Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Білгород-Дністровської міської ради, у якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову просять суд визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016 становила 1/3 частину, встановити факт прийняття спадщини та визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом, право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги обґрунтовано тим, [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . За життя [PERSON] належала 1/3 частка земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 303-VII від 20.04.2017 року внесено зміни в рішення Білгород-Дністровської міської ради № 162-VII від 15.09.2016 року, таким чином, що передано земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016 у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без визначення часток. За життя [PERSON] належала 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Так само позивачам належали по 1/3 частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. За життя [PERSON] не здійснила державну реєстрацію права власності на свою частку земельної ділянки. Так само позивачі не визначили свої частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, що і зумовило перешкоди позивачці [PERSON] в оформлені своїх спадкових прав. Після смерті матері позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Листом № 62/02-14 від 16.04.2025 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кісенко І. В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну частку земельної ділянки з вищевказаних обставин та запропонувала звернутись до суду для захисту своїх спадкових прав. Враховуючи викладені обставини позивачі просять суд просять суд визначити частку померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнати за [PERSON] право власності на спірну частку в порядку спадкування. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 21.05.2025 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження. 17.06.2025 до суду надійшов відзив. 22.10.2025 позивачі подали заяву про зміну предмету позову. 05.12.2025 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження по справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі у відповідності до вимог чинного законодавства. Сторони у судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . За життя [PERSON] належала 1/3 частка земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Рішенням Білгород-Дністровської міської ради № 303-VII від 20.04.2017 року внесено зміни в рішення Білгород-Дністровської міської ради № 162-VII від 15.09.2016 року, таким чином, що передано земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016 у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без визначення часток. За життя [PERSON] належала 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Так само позивачам належали по 1/3 частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. За життя [PERSON] не здійснила державну реєстрацію права власності на свою частку земельної ділянки. Так само позивачі не визначили свої частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, що і зумовило перешкоди позивачці [PERSON] в оформлені своїх спадкових прав. Після смерті матері позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Листом № 62/02-14 від 16.04.2025 року приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Кісенко І. В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну частку земельної ділянки з вищевказаних обставин та запропонувала звернутись до суду для захисту своїх спадкових прав. Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У відповідності до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними (п.5). Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріпленої в п.3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що відповідно до ст.1226 ЦК України, частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За життя [PERSON] як і позивачам належали по 1/3 частці житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110300000:01:016:1016. Згідно з ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином фактично у власності позивачів та їхньої матері знаходиться по 1/3 частці спірної земельної ділянки, з урахуванням їх часток у праві власності на житловий будинок. Як позивачі так і їх мати [PERSON] не здійснили державну реєстрацію права власності на свої частки земельної ділянки. Зазначені обставини створюють перешкоди позивачці [PERSON] у реалізації своїх спадкових прав після смерті матері, що також підтверджується листом нотаріуса про відмову в оформленні права власності на спадкове майно. Отже, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дотримуючись принципів розумності, добросовісності та справедливості, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту, конкретні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved