Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, яка заходиться за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 27.10.1994, дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданий КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 10.03.2021 замість втраченого свідоцтва про право власності на житло, позивачу [PERSON] належить квартира, яка знаходимося за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований, зокрема, син позивача [PERSON] , [INFO] , однак за вказаною адресою фактично не проживає. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 20.07.2021 було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживання. Позивач зазначає, що відповідач вказаним майном не користується, особисті речі не зберігає, не несе будь яких витрат по утриманню житла, в тому числі по оплаті комунальних послуг, проте зберігає за собою формальне право на житло, у зв`язку із чим позивач як власник вказаного майна несе додаткові майнові витрати і позбавлений права розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Фактично відповідач проживає за зареєстрованим місцем проживання своєї матері і законного представника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та добровільно перереєструвати своє місце проживання відмовляється. За таких обставин, як вказує позивач, відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з 06.10.2020, а фактично значно раніше, тобто з дати ухвалення Автозаводським районним судом міста Кременчука рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , підстави для продовження терміну зберігання за ним права користування житловим приміщенням, передбачені статтею 71 Житлового кодексу України, відсутні, його особисті речі в житловому приміщенні не зберігаються, участі в оплаті комунальних послуг за квартиру відповідач не несе, тому, як вважає позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] втратив право користування зазначеною вище квартирою, у зв`язку із чим і вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука від 04.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 26.11.2024 витребувано від Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області висновок щодо розв`язання спору у справі. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 25.09.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Мілінська О.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтвердивши ту обставину, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з моменту розірвання шлюбу між батьками. Разом з цим відповідач висловив своє бажання щодо права використання свого місця реєстрації як постійного житла після закінчення навчання в закладі освіти. Факт своєї відсутності за місцем реєстрації на даний час відповідач пояснив своїм віком та відсутністю власного майна. Представник відповідача [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , адвокат Лазоренко О.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що, на його думку, рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежує право відповідача бути зареєстрованим за місцем проживання батька та користуватися житловим приміщенням останнього. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу без участі представника третьої особи. Представник третьої особи, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду клопотання, згідно якого просив розглянути справу без участі представника третьої особи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників третіх осіб на підставі пояснень, наданих в судовому засіданні стороною позивача та відповідача, а також письмових матеріалів справи. Вислухавши думку представника позивача [PERSON] адвоката Мілінської О.А., відповідача [PERSON] та його законного представника [PERSON] представника відповідача [PERSON] адвоката Лазоренко О.В., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.10.1994 року Управлінням житлово комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів, належить на праві власності належить частина квартира [ADDRESS] . Вказане також підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №250900199 від 01.04.2021 . В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому 01.09.2007 шлюбі, який було розірвано судовим рішенням від 08.04.2021. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2009 Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20.07.2021 у справі №537/996/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.03.2021, а також визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно наявних письмових матеріалів справи, а саме Інформації про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №995 від 16.08.2024, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, а також відповіді №766340 від 03.09.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 2009 року народження, дата реєстрації 04.01.2018, та [PERSON] , 1984 року народження, дата реєстрації 05.02.1991. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , законним представником якого є [PERSON] , фактично за адресою своєї реєстрації не проживає, та згідно наданих в судовому засіданні пояснень сторони відповідача, не проживає за вказаною адресою саме з 2021 року з часу ухвалення Крюківським районним судом міста Кременчука рішення від 20.07.2021 у справі №537/996/21, яким було визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно змісту висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про недоцільність визнання особи неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, фактична адреса проживання [PERSON] , [INFO] , є: [ADDRESS] , власником частини якого є [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31.07.2025 за номером 1915 «Про затвердження висновку про недоцільність визнання особи неповнолітнього [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням», затверджено відповідний висновок, яким органом опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області визнано за недоцільне визнання особи неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку (постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18, від 22 січня 2020 року у справі № 759/14686/16-ц від 09 грудня 2020 року у справі № 673/1407/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 206/4028/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 161/17900/19, від 17 червня 2021 року у справі № 520/4056/18, від 03 жовтня 2023 року у справі № 554/3141/21). Стаття 29 Цивільного кодексу України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Підстава, на якій місце проживання [PERSON] реєструвалося в спірній квартирі, в судовому порядку не оспорювалося, тому вважається, що він набув право користування цим житлом на законних підставах. Не можна вважати неповажною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків відповідно до судового рішення про визначення місця проживання дитини. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 16 Конвенції про права дитини, ратифікованою Україною 27.02.1991, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Суд вважає, що проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки останній має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом, власником якого він є. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 210/1857/15-ц. Частина 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В даному спорі суд вбачає відсутність підстав для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки останній зареєстрований у спірному будинку зі згоди позивача, а позивач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням. Окрім того, суд вважає, що сам факт заперечення відповідача проти задоволення позову судовому засіданні підтверджує факт того, що неповнолітній син позивача не втратив інтерес до спірного житла. За викладених вище обставин, оскільки відповідач зареєстрований у спірному будинку зі згоди позивача, а позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням, з урахуванням факту наявного у відповідача інтересу до спірного житла, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed