Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

у листопаді 2025 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом з Позивачем за цією адресою зареєстрований Відповідач (онук Позивача) [PERSON] . Як зазначає Позивач, Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2021 року, не цікавиться нею та не бере участі в оплаті комунальних послуг, тобто припинив виконувати обов`язки члена сім`ї передбачені ст.64 ЖК України. Окрім того, зазначила що Відповідача не можна вважати тимчасово відсутнім, оскільки він не з`являється у квартирі тривалий час і всі обов`язки, що випливаю з договору найму житлового приміщення виконує Позивач. Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 14.01.2026 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином. У судовому засідання Позивач надала пояснення аналогічні позовній заяві, позов підтримала та просила його задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3 на звороті). Згідно з ордером на житлове приміщення № 2398 від 25.11.1978 квартира за адресою: [ADDRESS] отримана як службове житло [PERSON] , до складу сім`ї якого входили дружина [PERSON] , дочки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.06.2023 [PERSON] помер [INFO] (а.с 6). Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 16.06.2023 № 8136, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані Позивач, Відповідач та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.11.2025, складеного КП «Деснянське» у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду Коляди О.О. та сусідів-свідків [PERSON] (зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] ) та [PERSON] (зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] ), в житловому приміщенні по [ADDRESS] , [PERSON] , дійсно зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації з 2021 року (а.с. 9). Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно частини 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Оскільки рішення суду про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить Позивачам реалізувати своє право на приватизацію житла, а також соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідача, оскільки фактично він ними не користується, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач поніс судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому

Outcome: approved