Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-18 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 02.10.2025 звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просив стягнути на його користь заборгованість за надані послуги, що надавалась на адресу: [ADDRESS] , з відповідача [PERSON] у розмірі 12125,63 грн та з відповідача [PERSON] у розмірі 39376,94 грн, а також інфляційні втрати у сумі 2002,78 грн, три відсотки річних у розмірі 766,26 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору та пов`язаних з відправкою відповідачам позовної заяви з додатками та на отримання витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Матеріали позовної заяви сформовані і системі «Електронний суд» та підписані представником позивача Суржаном Романом Дмитровичем, який діє на підставі довіреності та в порядку самопредставництва (а.с.19, 97-98). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КП «Харківські теплові мережі» як теплопостачальна організація, відповідно до законодавства, надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будівників м. Харкова. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «Харківські теплові мережі» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 17.09.2025 власниками нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] з 12.01.2017 по 17.02.2019 був [PERSON] , а з 18.02.2019 є [PERSON] на підставі договору дарування від 18.02.2019 № 78, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Подкуйко Т.В. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг станом на 01.09.2025 у відповідачів сукупно утворилась заборгованість в сумі 51502,57 грн, з яких: 44486,38 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.01.2017 по 31.08.2025; 1117,20 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 4155,43 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.01.2017 по 31.08.2025; 664,56 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 814,24 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.08.2025; 264,76 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.08.2025. У відповідача [PERSON] наявна заборгованість в сумі 12125,63 грн за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 12.01.2017 по 31.01.2019; у відповідача [PERSON] наявна заборгованість у сумі 39376,94 грн, з яких: 32360,75 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.02.2019 по 31.08.2025; 1117,20 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 4155,43 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2024 по 31.08.2025; 664,56 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 814,24 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.08.2025; 264,76 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.08.2025. За несвоєчасну оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період до лютого 2022 року відповідачу [PERSON] нараховано інфляційні втрати в сумі 2002,78 грн та три відсотки річних в сумі 766,26 грн. 03.10.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Тетяни Володимирівни ( [ADDRESS] ) відомості та копії документів щодо осіб відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на підставі яких ними укладено договір дарування від 18.02.2019 № 78 та зареєстроване припинення права власності на квартиру [ADDRESS] у відповідача [PERSON] та виникнення права власності на вказану квартиру у відповідача [PERSON] (а.с.25-26). 11.11.2025 суд постановив ухвалу про залишення без руху позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та повідомив позивача про необхідність виправлення недоліків позовної зави шляхом надання суду доказів надіслання відповідачу [PERSON] на адресу місця реєстрації останнього копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, з урахуванням положень ст. 43 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали (а.с.80). Сторона позивача усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, та суд 17.11.2025 постановив ухвалу про продовження судового розгляду справи (а.с.83-84,86). 25.11.2025 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання задля повторного виклику сторін та надіслання відповідачу [PERSON] судової повістки на адресу його місця реєстрації (а.с.91). 18.12.2025 суд на місці постановив ухвали про долучення до матеріалів справи: заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності з доданими до неї документами; витребувану від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Тетяни Володимирівни копію договору дарування від 18.02.2019 з доданими до нього документами, що надійшли до суду 10.11.2025 (а.с.47-77, 100-103). 18.12.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.110). Представник позивача [PERSON] 28.10.2025, 15.12.2025 подав до суду заяви, в яких просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.35,96). У підготовчому засіданні 18.12.2025 відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в частині позовних вимог, де вона є власником нерухомого майна. В судовому засіданні 19.01.2026 відповідач [PERSON] вказала, що з жовтня 2025 року вона сплачує кошти на погашення заборгованості, отже заявлена до стягнення з неї сума заборгованості не є актуальною, просила стягнути заборгованість з врахуванням сплачених нею коштів на погашення заборгованості. Водночас заперечувала щодо стягнення судових витрат. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] 12.01.2017 була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого 12.01.2017 приватним нотаріусом ХМНО Коссе Л.М.; з 18.02.2019 зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , на підставі договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідченого 18.02.2019 приватним нотаріусом ХМНО Подкуйко Т.В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.09.2025 (а.с.17). Згідно з копією договору дарування квартири від 18.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Т.В., р. № 78, дарувальник [PERSON] подарував та безоплатно передав у власність, а обдарована [PERSON] , прийняла в дар безоплатно квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві приватної власності дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Коссе Людмилою Миколаївною, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 12.01.2017, реєстр № 35. Право власності на вищевказану квартиру виникає у обдарованої з моменту прийняття дарунку та державної реєстрації цього договору (а.с.48-77). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 02.10.2025, наданої на електронний запит суду, місце проживання [PERSON] , [INFO] з 22.02.2019 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Згідно з відповіддю №1996013 від 11.11.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, наданою на електронний запит суду, відповідач [PERSON] з 01.04.2021 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.79). Статтею 162 ЖК України установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За змістом частин 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг. Відповідно до положень ч. 7 ст. 21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії та послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З 01.12.2021 на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 у багатоквартирних будинках набрав чинності індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 31.10.2021 року (а.с.6,8,9). Відповідно до п. 4 зазначених Індивідуальних договорів, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Згідно з п. 5 Індивідуальних договорів Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуальних договорів є календарний місяць. Відповідно до п. 34 Індивідуальних договорів споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Пунктами 51, 52 Індивідуальних договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52). Виходячи з положень п.4 Індивідуальних договорів датою їх акцептування є 01.12.2021 року, тобто факт отримання послуг. Також, з 01.07.2022 набрали чинності Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та Публічний договір з технічного обслуговування, та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01.06.2022 (а.с.7,10). Згідно з п. 2 Публічних договорів договір вважається укладеним між виконавцем та споживачами багатоквартирного будинку через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця (https://www.hts.kharkov.ua), якщо протягом цього періоду власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, не повідомили виконавця про свою відмову від укладання договору. Відповідно до п. 4 зазначених договорів фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема шляхом оплати рахунка, отриманого від виконавця послуги, або фактичного отримання послуг. Згідно з п. 5 Публічних договорів виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та умовах, визначених цим Договором. Пунктами 13, 14, 15 Публічних договорів передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (п. 13). Плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у разі наявності) (п. 14). Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуги (п. 15). Згідно з пунктами 30, 31 Публічних договорів договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 30). Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, цей договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 31). Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідач [PERSON] з 12.01.2017 по 17.02.2019 включно був споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, які надавав позивач на адресу нерухомого майна, що належало відповідачу на праві власності: [ADDRESS] . Однак, відповідач [PERSON] , отримавши надані послуги з 12.01.2017 по 17.02.2019 включно, вказані послуги не сплатив. Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, на особовий рахунок [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , нарахована заборгованість у розмірі 12125,63 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з січня 2017 року по січень 2019 року включно (а.с.11). Відповідач [PERSON] з 18.02.2019 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, які надає позивач на адресу нерухомого майна, що належало відповідачу на праві власності: [ADDRESS] . Однак, відповідач [PERSON] , отримуючи надані їй послуги, вказані послуги своєчасно не оплачує, у зв`язку з чим, як вбачається з відомостей про нарахування та оплату на особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , нарахована заборгованість у розмірі: 32360,75 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з лютого 2019 року по серпень 2025 року; 4155,43 грн за послугу з постачання гарячої води за період з лютого 2019 року (перша розрахункова дата квітень 2024 року) по серпень 2025 року; 814,24 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з липня 2022 року по серпень 2025 року; 264,76 грн - за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з липня 2022 року по серпень 2025 року; 1117,20 грн - за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з червня 2022 року по серпень 2025 року; 664,56 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з червня 2022 року по серпень 2025 року (а.с.12-15). Доказів того, що послуги відповідачам не надавалися матеріали справи не містять. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що складений позивачем розрахунок заборгованості є обґрунтованим, контррозрахунку відповідачами не надано. На підтвердження часткової сплати заборгованості відповідач [PERSON] подала копії квитанцій, з яких суд вбачає, що на рахунок № [NUMBER] за теплопостачання сплачено: 07.12.2025 1000,00 грн, 03.10.2025 3000,00 грн, 06.11.2025 1000,00 грн, 07.12.2025 1000,00 грн, загалом 6000,00 грн (а.с.100-103). Сплачені кошти внесені на погашення виниклої заборгованості, та суд доходить висновку про зменшення розміру заборгованості [PERSON] за послугу з постачання теплової енергії на 6000,00 грн. Водночас, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання заявлені з 01.02.2019, тоді як остання набула право власності на нерухоме майно лише 18.02.2019, та тільки з 18.02.2019 в неї виник обов`язок з утримання нерухомого майна та сплати за надані на адресу цього нерухомого майна послуги. З 12.01.2017 та до 18.02.2019 такий обов`язок мав виключно відповідач [PERSON] . Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, та доходить висновку про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за період з 12.01.2017 по 31.01.2019, а з відповідача [PERSON] за період з 18.02.2019 по 31.08.2025. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості, що утворилась за період з 01.02.2019 по 17.02.2019 включно у розмірі 735,76 грн, суд відмовляє з наведених вище підстав. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води боржнику [PERSON] за період з травня 2019 року по січень 2022 року нараховані інфляційні втрати в сумі 2002,78 грн та три відсотки річних у сумі 766,26 грн (а.с.16). Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено та наразі не скасовано. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (що діяли до 04.09.2025) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, такий строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. У цих правовідносинах суд позбавлений можливості застосувати позовну давність, оскільки від сторони у спорі (відповідача [PERSON] ) заяви про застосування позовної давності не надходили. У цьому випадку строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не сплив, та підстави для застосування позовної давності за заявою [PERSON] відсутні. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі»» підлягають частковому задоволенню, та суд стягує з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 12.01.2017 по 31.01.2019 у розмірі 12125,63 грн; а з відповідача [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 35410,22 грн, з яких: 25624,99 грн (32360,75 - 735,76 -6000) - заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 18.02.2019 по 31.08.2025, 1117,20 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 4155,43 грн за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2024 по 31.08.2025; 664,56 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.08.2025; 814,24 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.08.2025; 264,76 грн за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.08.2025, а також інфляційні втрати в сумі 2002,78 грн та три відсотки річних в сумі 766,26 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2019 по 17.02.2019 включно у розмірі 735,76 грн та у розмірі 6000,00 грн, що сплачені нею в рахунок погашення заборгованості суд відмовляє. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи (за отримання інформації з державного реєстру) у розмірі 80,00 грн, та витрати пов`язані з відправкою позивачем відповідачам позовної заяви з додатками у розмірі 110,00 грн (по 55,00 грн кожному) (а.с.5,18,21,22). Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (87,59%), та пропорційного до кожного з відповідачів, та стягує на користь позивача з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2121,78 грн.: з відповідача [PERSON] у розмірі 339,06 грн, з відповідача [PERSON] 1782,72 грн; витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 70,07 грн : з відповідача [PERSON] 11,20 грн, з відповідача [PERSON] 58,87 грн; витрати пов`язані з відправкою позивачем відповідачам позовної заяви з додатками у розмірі 96,35 грн: з відповідача [PERSON] 55,00 грн, з відповідача [PERSON] 41,35 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial