Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Адвокат Кострикін О.І., діючи в інтересах [PERSON] , через модуль підсистеми «Електронний суд» звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.04.2014 року Броницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Московської області, актовий запис №55; після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишити « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.04.2014 року між [PERSON] (далі за текстом позивач) та [PERSON] (далі за текстом відповідач) укладено шлюб. Позивач є громадянкою України. Відповідач громадянин російської федерації. Спільних дітей сторони не мають. Спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2019 року, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим звертається до суду з цим позовом. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12.08.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2025 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 16.12.2025 року року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 34). Позивач та її представник правом на участь у судовому засіданні не скористалися, від останнього через модуль підсистеми «Електронний суд» надійшла зава, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та справу розглянути за його та позивача відсутності. Відповідач викликався в судове засідання в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд уважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідатиме ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Броницьким відділом ЗАЦС Головного управління ЗАЦС Московської області, актовий запис №55, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.04.2014 (а.с. 36). Сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про міжнародне приватне право», форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Відповідно до ст. 279 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно п. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Україна/рф) в редакції від 21 січня 2006 року, зазначається, що якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 2 ст. 29 Конвенції визначено, шо по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28 компетентною є установа Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. У зв`язку із порушенням російською федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24 лютого 2022 року нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14 лютого 1992 року. Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Згідно із п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У ст. 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Таким чином, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Відтак, суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2014 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд уважає за можливе залишити без змін з огляду на заявлення позивачем відповідної вимоги стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп., понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1), стягнути з відповідача на його користь. Інші процесуальні витрати по справі відсутні.

Outcome: approved