Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

28 листопада 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, представник зазначив, що 05.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 05.04.2025-100000318. Відповідно до умов кредитного договору № 05.04.2025-100000318 від 05.04.2025 позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту 5000 грн; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 22.08.2025; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1000 грн; неустойка 50,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання . Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір. Протягом строку дії договору тарифи та комісія (ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилася заборгованість у розмірі 15500 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 15500 грн, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відзиву відповідач не подав. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 05.04.2025 року [PERSON] підписала пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку до кредитного договору № 05.04.2025-100000318 від 05.04.2025 (далі Заявка), за умовами якої [PERSON] надано кредит у сумі 5000 грн (п. 2); строком на 140 днів (п.3); дата повернення кредиту 22.08.2025 (п.4); продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору передбачена (п.5); процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (п.6). Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1000 грн ( п.7). Неустойка: 50 грн 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п.15) (а.с.16-22). Договір укладено в електронній формі та підписано [PERSON] шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е383. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначено в ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з Заявки, позичальник [PERSON] зазначила реквізити належного їй електронного платіжного засобу для перерахування коштів позичальнику за договором: 5355-28ХХ-ХХХХ-9864. Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР», 05.04.2025 о 07:56:47 було успішно перераховано кошти в сумі 5000 грн на платіжну картку клієнта номер [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 701477697, призначення платежу: видача за договором кредиту № 05.04.2025-100000318 (а.с.11). Судом встановлено, що позивач виконав зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 5000,00 грн, як встановлено у кредитному договорі. Згідно з наданою довідкою розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 05.04.2025-100000318 від 05.04.2025, заборгованість [PERSON] , станом на 22.08.2025 року, складає 15500 грн, з яких: 5000,00 грн основний борг, 7000,00 грн проценти, 1000,00 грн комісія за надання, 2500,00 грн неустойка (а.с.12). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 5000,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 7000,00 грн суми заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Судом із досліджених доказів встановлено, що за кредитним договором (оферти) № 05.04.2025-100000318 від 05.04.2025 відповідач отримала кредитні кошти в сумі 5000,00 грн. Крім того, судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорі відповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконала, відсотки у встановленому договором розмірі не сплатила, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу, 7000,00 грн суми заборгованості за відсотками є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 2500,00 грн неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що сума заборгованості неустойки за кредитним договором в розмірі 2500,00 грн нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором неустойки в розмірі 2500,00 грн до задоволення не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 1000,00 грн комісії, суд зазначає наступне. Згідно абз.4 ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «Споживчий центр» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення Кредитного договору № 05.04.2025-100000318 від 05.04.2025 року в частині комісії по кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн комісії до задоволення не підлягає. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 15500 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 12000 грн що становить 77,42 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1875,42 грн, що складає 77,42 % від 2422,40 грн.

Outcome: partial