Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Представник ЛМКП «Львівводоканал» - Бегей Н.В. звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 5 182,93 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . В той же час 18.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір ренти, згідно якого [PERSON] (одрежувачу ренти) передала у власність [PERSON] (платнику ренти) квартиру [ADDRESS] , взамін чого платник ренти зобовязується виплачувати безстроково ренту у розмірі, передбаченому умолвами договору. Відтак, за адресою: [ADDRESS] користуються наданими ЛМКП «Львівводоканал» комунальними послугами водопостачання та водовідведення. Нарахування за вказаною адресою проводиться відповідно до показників приладу обліку води, однак ні власник квартири, ні [PERSON] як платник ренти не здійснюють оплат за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.01.2022 по 01.09.2025 у розмірі 3 495,65 грн, окрім того наявна заборгованість за абонентське обслуговування постачання води у сумі 1080,07 грн та заборгованість за абонентське обслуговування відведення води у сумі 607,21 грн за період з 01.03.2022 по 0109.2025, всього загальна сума заборгованості становить 5 182,93 грн. За адресою виникнення заборгованості позивач надсилав досудову вимогу про необхідність сплати виниклої заборгованості, однак така залишена без реагування. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.10.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачам роз`яснено право та порядок подання відзиву на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання такого. Сторони у справі належним чином повдіомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання за викликом суду не з`явились, при цьому представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, заявлені позовну вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачів про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою: [ADDRESS] рекомендованою поштовою кореспонденцією скеровувались до відома відповідачів ухвала про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та додатками до неї, роз`яснено право відповідачів, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конвертів, якими неодноразово скеровувалась судова кореспонденція, такі повернуто на адресу суду неврученими адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Окрім того, суд вживав заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи і шляхом поміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України», однак відповідач на виклики суду жодного разу не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачами відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення суду також не поступала. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з приписами ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений у ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водопостачання визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Згідно із ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Згідно з вимогами статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку. Так, згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Однак, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Пунктом 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27 червня 2008 року № 190, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2008 року за № 936/15627, встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення. Згідно із довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 02 серпня 2025 року № 1, виданою ЛМКП «Львівводоканал», а також згідно відповіді на запит суду за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до договору ренти від 18 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., [PERSON] /одержувач ренти/ передано у власність [PERSON] /платник ренти/ квартиру [ADDRESS] , взамін чого остання зобов`язується виплачувати безстроково ренту в розмірі, що передбачений умовами цього договору. Пунктом 7 вказаного договору ренти від 18 серпня 2009 року, передбачено, що платник ренти зобов`язується щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у строки, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гарячу та холодну воду) та електроенергію в обсязі до 75 кВт, абонентська плата за телефон, крім міжміських та міжнародних розмов. В той же час як вбачається із змісту договору ренти згадана квартира [ADDRESS] перебувала у власності [PERSON] . Нормами ЦК України визначено, що договір ренти передбачає, що одна сторона (одержувач ренти) передає другій стороні (платникові ренти) у власність майно, а платник ренти взамін цього зобов`язується періодично виплачувати одержувачеві ренту у формі певної грошової суми або в іншій формі. Тобто, за наведеного платник ренти, у даному випадку [PERSON] , стає власником і може володіти та користуватися майном, переданим їй у власність. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] зареєстрована у власності [PERSON] . Згідно із відомостями про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення від 05.09.2025 вбачається, за період з 01.01.2022 по 01.09.2025 за вказаною адресою внаслідок не у повному обсязі виконання зобов`язань зі сплати отриманих послуг користувачем таких послуг утворилась заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 3 495,65 грн, а також заборгованість за абонентське обслуговування постачання води за період з 03.2022 року по 09.2025 року в розмірі 1 080,07 грн та заборгованість за абонентське обслуговування відведення води за період з 03.2022 року по 09.2025 року в розмірі 607,21 грн. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачці [PERSON] у спірний період надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відмови від надання позивачем послуг у встановленому законом порядку, що давало б підстави для звільнення від обов`язку оплати, суду не представлено. Відповідно до Постанови КМУ від 24.01.2006 № 45 сплачувати за комунальні послуги має власник квартири. Відповідно до статей 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічний договір - це договір, в якому одна сторона взяла на себе обов`язок здійснювати надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. [PERSON] у власнсоті якої перебуває квартира [ADDRESS] , в яку позивачем надаються комунальні послуги, від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася) та фактично споживала їх. Доказів її звернення як користувача послуг до позивача як надавача таких комунальних послуг із запереченнями щодо неправомірності нарахувань чи розміру заборгованості суду не надано. Таким чином, беручи до уваги умови договору ренти від 18 серпня 2009 року, відповідно до умов якого квартира, до якої надаються комунальні послуги позивачем, перейшла у власність відповідачки [PERSON] та відповідно остання взяла на себе зобов`язання щодо сплати таких комунальних послуг, а також взявши до уваги принципи добросовісності та справедливості, суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, яка виникла за адресою: [ADDRESS] підлягає стягненню саме із [PERSON] як власника квартири, незважаючи на пред`явлення позивачем вимог до відповідачів у солідарному порядку, оскільки звертаючись до суду із позовом, стороною позивача жодним чином не доведено підставності пред`явлення вимог зі сплати виниклої заборгованості за комунальні послуги в частині вимог до [PERSON] , яка у відповідності до вимог договору ренти від 18.08.2009 передала спірну квартиру, що перебувала у її власності, у передбаченому законом порядку, у власність [PERSON] , яка в свою чергу умовами договору ренти взяла на себе обов`язок зі сплати комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні із позовом судовий збір у сумі 3028 грн.

Outcome: partial