Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтуванні позову зазначає, що 02.07.2024 винесено рішення Верхньодніпровського районного суду в Дніпропетровській області про стягнення аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) з відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 травня 2024 року і до повноліття дитини. В позовних вимогах до винесення вищезазначеного судового рішення, позивач просила встановити розмір аліментів, що становить частини з усіх видів заробітку (доходу) для утримання дитини. Однак позовні вимоги було задоволено частково, так як донька позивача від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , на момент винесення рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини проживала з відповідачем, хоча родинних відносин з ним не мала. 23.07.2024 було видано виконавчий лист про стягнення із [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, позивач зазначає, що відповідач працює у «ШЧ-6 Придніпровської залізниця», де отримує заробітку плату, тому він може надавати матеріальну допомогу у розмірі частини. Провадження у справі відкрито 24.11.2025. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідач на позовну заяву відзив не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 14.05.2024. Згідно, свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , в якому батьками дитини зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як видно із витягів з реєстру територіальної громади сформованих Верхівцевською територіальною громадою з позивачем зареєстровані її донька від іншого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року з відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 травня 2024 року і до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, позивач не надала жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували зміну її матеріального стану, зміну матеріального стану платника аліментів, погіршення чи поліпшення стану здоров`я сторін або інші обставини, що мали б істотне значення для вирішення питання про збільшення розміру аліментів. Фактично доводи позивача зводяться виключно до посилань на те, що діти, зокрема донька від іншого шлюбу та неповнолітня донька сторін, проживають разом із нею. Водночас сама по собі обставина спільного проживання дітей із позивачем не свідчить про зміну матеріального чи сімейного стану сторін у розумінні статей 192 та 273 СК України та не може бути самостійною і достатньою підставою для збільшення розміру аліментів без надання доказів істотного зростання витрат на утримання дітей або поліпшення матеріального стану платника аліментів. Таким чином, з урахуванням положень статей 7680, 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності підтверджували б наявність передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] .

Outcome: dismissed