Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

І. Описова частина 1.1. Стислий зміст заяви та поданих заперечень До Соснівського районного суду м. Черкаси 13.01.2026 звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву мотивовано тим, що заявниця перебуває з заінтересованою особою у шлюбі з 22.07.1989, під час шлюбу сторони набули право власності на квартиру [ADDRESS] , де заявниця зареєстрована та фактично проживає разом із [PERSON] , іншого житла не має. За твердженням заявниці, [PERSON] систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє щодо неї домашнє насильство (психологічний тиск та застосування фізичної сили), у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції. Заявниця також зазначає, що постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 у справі № 712/7791/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Крім того, постановою суду від 29.10.2025 у справі № 712/14271/25 його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння та порушенням ПДР. Також заявниця вказує, що 04.01.2026 та 05.01.2026 за місцем спільного проживання заінтересована особа знову застосовувала до неї насильство, у зв`язку з чим вона викликала працівників поліції та зверталася за медичною допомогою. З огляду на зазначені обставини, вважає себе жертвою домашнього насильства та потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: -заборонити [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] у користування квартирою [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності, а також користуватися побутовою технікою, що знаходиться в указаній квартирі; -заборонити [PERSON] чинити перешкоди [PERSON] у користування особистими речами та документами, а саме: особистим телефоном, паспортом, ключами від квартири; -заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань ближче 5 м у квартирі [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] розшукувати [PERSON] у місці, де вона перебуває за власним бажанням, та переслідувати її. Заінтересована особа [PERSON] заперечень проти вимог [PERSON] до суду не подавав. 1.2. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Заява [PERSON] надійшла 13.01.2026 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2026 заяву прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 15.01.2026. Заявниця в судове засідання не з`явилася, зазначивши в заяві щодо проведення судового розгляду за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви, запевнивши, що в подальшому не буде вчиняти протиправних дій щодо своєї дружини. ІІ. Мотивувальна частина 2.1 Фактичні обставини встановлені судом Заявниця [PERSON] та [PERSON] з 22.07.1989 перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності. Стосунки між заявницею та її чоловіком погіршилися, в зв`язку з чим мали місце неодноразові конфліктні ситуації, викликані поведінкою [PERSON] , який прибував до квартири, де мешкає заявниця та вчиняв відносно неї психологічне насильство. Остання неодноразово зверталася із відповідними заявами до правоохоронних органів. Такі факти, зокрема, мали місце 16.05.2025, коли [PERSON] вчинив стосовно дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме в ході конфлікту ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та наніс декілька ударів в область голови, внаслідок чого останній завдано шкоду психічному здоров`ю. За вчинення вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП [PERSON] 30.06.2025 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Також 06.01.2026 в травматологічному пункті КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» зафіксовано звернення [PERSON] про отримання травми внаслідок побиття 04.01.2026 колишнім чоловіком [PERSON] . 2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України від 07.12.2017р. № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон №2229) або Законом України від 08.09.2005р. №2866-IV «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» (далі Закон № 2866), на строк від одного до шести місяців. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2229). Пункти 4, 14 та 17 ст. 1 Закону №2229 визначають поняття економічного, психологічного та фізичного насильства. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229). Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229). Частиною 2 ст. 3 Закону № 2229 визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Стаття 26 Закону № 2229 визначає серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Справи про домашнє насильство неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду. У справі № 404/5203/19 Верховний Суд у своїй постанові від 19.05.2020, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. У справі № 754/11171/19 Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 частково не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які визнали, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, у тому числі через існування декількох відкритих кримінальних проваджень щодо заінтересованої особи за заявами заявниці, але відмовились задовольняти вимогу про встановлення дистанції, на якій особа має триматися від місця перебування заявниці. Верховний Суд зазначив, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом про запобігання домашньому насильству, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У справі № 531/352/22 Верховний Суд у своїй постанові від 22.02.2023 виснував, що відповідно до преамбули Закону про запобігання домашньому насильству його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (ч. 8 ст. 26 цього Закону), так і в межах КПК України (ч. 10 ст. 26 цього Закону). Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що між заявницею та її колишнім чоловіком наявний конфлікт інтересів та напружені стосунки, внаслідок чого при безпосередньому контакті [PERSON] не може стримувати свої емоції та належним чином контролювати свою поведінку та дії, що має наслідком відкриту форму психологічного та фізичного насильства. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та визнані самим [PERSON] в судовому засіданні, який не заперечував існування між сторонами конфліктних ситуацій та випадків вчинення ним насильства. Заявниця, відчуваючи емоційну невпевненість у своїй безпеці, реальне побоювання спричинення шкоди своєму здоров`ю звернулася до суду із зазначеною заявою. Отже, оцінюючи в сукупності обставини стосунків [PERSON] та [PERSON] , особливості теперішнього влаштування свого проживання та життєдіяльності, суд доходить висновку, що поведінка [PERSON] відповідає в розумінні положень Закону № 2229 ознакам статусу кривдника відносно заявниці, яка стала жертвою домашнього насильства, і на теперішній час існує висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Визначаючи пропорційність, легітимність та виправданість застосування забезпечувального припису, про який просить заявниця суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 753/23624/18 зазначив, що протидія насильству є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Таким чином, враховуючи усі надані суду докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Разом з тим, вирішуючи питання про конкретні заходи обмежувального припису, суд виходить із того, що такий припис є заходом тимчасового захисту, який застосовується на підставі оцінки ризиків та має бути необхідним, пропорційним і придатним до виконання з огляду на обставини справи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис може передбачати, зокрема, заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання/перебування постраждалої особи. Водночас застосування такого заходу вимагає, щоб він був чітко визначеним, реалістичним для дотримання та підлягав ефективному контролю. Як встановлено судом, заявниця та заінтересована особа проживають у квартирі [ADDRESS] [NUMBER] на праві спільної часткової власності. Вимога заявниці про заборону [PERSON] наближатися до неї на відстань ближче 5 метрів саме у межах цієї квартири з огляду на характер житлового приміщення (обмеженість площі, спільні проходи, кухонні та санітарні приміщення) є такою, що об`єктивно ускладнює виконання та може створювати ситуацію правової невизначеності щодо того, які дії вважати порушенням припису. Фактично встановлення такої дистанції в межах спільного житла може призводити до непропорційного обмеження прав заінтересованої особи як співвласника та до труднощів у практичному забезпеченні виконання припису. При цьому суд враховує, що захист заявниці може бути забезпечений іншими заходами, про які вона просить і які є більш визначеними та придатними до виконання за встановлених умов проживання сторін, зокрема шляхом покладення на заінтересовану особу обов`язку не чинити перешкод заявниці у користуванні житлом, особистими речами та документами, а також заборони переслідувати та розшукувати її у місці перебування за власним бажанням. Сукупність таких заходів, з урахуванням встановлених судом фактів домашнього насильства та наявності ризику його повторення, є достатньою для досягнення мети обмежувального припису забезпечення безпеки постраждалої особи, водночас відповідає вимогам пропорційності втручання у права заінтересованої особи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення заборони [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань ближче 5 метрів у квартирі є необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям необхідності й можливості до виконання за конкретних обставин справи, у зв`язку з чим у цій частині потрібно відмовити, а в решті вимог заяву задовольнити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial