Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-12 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1. позиції позивача 17 листопада 2025 року [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка), в особі представника - адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє на підставі ордеру серії ВІ № 1349659 від 14.11.2025, через систему «Електронний суд» звернулася до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: розірвання шлюбу зареєстрованого у Республіці Індія, м. Джаландхар, який легалізований в Україні посольством України в Республіці Індія. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що більше 2 років сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету та не підтримують подружніх стосунків, тому фактично шлюб припинив своє існування, зараз сторони шлюбних стосунків не підтримують. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.07.2018, та [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.09.2013. Спір, щодо поділу майна відсутній. 1.2. заперечень відповідача [PERSON] пропозицією суду викладену в ухвалі Індустріального районного суду м. Харкова від 21.11.2025 щодо подання відзиву на позов та своїм процесуальним правом на спростування наведених позивачем аргументів та доводів у позовній заяві не скористався. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 05 грудня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника позивачки - адвоката Некрасова Олега Васильовича, який діє на підставі ордеру серії ВІ № 1349659 від 14.11.2025, надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника. 1.12.2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від [PERSON] , надійшла заява про долучення до матеріалів справи оригіналу свідоцтва про шлюб, засвідчене печаткою уряду штату Панджаб, підписами трьох свідків, на якому проставлено апостиль Республіки Індія та засвідчено Міністерством закордонних справ Індії, легалізоване на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України №113 від 04.06.2002, з проставленим апостилем та перекладом на українську мову, завірений посольством України в Індії відповідно до Гаазької конвенції 1961 року. 12 січня 2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] - адвоката Некрасова Олега Васильович надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечують. Від [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу Індустріального районного суду м. Харкова не надходило. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 17.11.2025 справа № 644/10946/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 21.11.2025 судом сформовано довідку про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова, згідно якої місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 21.11.2025 провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, матеріали справи містять заяву, у якій вони просять суд здійснити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, позивачка та її представник до суду не надавали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судові повістки відповідачу [PERSON] про виклик в судове засідання призначені на 05.12.2025, 13.01.2026 надсилалися судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно інформації зазначеної у позовній заяві та довідці Реєстру територіальної громади м. Харкова. Рекомендоване повідомлення на 05.12.2025 повернулося до суду як неотримане відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням згідно вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, яка регламентує, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 05.03.2009 № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09.08.12019 у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Заразом, відповідач, також, повідомлявся про виклик у судові засідання призначені на 05.12.2025, 13.01.2026 через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, розміщені 21.11.2025, 09.12.2025 за посиланням http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України. За приписами ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст. 1 ЦПК, ст. 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку висвітленому у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. З приводу неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів, про що суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на те, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд за згодою позивачки та її представника, розглядає справу за відсутності відповідача та, згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 13.01.2026 зі згоди позивачки та її представника прийнято рішення про заочний розгляд справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли шлюбно-сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу. Судом досліджено позов, проаналізовано матеріали справи, досліджено та оцінено докази на належність, допустимість, достовірність, а також достатність як кожного окремо, так у їх сукупності та встановлено. Між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 08.03.2013 у Республіці Індія, м. Джаландхар, та легалізований в Україні посольством України в Республіці Індія, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, засвідчене печаткою уряду штату Панджаб, підписами трьох свідків, на якому проставлено апостиль Республіки Індія та засвідчено Міністерством закордонних справ Індії, легалізоване на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої Наказом Міністерства закордонних справ України №113 від 04.06.2002, з проставленим апостилем та перекладом на українську мову, завірений посольством України в Індії відповідно до Гаазької конвенції 1961 року. Позивачка [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, не бажає примиритись з відповідачем, що вбачається із позовної заяви. При розгляді справи судом установлено, що більше 2 років сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету та не підтримують подружніх стосунків, тому фактично шлюб припинив своє існування, зараз сторони шлюбних стосунків не підтримують. . Отже, подальше збереження шлюбу неможливе, так як позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не висловив своїх заперечень щодо розірвання шлюбу, не звертався до суду з проханням про надання подружжю часу на примирення чи будь-яких інших заяв. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.07.2018, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.09.2013. Спір, щодо поділу майна відсутній. Отже, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Встановлені судом фактам відповідають шлюбно-сімейні правовідносини у сфері шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України) тощо. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3 ,4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які незаборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). VІ. Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їх інтересам. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн. Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, заразом позивачкою не ставиться питання про стягнення суми сплаченого судового збору з відповідача, тому суд дійшов переконання, що судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: approved