Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

03 грудня 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області через свого представника - адвоката Маковійчука П.В. звернулась [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просив стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дня подачі заяви в суд; рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць звернути до негайного виконання. Обґрунтовуючи позовну заяву, представник позивача зазначає, що на даний час подружні відносини сторони не підтримують, у провадженні суду знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу, від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу в добровільному порядку не надає, хоча може, так як він працездатний та інших утриманців не має, позивачу не відомо чи має відповідач постійне місце роботи, працює по найму за межами України. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 15 січня 2025 року об 11:00 год. Позивач, її представник та відповідач у судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, 15 січня 2026 року представник позивача - адвокат Маковійчук П.В. через канцелярію суду подав заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без участі сторони позивача, погоджується на ухвалення заочного рішення. Поштове відправлення, адресоване [PERSON] , повернулось на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній». У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про додержання вимог пункту 91-1 Правил, тому суд зазначає, що за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 12 лютого 2014 року, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіцманського районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13 липня 2021 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] , виданим 13/08/2020 відділом Реєстрації актів громадянського стану [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] , виданим 09/01/2017 відділом Реєстрації актів громадянського стану Леона (Іспанія) із додатком до запису про виправлення даних щодо прізвища дитини та її батьків від 22 січня 2016 року. Діти сторін у справі: [PERSON] та [PERSON] зареєстровані громадянами України, що підтверджується довідками від 07 квітня 2017 року № 536/66-17 та від 09 вересня 2020 року № 536/137-20, виданими Посольством України в Королівстві Іспанія. Доказів про те, що діти сторін у справі проживають із позивачем та знаходяться на її утриманні, матеріали справи не містять. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом ст.141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На день звернення позивача до суду з даним позовом, дітям сторін у справі Стус Емелі-Стефанії виповнилося 9 років, а Стусу Октавіано виповнилося 5 років. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установити з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2817 гривень, дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Представник позивача у позовній заяві стверджує, що двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу в добровільному порядку не надає, хоча може, так як він працездатний та інших утриманців не має, позивачу не відомо чи має відповідач постійне місце роботи, працює по найму за межами України. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що малолітні діти сторін у справі на даний час проживають саме із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відсутні також докази того, що відповідач не надає позивачу в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей, а також немає доказів, що відповідач має постійне місце роботи, про що зазначено у позовній заяві. У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про зворотнє. З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позовної заяви, у суду відсутні підстави вважати, що суб`єктивні права дітей на їх утримання їх батьком - відповідачем є порушеними. При цьому, суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших дітей, батьків, наявність у нього на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даної справи. Суд зазначає, що ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Однак, жодних доказів того, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають саме з їх матір`ю [PERSON] - позивачем у справі, матеріали даної справи не містять. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, у задоволенні даного позову про стягнення аліментів слід відмовити за його недоведеністю. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка звільнена від сплати судового збору у справах даної категорії, а підстави для стягнення з відповідача даних судових витрат відсутні, то судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, у розмірі 1211 грн 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed