Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, 17.03.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №7463480325. Відповідно до умов договору позичальнику були надані кошти у розмірі 8000 грн., шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності. У вересні 2025 року ТОВ «Іннова Фінанс» було перейменовано на ТОВ «Іннова-Нова». Відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на день звернення до суду з даною позовною заявою, має заборгованість перед позивачем у розмірі 18992,00 грн., з яких: 8000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10992,00 грн. - заборгованість за процентами. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 16.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням (виклику) сторін. Не погодившись з позовом представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення 10992,00 грн, які вказані у позовній заяві як заборгованість за нарахованими процентами за кредитом. Зарахувати в суму заборгованості, яку визначає відповідачка у розмірі 8000 грн., суму вже повернутого боргу у розмірі 6000 грн., та визначити суму до стягнення (повернення) у розмірі 2000 грн. У задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката у сумі 5000 грн. відмовити частково, визначити суму витрат у розмірі до 2000 грн. Відзив мотивує тим, що позивачем не було надано суду жодних доказів, які відповідають принципу належності та допустимості, та у яких не може бути жодного сумніву в частині їх доказового значення, які би однозначно підтверджували, що дійсно 17.03.2025 Відповідачка відвідувала інтернет-сайт компанії ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», ознайомлювався із умовами та правила отримання кредиту, із зразками відповідних документів, у т.ч. із актуальною на той час редакцією Правил надання споживчих кредитів, якимось чином подавала заявку про отримання кредиту на певну суму, заповнювала дані про себе як позичальника, надавала згоду на укладення та підписання договору та усіх інших документів, отримувала на власний мобільний телефон повідомлення із одноразовим ідентифікатором для підписання договору в електронній формі, та вчиняла би інші дії, описані Позивачем, які би свідчили про дійсне волевиявлення Відповідача на укладення договору на певних умовах, описаних у позові, отримання грошових коштів на умовах кредиту та користування цими коштами певний час на умовах кредиту із сплатою процентів за користування ними у певному розмірі (1% та 0,87% відповідно). На всіх документах відсутній «живий» та «оригінальний» підпис особи-позичальника та вбачається посилання на підписання цих документів [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора як підвиду цифрового підпису. Акцепт усіх документів Відповідачкою жодним чином не підтверджено Позивачем, а саме, не надано жодного доказу того, що в дійсності на відповідний номер мобільного телефона у певний день та час таке повідомлення із одноразовим ідентифікатором відправлялося, що воно було доставлено, та відсутні будь-які інші докази відправлення та доставляння такого повідомлення. Так, до позову додано документ «Відправка одноразового ідентифікатора для підписання договору Марія», однак, цей документ сформовано самим же Позивачем, джерело даних невідомо та не може бути якимось чином перевірено. Також необхідно зазначити, що із наявних у справі доказів жодним чином не вбачається, що відповідний номер мобільного телефону « [NUMBER] » належить саме Відповідачці, та що саме Відповідачка у певний час доби мала доступ до відповідного технічного засобу (смартфону), в якому було встановлено відповідний номер (сім-карта), та що саме Відповідачка і вчиняла усі дії із цього номеру, якщо вони і вчинялися. Саме по собі ствердження Позивача про існування обставин підписання Відповідачкою усіх вказаних документів за допомогою одноразового електронного ідентифікатора без доказу вчинення таких дій є спірним та повинно ставитися під обґрунтований сумнів судом, якщо такі обставини не визнаються самою же Відповідачкою - а Відповідачкою же дані обставини не визнаються (заперечуються). Саме тому усі вказані вище копії документів, які нібито були підписані Відповідачкою тим технічним способом, який зазначає Позивач, жодним чином не можуть підтверджувати, що Відповідачкою у відповідну дату та час дійсно оформлялися (погоджувалися, підписувалися) такі документи, а джерело даних, які містяться у цих документах, не відоме, та якимось чином перевірити правдивість відомостей, у них зазначених, можливості не має. Тому Відповідачка, враховуючи описане вище, заперечує свою участь в описаній у позові операції, яка полягає в оформленні та отриманні кредиту у розмірі 8000,00 гривень шляхом підписання зазначених вище документів на отримання кредиту. Так, дійсно, матеріали справи містять докази перерахування на картку Відповідачки суми у розмірі 8000 грн., що співпадає із сумою, описаною у позовній заяві. Враховуючи те, що Відповідачка дійсно отримала на банківську карту суму у розмірі 8000,00 гривень, вона згодна повернути саме ці грошові кошти Позивачу, але звертає увагу суду, що правова природа цих грошових коштів, на думку Відповідачки, це не сума кредиту, а сума безпідставно отриманих грошових коштів, так як фактично Відповідачкою не оформлювався кредитний договір на умовах, описаних у позові, та грошові кошти, перераховані Відповідачці, не мають ознак позики (коштів, виданих у кредит). У зв`язку із чим Відповідачка не вбачає правових підстав для нарахування Позивачем на суму, перераховану на її карту, у розмірі 8000,00 гривень, процентів за користування кредитом, так як фактично між Позивачем та Відповідачкою не було належним чином укладено кредитний договір та відсутні правовідносини, що можна віднести до відносин позики/кредиту. Позивачем не надано доказів того, що Відповідачка здійснювала погодження та підписання документів на оформлення кредиту, погоджувала правила здійснення кредитування, у т.ч. в частині розміру та порядку нарахування та сплати процентів/відсотків за користування кредитом, що виключає наявність правових підстав для стягнення з Відповідачки процентів/ відсотків за користування коштами, та що Відповідачка може мати обов`язок повернути лише ту суму, яку отримала на рахунок - 8000 грн. Відсутність доказів підписання в електронній формі цього договору Відповідачкою у свою чергу виключає і доведення обставин укладення цього договору Відповідачкою та виникнення між ним та ТОВ «ІННОВА-НОВА» взаємовідносин як між позикодавцем та позичальником (кредитних відносин), що у свою чергу виключає і право нараховувати проценти за користування Відповідачкою коштами, так як ці кошти не могли бути видані/перераховані Відповідачці на виконання умов договору, який нею фактично не укладався. Крім того, факт погодження із «Правилами» зі сторони Відповідачки як позичальника прямо пов`язано із фактом підписання договору про споживчий кредит. Відповідачка договір не підписував, а тому не вбачається і факт її погодження із «Правилами». Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з «Правилами» у певній редакції ознайомилася та погодилася Відповідачка, та що саме зазначені документи містили умови щодо отримання та погашення кредиту, нарахування процентів за користування кредитом та саме у тих розмірах, які застосовані Позивачем у наданому ним розрахунку заборгованості. Відповідно, перераховані на банківську карту Відповідачки кошти в сумі 8000,00 гривень, підлягають поверненню Позивачу як безпідставно набуте Відповідачкою майно згідно положень ст. 1212 ЦК України, а не як заборгованість за кредитом, тобто ця сума має зовсім іншу правову природу. Відповідачка вже сплатила на його користь 6000 грн., які він розподілив таким чином: 12000 грн. в рахунок погашення комісії за видачу кредиту та 4800 грн. на часткове погашення процентів. При цьому, за позицією Відповідачки, яка полягає у відсутності кредитних взаємовідносин, нею фактично відбулося часткове повернення саме безпідставно отриманих коштів, відповідно, повернуто 6000 грн. із отриманих 8000 грн., і не має підстав для віднесення даної суми до сплати комісії про кредиту чи процентів, а тому сума боргу до повернення це різниця між 8000 та 6000 = 2000 грн., які остання згодна повернути Позивачу у випадку визнання судом вірною та обґрунтованою позиції Відповідачки. Також Відповідач не визнає вимоги Позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, по тих підставах, що позовні вимоги є надуманими та безпідставними, ґрунтуються на неправдивих відомостях та штучно створених Позивачем доказах, також вважають, що самі вказані тарифи адвоката є явно завищеними, так як позовна заява складена за стандартним шаблоном, справа буде розглядатися без участі представника Позивача, за наявними у справі матеріалами. Тому вважають обґрунтованою та достатньою суму витрат на правничу допомогу максимум у розмірі до 2000 грн. 26.12.2025 року представником позивача надано заяву в якій просив вважати відзив адвоката Ліндаєва О.С. таким, що поданий із пропущенням процесуальних строків, та проводити розгляд справи з урахуванням положення ч. 8 ст. 178 ЦПК України, оскільки відповідачу надсилались матеріали на адресу зареєстрованого її місця проживання, а з моменту її винесення минуло більше місяця, що значно перевищує допустимі строки для подання відзиву. Так само не надано жодного доказу на підтвердження заявленого факту перебування [PERSON] за межами території України, на який сторона Відповідача посилається, як на поважну причину пропущення строку на подання відзиву 30.12.2025 представником відповідача надано заперечення проти позиції представника ТОВ «ІННОВА-НОВА», що викладена у заяві від 26.12.2025, в якій просив вважати підстави для пропуску строку на подачу відзиву поважними, оскільки відповідачка із серпня 2024 не перебуває в Україні. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.03.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №7463480325, відповідно до якого відповідач отримав в ТОВ «Іннова Фінанс» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, який підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до розділу 2 Договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі: 8000 грн. строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній з періодом внесення 30 днів. Відповідно до п. 2.6. Договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору; 0.87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня з дати укладення договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Під час укладення Договору, відповідачем підписано електронними підписами з одноразовими ідентифікаторами Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» кредитних коштів відповідачу, Додаток №1 до Договору №7463480325 від 17.03.2025, яким є Таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за Договором надання грошових коштів у позику, в якому відображені: дата видачі позики/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період, сума позики за договором/погашення суми позики, проценти за користування позикою, реальна річна процентна ставка, загальна вартість позики. Кредитні кошти були надані [PERSON] 19.01.2025 року, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20164-1354-199226046 від 17.03.2025 року. Згідно рішення № 05-09/2025 єдиного учасника ТОВ «Іннова Фінанс» від 05.09.2025 року, найменування товариства змінено на ТОВ «Іннова-Нова». Згідно повідомлення АТ «Універсал Банк» від 27.11.2025, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку згідно з уточненою інформацією від партнерів було здійснено зарахування переказу через систему інтернет-еквайрингу EasyPay від 17.03.2025 р. у розмірі 8000,00 грн. (ID операції: 1574941580; призначення платежу: «кредитні кошти від ТОВ "Тинова Фінанс" Поповнення карток №44411110****3068, 380992755423»). Згідно розрахунку заборгованості вказаного у позовній заяві встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №7463480325 від 17.03.2025 складає 18992,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000,00 грн., заборгованості за процентами - 10992,00 грн. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідач уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором h8B7AOcual), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між [PERSON] та ТОВ «Іннова-Фінанс» договору про надання грошових коштів у позику. Без надання [PERSON] інформації необхідної для укладання договору позики, а саме ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської картки для зарахування коштів, а також без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та товариством не був б укладеним. Сторони договору досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів, що вказані у реквізити сторін дані, не належать відповідачу (паспортні дані, РНОКПП, поштова адреса, номер телефону та електронна пошта) матеріали справи не містять. Відтак посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не підписувала договір є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам пункту 2.1 Договору. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування відзиву та підтвердження перед судом наведених обставин, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів. Усі заперечення представника відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання розміру заборгованості відповідача за договором про надання коштів на умовах договору позики. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача, так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та припущеннях, та не підтверджена відповідним засобами доказування. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач заборгованість за вищезазначеним договором позики так і не сплатила. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, а також беручи до уваги, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іннова-Нова» є обґрунтованими та вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №7463480325 від 17.03.2025 року підлягає задоволенню. Відповідно до правил статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved