Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

25 серпня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 05 березня 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, що призводило до того, що шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного господарства сторонами фактично припинено з серпня 2015 року. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просила шлюб розірвати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В ході розгляду справи встановлено, що 05 березня 1993 року за актовим записом №218 Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м.Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок укладення/реєстрації шлюбу дружиною змінено прізвище з дошлюбного « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] інь», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Водночас, позивач звернулась до суду як [PERSON] , що не узгоджується з даними, зазначеними у свідоцтві про шлюб. Відтак, з матеріалів справи вбачається розбіжність у написанні прізвища позивача (у позові, паспорті громадянина України, довідці про реєстрацію місця проживання особи, картці платника податків анкетні дані особи зазначено як « [PERSON] ») та особи, шлюб якої зареєстровано, та який фактично просить розірвати позивач (у свідоцтві про реєстрацію шлюбу анкетні дані дружини вказані як « [PERSON] », у актовому записі про народження анкетні дані матері дитини також зазначено як « [PERSON] »). Такі обставини не дають суду достатніх підстав вважати, що позивач просить суд розірвати саме шлюб сторін по справі. Також судом встановлено, що у матеріалах справи наявні розбіжності у по батькові відповідача: у позовній заяві він зазначений як [PERSON] , тоді як у свідоцтві про шлюб [PERSON] , без подання доказів, які б усували зазначені розбіжності. Дані обставини підтверджуються копіями паспортів сторін у справі. Оцінюючи заявлені позовні вимоги та надані докази суд приходить до нижчевикладеного. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.1 ст.104 та ст. 110 СК України розірванню підлягає лише той шлюб, який був укладений між конкретними особами у встановленому законом порядку. Частинами 1,3 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що незважаючи на викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сімейних відносин, неможливість ідентифікувати сторони як подружжя у зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про шлюбу Серії [NUMBER] від 05 березня 1993 року виключає можливість задоволення даного позову, оскільки ухвалення рішення про припинення такого шлюбу створювало б правову невизначеність та могло б призвести до порушення прав інших осіб. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, саме сторони зобов`язані доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, та подавати докази на їх підтвердження. Суд не наділений повноваженнями збирати докази замість сторін або усувати недоліки їх доказування. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 522/1917/15-ц (провадження № 14-131цс19), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 761/26672/16-ц та від 12 лютого 2020 року у справі № 686/15334/17. За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність зареєстрованого шлюбу між сторонами саме у тому персональному складі, що зазначений у позовній заяві, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed