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями глави 23 розділу І Цивільного кодексу України. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 (справа № №2-356/12), зокрема, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України) Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним ( справа №161/14034/20 від 03.11.2021, справа №645/6694/15 від 22.12.2021, справа №463/5896/14-ц від 10.04.2019). Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26.01.2022 у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), від 18.01.2023 у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), від 09.01.2023 у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21), від 28.08.2024 у справі №947/36027/21 (провадження № 61-12849св23), наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність правових підстав для подальшого збереження арешту на вищевказану квартиру, відсутність заперечень з боку відповідачів, а також з метою недопущення порушення майнових прав позивачки, суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту та заборони відчуження зазначеного нерухомого майна.

Outcome: approved