Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

До Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 червня 2008 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 474. Від спільного шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили спільне життя з вересня 2025 року, проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. На думку позивача, сім`я розпалася, в зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з відповідним позовом. У порядку авторозподілу від 22.12.2025 року головуючим суддею було визначено Поліщук І.О. та передано на розгляд матеріали позову . Ухвалою суду від 23.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] на адресу суду надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] 12.01.2026 року надійшла до суду заява про проведення судового засідання без участі відповідача, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує, строк на примирення не потребує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне . 07 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 474. Від спільного шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують шлюбних відносин. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь - кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між сторонами неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved