Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 99 679,93 грн., яка складається з одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, яка дорівнює шести середньомісячним заробітним платам і становить 61 828,27 грн., та матеріальної допомоги на оздоровлення нарахованої за 2022 2024 р.р., яка становить 37 851,66 грн. Свої вимоги мотивує тим, що позивач працював у структурних підрозділах Укрзалізниці 21 рік 7 місяців 14 днів на різних посадах. Спочатку, він був прийнятий на роботу 10.12.2002 р. у Конотопський загін відомчої воєнізованої охорони «Південно-Західної залізниці» на посаду стрільця. За час його роботи підприємство було декілька разів реорганізоване. 01.04.2022 позивач був переведений на посаду машиніста насосних установок пожежного поїзда на станції Конотоп, на якій працював до моменту звільнення. Звільнився з роботи у Виробничому підрозділі «Київський загін воєнізованої охорони» Філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 23.07.2024 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України. У день звільнення 23.07.2024 відповідач здійснив два грошових перекази на рахунок позивача в банківський установі, а саме: виплачено 3 786,31 гривень у якості грошової компенсації при звільненні за невикористану відпустку; виплачено 4 447,66 гривень у якості заробітної плати за липень 2024 року. Після цього, 06.08.2024 відповідач здійснив ще одну виплату - 181,85 грн у якості заробітної плати за липень 2024 року. Проте, у день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок в повному обсязі по заробітній платі нарахованій за липень 2024 року. Так, у наказі про припинення трудового договору зазначено, що відповідач повинен був виплатити позивачу 5 середньомісячних заробітків, передбачених п. 8.19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012- 2017 р.р. пролонгованого на 2022 р.; 1 середньомісячний заробіток, передбачений п. 8.19 змін та доповнень до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012- 2017 р.р. пролонгованого на 2022 р. при стажі роботи в галузі 21 р. 07 міс. 14 дн. Також у довідці, виданій відповідачем зазначено про те, що нараховано та не виплачено позивачу одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, яка дорівнює шести середньомісячним заробітним платам і становить 61 828,27 гривень, а також матеріальну допомогу на оздоровлення нараховану за 2022 2024 р.р. згідно п. 4.7 Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони», яка становить 37 851,66 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] на сьогоднішній день становить : 61 828,27+37 851,66 = 99 679,93 гривень. Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що відповідно до ч.1ст.11 Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. У зв`язку з цим, рішенням правління АТ Укрзалізниця від 14.03.2022 (протокол засідання правління АТ Укрзалізниця № Ц-54/31 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема, одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Після закінчення або скасування воєнного стану виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію буде проведена після окремого рішення правління у відповідності до вимог колективних договорів, укладених між профспілковими органами та адміністраціями підприємств філій та регіональних філій АТ «Укрзалізниця». Зазначає, що у спільному листі АТ Укрзалізниця та Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 наголошується, що на період дії правого режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Рішенням правління АТ Укрзалізниця від 24.10.2022 (протокол засідання правління АТ Укрзалізниця № Ц-54/90 Ком.т.) було призупинено здійснення працівникам нарахування та виплату матеріальної допомоги. На момент подачі цього позову ч.2 ст. 233 КЗпП України діяла редакція від 19.07.2022, в якій чітко зазначено, що працівник може звернутися до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні виключно у трьохмісячний строк. Вважає, що граничний строк, коли позивач мав б звернутися до суду з цим позовом є дата 18.10.2024 (а.с. 17-19). У заяві до суду від 09.10.2025 позивач просить застосувати позовну давність та відмовити у позові (а.с. 24). У відповіді на відзив представник позивача просить позов задовольнити. Зокрема, просить врахувати, що Витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року № Ц-54/31 Ком.т не має братися до уваги, оскільки вказане рішення було прийняте в односторонньому порядку до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме до 24.03.2022 р. На час прийняття вказаного рішення правовідносини сторін були врегульовані ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди», згідно положень якої «зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін». Прохання відповідача до суду про застосування позовної давності належним чином не обґрунтовані та спростовуються поясненнями викладеними в позовній заяві та письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач не надав будь-яких доказів про своєчасне вручення письмового повідомлення позивачу відповідно до вимог ст. 116 КзПП України. А тому строк на зверненя до суду не закінчився. (а.с. 29-30). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.09.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання о 09:00 год 23.10.2025 (а.с. 16). 23 жовтня 2025 року, справа в судове засідання не вносилася у зв`язку з повітряною тривогою (а.с.32). Розгляд справи призначено на 25.11.2025 на 15:00 год. (а.с. 32). 25 листопада 2025 року, за клопотанням представника відповідача, судове засідання відкладено на 15:00 год 18 грудня 2025 року (а.с. 37). 18 грудня 2025 року, справа в судове засідання не вносилася у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 14.01.2026 на 15:00 год. (а.с.38) У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Панченко М.П. позов підтримав з підстав викладених у позові. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився. Суд враховує, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 20 жовтня 2025 року було задоволено клопотання представника АТ «Українська залізниця» Бабак А.В. про забезпечення його участі у судовому засіданні 23 жовтня 2025 року о 09:00 год та всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи «Електронний суд» (а.с. 31). Однак, 14 січня 2026 року представник відповідача на відеоконференцзв`язок не вийшов з невідомих причин. Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо, несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а також - наявність відзиву на позов, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Наказом № 285/ос від 17.07.2024 «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] звільнено 23.07.2024 за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП. Крім того, вказаним наказом постановлено виплатити йому матеріальну допомогу у розмірі 5-ти середньомісячних заробітків, передбачених п.8.19 змінами та доповненнями до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілкою організацією виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012-2017 р.р. пролонгованого на 2022; 1 середньомісячний заробіток, передбачений п.8.19 змінами та доповненнями до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілкою організацією виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2012-2017 р.р. пролонгованого на 2022 при стажі роботи в галузі 21 р. 07 міс. 14 днів (а.с.9). Відповідний запис внесено до трудової книжки [PERSON] (а.с.5-6). Довідкою виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця» від 31.05.2024 підтверджується реорганізація підприємства на якому працював позивач (а.с.13). Відповідно до довідки виробничого підрозділу «Київський загін воєнізованої охорони» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] при виході на пенсію 23.07.2024 була нарахована компенсація за невикористані відпустки у кількості 11 днів (наказ на звільнення №285/ос від 17.07.2024) і виплачена в сумі 3621,69 грн. Також, було нараховано до виплати 6 середньомісячних заробітків, передбачені п.8.19 зі змінами та доповненнями до Колективного договору між адміністрацією та первинною профспілкою організацією виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони на 2014-2017 р.р. пролонгованого на 2022 при стажі роботи в галузі 21 р. 07 міс. 14 дн., але не виплачені, внаслідок того, що станом на 01.05.2023 рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Компл.) на період дії правового режиму військового стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. З жовтня 2023 року була відновлена виплата матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, по протоколу №Ц-85/44 Ком.т. від 17.07.2023 з виплатою згідно хронологічної послідовності виникла заборгованість, але з квітня 2025 р. виплати з виходом на пенсію знову призупинені. На даний час залишилися не виплачені 6 середньомісячних заробітків, що становить у сумі на руки 61828,27 грн. та матеріальна допомога на оздоровлення за період 2022-06.2024 у розмірі 6 прожиткових мінімумів, що становить у сумі на руки 37851,66 грн., передбачених п. 4.7 колективного договору виробничого підрозділу Київський загін воєнізованої охорони, виплата якої була призупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» на період дії режиму військового стану в Україні. Виплата буде проведена після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця» (а.с.7) Згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів [PERSON] підтверджується виплата заробітної плати на день звільнення частково (а.с.8) Рішенням правління (Витяг з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця») від 14 березня 2022 року, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 21). Відповідно до витягу із протоколу Ц-82/463 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 вирішено здійснити виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, яку було призупинено згідно пп.1.1.4 п.1.1. рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) відновлювати поетапно відповідно до п.3.2.21 Галузевої угоди працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року, в порядку черговості згідно п.2 цього рішення та з урахуванням п.3. цього рішення (а.с.22). ІV. Норми права. Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025. Частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). V. Оцінка суду. Суд вислухавши сторони, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. З врахуванням вимог ст.233КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом відповідачем не пропущено, оскільки в абзаці другом статті 233КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні ( стаття 116 ). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Суд погоджується із доводами позивача про те,що те, що відповідач не надав позивачу належного письмового повідомлення про всі суми, нараховані та виплачені йому при звільненні та при цьому надав Довідку №5/463 від 13.08.2025 р. (а.с. 9) яку слід вважати таким повідомленням. До суду позивач звернувся 25.09.2025, тому строк на звернення до суду, визначений ст. 233 КзпП (в редакції, яка діяла на момент звільнення) не пропущено. В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею (а.с. 36). Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Суд також враховує, що протокольним рішенням правління АТ "Українська залізниця" (витяг із протоколу Ц-82/463 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) вирішено здійснити виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, яку було призупинено згідно пп.1.1.4 п.1.1. рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) поетапно відповідно до п.3.2.21 Галузевої угоди працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року, в порядку черговості згідно п.2 цього рішення (а.с.22). Позивач був звільнений 23 липня 2024 (а.с. 9), відтак на день звільнення йому безпідставно не було виплачено одноразову матеріальну допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, яка дорівнює шести середньомісячним заробітним платам і становить 61 828,27 гривень та матеріальної допомоги на оздоровлення нарахованої за 2022 2024 р.р., яка становить 37 851,66 грн. (а.с. 7) Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). З відповідача на користь користь держави підлягає стяненню 3028 грн судового збору. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: approved