Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

19.11.2025 директор ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Гедзь Ольга Віталіївна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №71852887 від 29.05.2025 в сумі 16665,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1365,00 грн - сума заборгованості за процентами; 300,00 грн - сума заборгованості за комісією; 10000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Позивачем укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право грошової вимоги. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано докази (а.с. 55-56). 26.11.2025 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву в якій зазначила, що борг оплачений, квитанція про сплату заборгованості в сумі 5000,00 грн додається, у зв`язку з чим просить закрити провадження у справі (а.с. 66-68). Представник позивача - адвокат Ткаченко Юлія Олегівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АХ №1287257 від 03.09.2025 (а.с. 44 (зворот), 45), 09.12.2025 через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити, відмовити відповідачу в закритті провадження у справі на підставі часткової сплати заборгованості за кредитним договором, та зазначила, що станом на час відкриття провадження 21.11.2025 сума заборгованості за кредитним договором складала 16665,00 грн, відповідачем 25.11.2025 було сплачено 5000,00 грн в рахунок часткового погашення заборгованості, таким чином заборгованість за кредитним договором складає - 11665,00 грн; відповідачка клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляла (а.с. 90-93). 05.01.2026 відповідачка [PERSON] через систему «Електронний суд» подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення штрафів, пені та інших штрафних санкцій є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, а саме відповідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, введеного в дію Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022, встановлено, що: у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, передбаченою статтею 625 Цивільного кодексу України, зокрема - від сплати штрафів, пені та інших санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення штрафів, пені та інших нарахованих штрафних санкцій (а.с.110). 08.01.2026 представником позивача - адвокатом Ткаченко Ю.О. подано через систему «Електронний суд» заяву про зменшення позовних вимог, у якій представник просить стягнути з відповідачки [PERSON] суму заборгованості за Договором кредиту №71852887 в розмірі 6 665,00 грн, з яких: 5 000,00 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 365,00 грн - сума заборгованості за процентами, 300,00 грн - сума заборгованості за комісією, зменшивши суму стягнення раніше заявленої заборгованості на суму пені в розмірі 10000,00 грн (а.с.111-115). 09.01.2026 відповідачка [PERSON] через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про подання заперечень щодо позовних вимог та судових витрат, у якій повторно повідомила про сплату нею основної суми боргу у розмірі 5000,00 грн та просить відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та вирішити питання судового збору шляхом зменшення, звільнення від сплати або надання відстрочки/розстрочки його сплати (а.с.116-118). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 102, 104-105). Представник позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. 31.12.2025 подала через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (а.с. 106-109). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, відповідно до вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с.103), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 29.05.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1БАНК») та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71852887 (надалі - кредитний договір), який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 48267, за яким кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі кредит), на погоджений умовами договору строк, шляхом перерахування їх на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Параметри та умови надання кредиту: сума кредиту становить - 2000,00 грн, строк кредитування (строк договору) - 30 днів, дата надання кредиту 29.05.2025, дата повернення кредиту 27.06.2025, денна процентна ставка 0,750%; проценти за понадстрокове користування кредитом (його частиною), % день - 4,00 %, загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії договору - 450,00 грн; комісія за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 300,00 грн). Параметри, порядок і графік повернення кредиту, сплати процентів та комісії за надання кредиту визначено в додатку №1 до договору. Договір укладається сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням ІКС, в результаті чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», у сторін договору виникають цивільні права та обов`язки. Договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі (а.с. 15-25). 01.06.2025 року між ТОВ «1БАНК» та [PERSON] за ініціативою останньої укладено Додаткову угоду №15064705 до кредитного договору №71852887, за умовами якої сторони домовились збільшити суму позики на 3000,00 грн в результаті чого розмір наданого кредиту становить 5000,00 грн, починаючи з дня збільшення суми кредиту до дати повернення кредиту, нарахування процентів за користування кредитом (його частиною) здійснюється за ставкою 1,000%. Додатковий договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора електронного підпису 84308. Орієнтовна загальна вартість кредиту 6665,00 грн, загальні витрати за кредитом 1665,00 грн (а.с. 23 на звороті - 25). Згідно з довідкою про ідентифікацію, клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , ідентифікований ТОВ «1БАНК», шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України, договір 71852887, одноразовий ідентифікатор 48267, час відправки ідентифікатора позичальнику 29.05.2025 15:19:02, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор [INFO]; договір 15064705, одноразовий ідентифікатор 84308, час відправки ідентифікатора позичальнику 01.06.2025 17:48:13, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор [INFO]. Ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID НБУ, дата проходження 04.05.2025, назва банку monobank (а.с. 25 на звороті). ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» переказало грошові кошти на рахунок отримувача: дата операції 29.05.2025, сума 2000,00 грн, отримувач [PERSON] на картку [NUMBER] , ініціатор платіжної операції ТОВ «1БАНК»; дата операції 01.06.2025, сума 3000,00 грн, отримувач [PERSON] на картку [NUMBER] , ініціатор платіжної операції ТОВ «1БАНК». Вказана обставина підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС», а також копіями платіжних інструкцій (а.с. 26 на звороті, 27, 28). Відповідно до повідомлення АТ «Універсал банк» №БТ/Е-20381 від 05.12.2025, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до виписки про рух коштів по картці від 04.12.2025 за період 29.05.2025 - 01.06.2025 є зарахування 29.05.2025 на суму 2000,00 грн та 01.06.2025 на суму 3000,00 грн (а.с. 79-88). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Аналізуючи викладене, можна прийти до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19; від 16.12.2020 року у справі №561/77/19 та від 22.11.2021 року у справі№ 234/7719/20. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом частин 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. 16.10.2025 між ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (фактор) та ТОВ «1БАНК» (клієнт) укладено Договір факторингу №16/10/25, у відповідності до умов якого клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти розпорядження клієнта за плату. Згідно з витягом з Реєстру прав вимоги №16/10/25-02 від 16.10.2025, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 71852869 на суму 16665,00 грн, з яких: 5000,00 - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1365,00 грн - сума заборгованості за процентами; 300,00 грн - сума заборгованості за комісією; 10000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою (а.с. 29-36). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких застережень про неможливість заміни кредитора у зобов`язанні кредитний договір не містить. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору, заборгованість відповідача перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» по укладеному кредитному договору станом на 04.11.2025 становить 6665,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн; заборгованості за процентами - 1365,00 грн; 300,00 грн - сума заборгованості за комісією (а.с. 5, 111). На час розгляду справи судом відповідачкою не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості у повному обсязі та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Також, судом встановлено, що частину кредитної заборгованості на суму 5000,00 грн відповідачкою сплачено під час судового розгляду справи, що підтверджується платіжною інструкцією від 25.11.2025 (а.с. 67). Зазначені обставини також визнаються позивачем, про що вказано у відповіді на відзив, при цьому представник позивача у заяві про зменшення позовних вимог від 07.01.2026 вказує, що залишок заборгованості за кредитним договором складає - 6665,00 грн (а.с.90-96, 111-115). Так, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за Договором кредиту №71852887 в розмірі 6 665,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 365,00 грн - сума заборгованості за процентами, 300,00 грн - сума заборгованості за комісією, тобто позивач зменшує позовні вимоги на суму пені, проте у раніше поданій відповіді на відзив, позивач визнав обставину сплати відповідачкою частини боргу у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Щодо стягнення комісії за надання кредиту суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Пунктом 2.2.4. кредитного договору, передбачена сплата комісії за надання кредиту у розмірі 300,00 грн, дана комісія є одноразовою і сплачується за оформлення кредиту, її розмір є незмінним, що погоджується з висновком Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2020 року у справі №554/1400/16-ц. Отже, в межах заявлених позовних вимог судом встановлено, що заборгованість [PERSON] перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», у зв`язку із невиконанням взятих зобов`язань за кредитним договором №71852887 від 29.05.2025, зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди №15064705 від 01.06.2025, складає на загальну суму 6665,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1365,00 грн. - заборгованості за відсотками; 300,00 грн. - сума заборгованості за комісією. Однак, беручи до уваги, що [PERSON] сплатила частину кредитної заборгованості на суму 5000,00 грн під час судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що станом на момент ухвалення рішення заборгованість відповідачки перед позивачем становить 1665,00 грн. Щодо клопотання про закриття провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Суд не встановив підстав, передбачених ч. 1 ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, а тому клопотання задоволенню не підлягає. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за договором зобов`язань відповідач не надав. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково, у межах фактично існуючої заборгованості, а в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідачкою заявлено клопотання про відмову у стягненні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на їх необгрунтованість, а саме позивачем не надано належних і допустимих доказів понесення витрат на правничу допомогу. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, позивач додав договір №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 (а.с. 37-40); акт приймання - передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 42, 43), витяг з Акта №6ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 23.10.2025 відносно [PERSON] , вартість наданої послуги 4500,00 грн, за дані послуги з правничої допомоги клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 144000,00 грн (а.с. 41); платіжну інструкцію №579939289.1 від 27.10.2025 про оплату за надану правничу допомогу в сумі 144000,00 грн (а.с. 44). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми, а також з урахуванням того, що позивачем зменшено розмір позовних вимог відповідно до ст. 49 ЦПК України, з відповідачки - [PERSON] на користь позивача - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,14 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1125 грн, а всього 1730,14 грн.

Outcome: partial