Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він [PERSON] 09.11.2024 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , шлюб зареєстровано Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1590, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, спору про спільне майно немає. Миритися та жити з відповідачкою позивач не бажає, у зв`язку з чим просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження, позовні вимоги підтримує (а.с.3). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, представник відповідачки [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що відповідачка [PERSON] проти розірвання шлюбу із [PERSON] не заперечує та просить після розірвання шлюбу повернути їй прізвище « [PERSON] ». [PERSON] просить справу розглянути без його участі та без фіксації судового засідання технічними засобами (а.с.39). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Суд, вважає за можливе ухвалити рішення при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 19, 274 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] 09.11.2024 року зареєстрував шлюб із [PERSON] , шлюб зареєстровано Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1590, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.15). Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, спору про спільне майно немає. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони разом не проживають як подружжя, спору щодо поділу спільного майна подружжя не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхньої дитини. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Соболя Б.В. про зміну прізвища відповідачці на її дівоче прізвище підлягає задоволенню. Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд, вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним, а позов [PERSON] підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір при зверненні з позовом до суду у розмірі 1211,20 грн. (а.с.16), який відповідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved