Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області звернувся [PERSON] з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення суми коштів за непоставлений товар в розмірі 62742 грн 98 коп, 5000 грн моральної шкоди та 10000 грн витрат на правничу допомогу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] в період з 03.08.2020 року по 05.05.2021 року на поточний рахунок [PERSON] було перераховано 62742,98 грн. Незважаючи на факт оплати замовлених запчастин відповідачем так і не було надіслано позивачу замовленого товару. Сформовані відповідачем видаткові накладні не були підписані ні відповідачем, ні позивачем, таким чином доставки не було здійснено. [PERSON] звертався до відповідача щодо повернення коштів у розмірі 62742,98 грн, однак вимога не була виконана. Позивач зазначає, що відповідно до статей 526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, то кредитор має право вимагати виконання у будь-який час. Крім того, позивач вказує, що в Постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №927/787/19 викладено правову позицію відносно презумпції вини постачальника. Так споживачам варто знати, що при виявленні недоліків товару, на який надана гарантія, виникає презумпція вини постачальника (виробника). У Постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №703/1518/18 зроблено висновок про те, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;. Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Велика Палата Верховного Суду в Постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі N? 216/3521/16-ц дійшла до висновку про те, що моральна шкода за порушення споживчого договору може бути компенсована і в тому разі, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. В цьому випадку шкода стягується на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов поставки оплаченого товару та не поверненню коштів, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях, що викликані неможливістю більш як рік користуватися належними позивачу грошовими коштами, втратою доходу у зв`язку з неможливістю надавати послуги для яких придбавався товар; пошуком інших товарів та коштів для їх придбання. Тому, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач вже звертався до відповідача з позовом про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Відповідно, 29 травня 2024 року Ємільчинський районний суд Житомирської області рішенням по справі № 277/1579/23 вже виніс рішення щодо цього спору, а саме ухвалив, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити, у зв`язку із тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц). Судом у справі №277/1579/23 вже були встановлені обставини поставки відповідачем товару. Таким чином, підтверджується позиція відповідача про належне виконання ним своїх договірних зобов`язань. До того ж, відповідач зазначає, що відповідні кошти, на які посилається позивач, були сплачені ним в рахунок оплати товарів, які в подальшому йому були поставлені, про що свідчать відповідні видаткові накладні, за якими відбувалися оплати, а також скрін-шоти з електронного листування щодо замовлення товарів, за які відбувалися оплати. Крім того, відповідач вказує, що товар позивачем купувався не для особистих потреб, а для здійснення підприємницької діяльності, тому Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні відносини, які виникли з договору поставки. З урахуванням викладеного, відповідач вважає неможливим посилання позивача на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так як позивач не має статусу споживача, відповідно законодавство про захист прав споживачів у цьому випадку у цій справі не є застосовним. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 08.10.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, вказав, що подані накладні не підписані позивачем, тому товар поставлений не був. Представник відповідача зазначив, що товар поставлявся, що підтверджено скріншотами з сайту, де позивачем виславлявся на продаж вказаний товар. Позивач вже звертався до суду, є судове рішення, в якому встановлені обставини перерахування коштів та відповідної поставки товару. Крім того, кошти перераховувалися протягом тривалого строку, що виключає ймовірність неотримання відповідного товару. В судовому засіданні 12.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 19.01.2026. В судовому засіданні 19.01.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків. [PERSON] здійснив перерахування коштів на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] в загальному розмірі 62742 грн 98 коп, що підтверджено платіжними інструкціями: №0.0.1789602839.1 від 03.08.2020 року платіж в сумі 452,80 грн., призначення платежу: оплата за товар; №0.0.1789604956.1 від 03.08.2020 року платіж в сумі 2251,65 грн. призначення платежу: оплата за товар; №0.0.1789609759.1 від 03.08.2020 платіж в сумі 7465,54 грн., призначення платежу: оплата за товар; №0.0.2058010506.1 від 19.03.2021 року платіж в сумі 9723,16 грн., в пункті призначення платежу зазначено [PERSON] ; №0.0.2201121862.1 від 19.07.2021 року платіж в сумі 4930,00 грн., призначення платежу: Борівський Motopulse; №0.0.2259037598.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 2588,86 грн. у пункті призначення платежу зазначено: ФОПО-02825 Борівський Motopulse, №0.0.2091273663.1 від 16.04.2021 року платіж в сумі 14161,61 грн. у пункті призначення платежу зазначено: [PERSON] ; №0.0.2259038820.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 1702,77 грн., у пункті призначення платежу зазначено Борівський Motopulse ФОПО-02825; №0.0.2157628260.1 від 11.06.2021 року платіж в сумі 3027,66 грн., у пункті призначення платежу вказано: [PERSON] ; №0.0.2259039508.1 від 09.09.2021 року платіж в сумі 209,82 грн., у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс ФОПО-02888; №0.0.2191885503.1 від 12.07.2021 року платіж в сумі 4338,29 грн., у пункті призначення платежу зазначено [PERSON] ; №0.0.2212389390.1 від 28.07.2021 року платіж в сумі 5475,78 грн., у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс; №0.0.2212386197.1 від 28.07.2021 року платіж в сумі 1444,08 грн., у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс та №0.0.2113171632.1 від 05.05.2021 року платіж в сумі 4970,96 грн. у пункті призначення платежу зазначено Борівський мотопульс. Відповідно до ксерокопій видаткових накладних: №ФОПО-02136 від 26.07.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 5745,78 грн.; №ФОПО-00882 від 05.05.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 4970,96 грн.; №ФОПО-02888 від 09.09.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на суму 209,82 грн.; №ФОПО-02123 від 28.07.2020 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 452,80 грн.; №ФОПО-02586 від 13.04.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 14161,61 грн.; №ФОПО-02159 від 27.07.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 1444,08 грн.; №ФОПО-00310 від 18.03.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 9723,16 грн.; №ФОПО-02825 від 06.09.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 2588,86 грн.; №ФОПО-02876 від 08.09.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 1702,77 грн.; №ФОПО-01875 від 16.07.2020 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 2251,67 грн.; №ФОПО-01875 від 12.07.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 4338,29 грн.; №ФОПО-01428 від 11.06.2021 року постачальник ФОП [PERSON] відправив одержувачу [PERSON] запчастини на загальну суму 3027,66 грн. Позивач стверджує, що не отримував товар по вказаним накладним, які не підписані, тому звернувся до суду про стягнення перерахованих коштів. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами 1, 2 ст.712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо не встановлено інше. Згідно з ст.662 ЦК продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 664 ЦК товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. Згідно з ст. 689 ЦК покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 693 ЦК передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати або передання оплаченого товару. Вказана норма передбачає необхідність встановлення факту передачі / непередачі товару покупцем як підстави для повернення суми попередньої плати. Судом встановлено, що сторонами здійснювалося письмове листування щодо умов, номенклатури, кількості поставленого товару, тобто між ними був укладений усний договір поставки. Позивач, здійснивши оплату у загальній сумі 62742 грн 98 коп на підставі платіжних інструкцій, тобто вчинив дію, яка засвідчує його бажання укласти договір. У графі «Призначення платежу» у вказаних платіжних інструкціях зазначено: або «оплата за товар», або «Боривский Владислав», або «Боривский Motopulse». Таким чином, з моменту прийняття пропозиції (попередньої оплати товару) позивачем між сторонами укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб і відповідно між сторонами виникли та існують зобов`язальні відносини. Отже, у зв`язку з оплатою позивачем на користь відповідача коштів, у відповідача виникало зобов`язання з поставки оплаченого товару на користь позивача. Позивач надав суду копії видаткових накладних про поставку відповідачем товару, де постачальником зазначено: «ФОП [PERSON] », а одержувачем: «Николаев Мотопульс». У вказаних накладних відсутні підписи сторін договору поставки, що, на думку позивача, підтверджує факт непоставлення товару відповідачем на адресу позивача. Однак, суд критично оцінює такі доводи позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться скріншоти із сайту «Motopulse», на яких розміщено оголошення про продаж запчастин, які відповідають переліку товару, зазначеного у накладних ФОП [PERSON] , тобто які були придбані [PERSON] у ФОП [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні вказав, що це інший товар, а не той, що придбавався у відповідача. Однак, суд вказує, що дані скріншоти були подані до позовної заяви саме позивачем, товари, розміщені на вказаному сайті для продажу, є ідентичними до переліку товару, вказаному у спірних накладних, позивач не заперечував факт розміщення товарів на сайті «Motopulse», у платіжних інструкціях у графі призначення платежу самим позивачем вказано «Боривский Motopulse». Крім того, [PERSON] на поточний рахунок ФОП [PERSON] було перераховано кошти не одноразовим платежем, а певними сумами протягом тривалого строку, а саме в період з 03.08.2020 по 05.05.2021, що також спростовує твердження позивача про непоставку замовленого товару в повному обсязі. Крім того, самі лише накладні, які не підписані обома сторонами договірних відносин, не є безумовними доказами нездійснення господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту непоставки товару покупцю та його неприйняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі. Суд, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення. Суд також вважає безпідставним обгрунтування позовних вимог позивачем нормами Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] придбавав товар у фізичної особи-підприємця [PERSON] не для власних потреб та споживання, а для подальшої реалізації. Суд наголошує, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed