Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-11 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, звернулась адвокат Туровська Марина Олександрівна. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що 29 грудня 2020 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1661. Від шлюбу у подружжя є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник зазначає, що протягом останнього часу сімейне життя стало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На підставі викладеного представник позивача просить розірвати шлюб укладений між сторонами 29.12.2020 року, актовий запис № 1661. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2025 року цивільну справу про розірвання шлюбу передано на розгляд до Пересипського районного суду м. Одеси за територіальною підсудністю, оскільки, відповідач значиться зареєстрованою за адресою, що підсудна Пересипському районному суду м. Одеси. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2025 року цивільну справу було прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду надійшла заява за підписом представника позивача адвоката Туровської Марини Олександрівни щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, відповідно до якого представник зазначила, що позивач позов підтримує та просить його задовольнити (а.с.31). Відповідач [PERSON] також, 12.01.2026 року (вх. № 1306) звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, відповідно до якої зазначила, що позов визнає (а.с.32). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача та відповідач звернулись на адресу суду з заявами про можливість розгляду справи за їх відсутності, відповідно до яких зазначили, про підтримку та визнання позовних вимог, а відтак підстав для відкладення слухання справи судом не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 29 грудня 2020 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1661. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане повторно 26.08.2025 року, серія [NUMBER] (а.с.5). Згідно додатку «Дія» встановлено, що сторони є батьками: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач та відповідач звернулись на адресу суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя, під час розгляду справи заявлено не було. Позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судового збору, а відтак судом не вирішується питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

Outcome: approved