Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Позивачка через свого представника звернулась до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що 11.08.2011 вони зареєстрували шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказала, що їхні стосунки з відповідачем почали погіршуватися. В грудні 2025 року останній повідомив їй про свої стосунки з іншою жінкою та їх намір спільного проживання. Станом на сьогодні вони разом проживають, проте відповідач в пошуку іншого житла. Вважає, що сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відновлення їх стосунків як подружжя та збереження сім`ї є неможливим. Тому просить позов задовольнити. 22.12.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи з повідомленням сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивачка в позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Від відповідача надійшла заява, в якій останній просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позов визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Згідно із ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №256 (а.с.12). Від спільного подружнього життя у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як вбачається зі свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно (а.с.10, 11). Судом встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За визначенням ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки, однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Виходячи з обставин справи, умов проживання сторін та взаємовідносин у шлюбі, їх небажання продовжувати шлюб, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між ними слід розірвати. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту суми судового збору слід стягнути з відповідача в користь позивачки.

Outcome: approved