Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), з дати звернення до суду і до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] до [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року, шлюб розірвано за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2012 року. Від шлюбу народилась [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого у м. Харків, форма навчання денна на контрактній основі, строк навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2030 р. Раніше відповідач сплачував аліменти на утримання дочки до її повноліття за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2010 року, проте має заборгованість по аліментами в сумі 39 489,09 грн. [PERSON] проживає з матір`ю та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач життям дочки не цікавиться, періодично ухиляється від сплати аліментів, матеріальної допомоги не надає, хоча є працездатною особою, отримує дохід, тому має можливість приймати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та сплачувати аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Відповідача надав суду відзив, з якого вбачається, що останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне. Відповідач протягом останніх трьох років офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, перебуває у складному матеріальному стані, при цьому заборгованість по аліментам він поступово сплачує. Крім того, за відкритим виконавчим провадженням про стягнення з нього додаткової суми на користь дочки, він сплачує 15 000 грн. за придбання ноутбука. Дочка навчається та проживає в одному місті, отже додаткові витрати на проживання та проїзд відсутні, має можливість знайти собі підробітку, частково забезпечує себе стипендією та допомогою від матері. У вересні 2025 р. відповідач переніс хірургічну операцію та на теперішній час проходить реабілітацію, потребує гроші на лікування та медикаменти, отже позбавлений можливості працевлаштуватись. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Харкова від 16.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, дав пояснення аналогічно викладеним у відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , про що також свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.07.2007 року. Відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2010 року, з [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Харків, на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.06.2010 року до повноліття дитини. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 р. становить 39 489,09 грн., що підтверджується розрахунком Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження № 21754720). Після досягнення повноліття, [PERSON] продовжила навчання в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого у м. Харків, форма навчання денна на контрактній основі, строк навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р., про що свідчить довідка, яка видана Національним юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого № 2222 від 23.10.2024 року, договір про навчання № 04-24-08 від 17.08.2024 року, який укладено між Національним юридичним університетом ім. Ярослава Мудрого та [PERSON] . Відповідно до Форми ОК-7 та Форми ОК-5, [PERSON] у період з 2012 р. по 2022 р. отримував грошові кошти. Як вбачається з листа Індустріального ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції№ 150146 від 08.10.2025 р., за виконавчим провадженням № 75057622, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, залишок нестягнутої заборгованості станом на 08.10.2025 р. становить 10 029,50 грн. [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Міському центрі щелепно -лицевої та реконструктивної хірургії з 03.09.2025 р. по 10.09.2025 р. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У вказаній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, при цьому, доказів щодо перебування на його утриманні інших осіб суду не надано. Суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача про те, що не надано доказів проживання позивача разом з повнолітньою дочкою, яка продовжує навчання, оскільки це спростовується як матеріалами справи, так і поясненнями позивача, наданими під час судового засідання. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує той факт, що повнолітня [PERSON] навчається на денній формі на контрактній основі, стан здоров`я відповідача, те, що відповідач на утриманні нікого немає, працездатний, може надавати матеріальну допомогу, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст.182, 183, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial