Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

01.05.2025 року заявниця звернулась до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, у якій просить визнати недієздатною [PERSON] , [INFO] , встановити над нею опіку та призначити заявницю її опікуном. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявниця є рідною донькою [PERSON] . Мати заявниці через стан свого психічного здоров`я потребує стороннього спеціалізованого догляду. Ситуація погіршилась коли у матері заявниці 10.09.2024 року стався інсульт, її частково паралізувало, відняло мову, вона перестала розуміти те, що їй кажуть. Матір заявниці повністю втратила можливість до самообслуговування та пересування є лежачою хворою. [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом «судинна деменція». Захворювання [PERSON] носить стійкий, хронічний, прогресуючий характер, і вона е здана усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відсутність рішення суду про визнання [PERSON] недієтною та призначення їй опікуна захист здоров`я хворої, її майнових та немайнових інтересів. Найближчим родичом [PERSON] є лише її донька - заявниця у справі. Заявниця вказує, що має добрий стан здоров`я, не зловживає спиртними напоями, не вживає наркотичних засобів, на обліку у лікаря психіатра чи лікаря нарколога не перебуває. Заявниця не має нікого на утриманні та має можливість і бажання бути опікуном своєї матері. Ухвалою суду від 09.05.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами окремого провадження у складі одного судді та двох присяжних. Ухвалою суду від 20.06.2025 року доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги призначити [PERSON] адвоката для представлення її інтересів в суді. Ухвалою суду від 30.06.2025 року у справі призначено проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, витребувано необхідну для проведення експертизи медичну інформацію та зупинене провадження у справі до отримання висновку експерта. Ухвалою суду від 10.12.2025 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 16.01.2026 року закрите підготовче провадження у справі та суд перейшов до судового розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги своєї заяви з підстав викладених у ній, просить заяву задовольнити і додатково пояснила суду, що живе разом зі своєю мамою, яке вже перенесла третій інсульт. [PERSON] не ходить, не розмовляє, потребує догляду. Заявниця зазначає, що має реалізовувати права своєї матері, адже від її імені слід подавати різні документи в ЦНАП, Пенсійний фонд, банки тощо і без відповідного рішення суду робити це неможливо. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та зазначив, що кандидатура заявниці, як опікуна, розглянута на комісії, вона відповідає всім вимогам до опікуна і хто як не донька має бути опікуном своєї матері. Заявниця та [PERSON] живуть разом, умови проживання задовільні, заявниця опікується своєю матір`ю. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та зазначив, що з огляду на наявні і в матеріалах справи дані, він е заперечує проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. За наявними в матеріалах справи документами [PERSON] є особою пенсійного віку, та має розлади здоров`я, у тому числі пов`язані з мозковою діяльністю, перебувіає під наглядом лікаря-психіатра(а.с. 9, 14-20). За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №1585 від 12.11.2025 року, [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний, стійкий психічний розлад (набуте недоумство) - «Мультиінфарктну деменцію» (F01.1 відповідно до міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду). За своїм психічним станом [PERSON] , [INFO] , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 93-100). Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява в частині заявлених вимог щодо визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною підлягає задоволенню. При визнанні особи недієздатною суд також виходить із положень ч. 6 ст. 300 ЦПК України, якою передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. В рішенні у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (абзаци перший, третій, четвертий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-які правочини. Такі дії від імені недієздатної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Згідно норм ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також убачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, та саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена можливості самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений Главою 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 ст. 63 ЦК України, фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Заявляючи вимогу про визнання фізичної особи недієздатною, заявниця просить також призначити її опікуном. Судом встановлено, що заявниця є донькою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження заявниці та свідоцтва про її одруження (а.с. 12-13). Заявниця незнятої або непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває, має задовільний стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, чоловік заявниці не заперечує проти здійснення його дружиною функцій опікуна над її матір`ю (а.с. 21, 43-45, 50-52). Убачається, що 26.05.2025 року представник органу опіки та піклування здійснив обстеження житлово-побутових умов за місцями проживання заявниці та [PERSON] і згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 26.05.2025 року, житлово-побутові умови задовільні (а.с. 42). Обмежень, визначених ст. 64 ЦК України щодо призначення заявниці опікуном, судом не встановлено. Відповідно до норм ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства по захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Відповідно до змісту подання органу опіки та піклування від 30.05.2025 року та витягу з протоколу засідання опікунської ради від 30.05.2025 року, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, не здатна захищати свої права, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду, допомоги та опіки. [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані та проживають у кв. [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та заявниці в рівних долях. Житлово-побутові умови задовільні. [PERSON] заміжня, має неповнолітнього сина, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно. Медичних протипоказань щодо призначення [PERSON] опікуном над її матір`ю [PERSON] немає. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває. [PERSON] не зможе без опікуна самостійно здійснювати та забезпечувати свої права згідно чинного законодавства України, як наслідок буде позбавлений можливості повноцінного життя. [PERSON] (чоловік кандидата в опікуни) у своїй заяві від 20.05.2025 року до органу опіки та піклування не заперечує щодо здійснення [PERSON] функцій опікуна над [PERSON] та відмовляється бути опікуном останньої, так як не має з нею родинних зв`язків. Інших осіб, які б виявили бажання бути опікуном [PERSON] немає. [PERSON] має бажання та можливість дбати про свою матір [PERSON] , створювати необхідні побутові умови, забезпечувати її належним доглядом та лікуванням. Орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над її матір`ю [PERSON] , в разі визнання останнього рішенням суду недієздатною особою (а.с. 36-40). Враховуючи, що заявниця є рідною донькою [PERSON] , проживає разом із нею, медичних протипоказань щодо призначення її опікуном не має, не знятої чи не погашеної судимості також не має, у розшуку не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також враховуючи особисті стосунки між мамою та донькою, як близькими родичами, беручі до уваги, що інших родичів які б мали бажання бути опікуном немає, будь-які інші особи не виявили бажання виконувати обов`язки опікуна, наведене в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатною мамою, тому суд убачає визначені законом підстави призначити заявниці опікуном над її недієздатною матір`ю [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч. 5 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved