Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідачки в свою користь заборгованість за Договором позики №1894287 у розмірі 5312,38 грн. Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 17.03.2021 в електронній формі уклали Договір позики №1894287, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1600 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів. На підставі договорів факторингу від 26.10.2021 № 2610 та №030423-ФК від 03.04.2023 позивач набув право вимоги до відповідача за Договором позики №1894287 в сумі заборгованості 5312,38 грн, з яких: 1600,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3712,38 грн - заборгованість за відсотками. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як видно із договору позики №1894287 від 17.03.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1600,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів. На договорі наявна відмітка про підписання його електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора - електронного підпису p8RjfNRmoN. Згідно із довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник/Відповідач: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким/якою укладено договір №1894287 від 17.03.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: p8RjfNRmoN. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 17.03.2021 17:36:00. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] Згідно листа №02/10/25-9876 від 02.10.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №5a3ea382-9784-4fe4-a0c7-72005bee3066 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №1894287. Згідно довідки №КД-000055865/ТНП від 02.10.25 ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 1) Дата 17.03.2021; 2) Номер платежу 5a3ea382-9784-4fe4-a0c7-72005bee3066; 3) Сума 1600.00 грн.; 4) Отримувач [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] . Позивачем надано електронну платіжну інструкцію ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система) №f66f512a-049b-4bd6-930b-bae077eb1069 від 17.03.2021 про перерахування коштів в розмірі 1600,00 грн на банківський картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку суми заборгованості [PERSON] за договором позики №1894287 від 17.03.2021, заборгованість складає 5312,38 грн, з яких: 1600,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 3712,38 грн - заборгованість за відсотками. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» 26.10.2021 уклали Договір факторингу №2610 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників. Згідно п.5.2 Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Як видно із акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу від 26.10.2021 № 2610, реєстру прав вимог від 26.10.2021 №2 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» набуло право грошової вимоги, серед іншого, за договором позики №1894287 від 17.03.2021. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» 03.04.2023 уклали Договір факторингу №030423-ФК за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників. Згідно п.5.2 Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Відповідно акту приймання передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу від 03.04.2023 №030423-ФК, Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за договором позики №1894287 від 17.03.2021. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] 17.03.2021 в електронній формі уклали Договір позики №1894287, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1600 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів, що підтверджується змістом договору, довідкою про ідентифікацію. При цьому, як видно із платіжної інструкції, довідки ТОВ «ФК Фінекспрес», одразу після підписання договору електронним ключем грошові кошти були перераховані відповідачу. Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із такого. Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Як видно із умов договору, сторони погодили строк кредитування 30 днів із процентною ставкою в день 1,99 %, що становить 31,84 грн. Отже, відсотки в межах строку кредитування 30 днів не могли перевищувати 955,2 (31,84 Х30) грн Разом зі тим, як видно із розрахунку заборгованості, позикодавцем нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування - 16.04.2021, до 21.07.2021. Позивач покликається на Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, згідно із пунктом 6.5 яких у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Суд вважає, що цей пункт правил не підтверджує продовження строку кредитування та можливість нарахування відсотків, оскільки не передбачає вчинення відповідачем дій для пролонгації договору, а відповідач визначив, що сам факт прострочення виконання зобов`язання має наслідком продовження строку користування кредитом (продовження загального строку дії договору). Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною. У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою. Суд також враховує, що Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті позикодавця, та надані позивачем, та які передбачають можливість пролонгації строку кредитування у зв`язку із неповерненням позики з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору позики, адже матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи і їх зміст розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними під час підписання договору, цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21, від 13 січня 2025 року в справі № 336/6542/21. Тому, суд вважає, що позивач мав право нараховувати відсотки протягом строку кредитування, встановленого договором - 30 днів на суму 955,2 грн, а відповідач після закінчення строку кредитування мав обов`язок погасити 1600 грн за тілом кредиту та 955,2 грн процентів, разом - 2555,20 грн. Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Як встановлено судом, право вимоги за договором позики №1894287 від 17.03.2021, укладеному ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] на підставі договорів факторингу від 26.10.2021 № 2610 та від 03.04.2023 №030423-ФК перейшло до позивача, що підтверджується змістом договорів, актами приймання передачі та реєстрами кредиторів, які досліджені судом. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові ВС від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки строк кредитування сплинув, відповідачем не спростовано розмір заборгованості 2555,20 грн, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2422,40 грн - зі сплати судового збору та 4500 грн - витрат на правову допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги із адвокатом Ткаченко Ю.О. від 01.11.2024 №0111/24, витягом з акту №3-Ф від 06.10.2025 приймання передачі правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №1-11/24, вартість правової допомоги відносно божника [PERSON] становить 4500 гривень, платіжною інструкцією, ордером (а.с. 115), разом - 6922,40 (2422,40+3500) грн. Суд вважає, що витрати на правову допомогу відповідають критеріям розумності, пропорційності та реальності адвокатських послуг. Зважаючи на те, що позов задоволено частково - на суму 2555,20 грн із 5312,38 грн, що становить 35,68 %, на підставі частини першої 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 3329,67 грн (48,10 % від 6922,40) судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного та

Outcome: partial