Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у загальному розмірі 58626,60 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] уклали Договір про надання фінансових послуг № 2113601130904. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 гривень. 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року. У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, зокрема за Договором про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Умови договору відповідачем не виконувались, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 58626,60 гривень, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 3000,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 55 626,60 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання фінансових послуг № 2113601130904 від 16 травня 2021 у розмірі 58626,60 гривень, судові витрати (а.с. 1-5). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 43-44). Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справи, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 45-46). Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року визнано обов`язковою явку представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» у судове засідання на 28 жовтня 2024 року на 10 годину 30 хвилин (а.с. 56-57). Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до вирішення кримінального провадження №12021096010000276 відмовлено у повному обсязі (а.с. 68, 72-74). Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про витребування доказів задоволено. Витребувано у Акціонерного товариства «Ощадбанк» (01001 м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12г, код ЄДРПОУ 00032129): 1) інформацію, чи видавалася [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) кредитна картка № [NUMBER]; 2) докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 3000,00 грн, які 16 травня 2021 року були на неї перераховані, а саме виписки по [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 16 травня 2021 року по 20 травня 2021 року; 3) ідентифікаційний дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER], у тому числі прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорту, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо) та ніші відомості про власника вказаної картки;4) інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 16 травня 2021 року по 20 травня 2021 року; 5) інформацію, чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 100-101). Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором до вирішення кримінального провадження №12021096010000276 (а.с. 170-173). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» Грица Ю.Ю. позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він не отримував кредит, оскільки у нього були викрадені мобільний телефон та банківські картки. Представник відповідача адвокат Маруда С.Р. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що жодних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів суду не надано. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування», Товариством, та [PERSON] , Позичальником, укладено Договір про надання фінансових послуг № 2113601130904 (а.с.6-8, 12-14). Окрім того, сторонами було погоджено та підписано додаток № 1 та додаток №2 до Договору про надання фінансових послуг № 2113601130904 від 16 травня 2021 року (графік платежів) (а.с. 8 зворот - 9). Як вбачається з паспорта споживчого кредиту, підписаного позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, [PERSON] підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних споживачем умов кредитування (а.с. 10-11). У розділі «Реквізити сторін» Договору про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року вказано ідентифікуючі відомості Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування», а також ідентифікуючі відомості Позичальника [PERSON] , зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, адреса проживання, контактний номер телефону та електронна пошта (а.с. 8). Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» листом підтвердило про перерахування 16.05.2021 о 3:23:07 на картку [NUMBER] коштів у розмірі 3000,00 гривень за договором № 2113601130904 (а.с. 14 зворот). Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року, розмір заборгованості відповідача становить у загальному розмірі 58626,60 гривень, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 3000,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 55626,60 гривень (а.с. 15-18). 01 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Фактором, було укладено Договір факторингу № 01-12, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання фінансових послуг № №2113601130904 від 16 травня 2021 року (а.с.19-23). Згідно платіжного доручення № 307600018 від 03 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» плату за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 (а.с. 21). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №-12 від 01.12.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 20430,00 гривень (а.с. 24). 10 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», Новим кредитором, укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», зокрема за договором про надання фінансових послуг № 2113601130904 від 16 травня 2021 року (а.с. 25-27, 28 зворот - 30). 10 березня 2023 року складено Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року (а.с. 28). 31 березня 2023 року складено Акт зарахування зустрічних однорідних вимог між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (а.с. 30 зворот). Відповідно до Реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення права вимоги від 10 березня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача у загальному розмірі 58626,60 гривень (а.с. 31). Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» затверджено протоколом загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» № 17/05-2023 від 17 травня 2023 року (а.с. 32-33). Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код 44276926 (а.с. 35). Як вбачається з копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сектором дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12021096010000276 від 21 травня 2021 року за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (а.с. 54.164). Позивачем долучено до матеріалів справи фотокопії з матеріалів кримінального провадження №12021096010000276 від 21 травня 2021 року, з яких вбачається, що 21 травня 2021 року [PERSON] подана заява до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що 21 травня 2021 року приблизно о 23 годині невідома особа, перебуваючи у центральній частині міста Івано-Франківська, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, із кишені куртки таємно викрала мобільний телефон марки «Redmy Onyx 8», чорного кольору, банківські картки, спричинивши таким чином майнової шкоди [PERSON] . Дане кримінальне провадження розглядається сектором дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с. 106-141). Акціонерним товариством «Ощадбанк» була надана відповідь на ухвалу суду від 01 квітня 2025 року про те, що [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника [NUMBER] , [INFO] ) була видана кредитна картка № [NUMBER] в установі АТ «Ощадбанк»; за період з 16.05.2021 по 20.05.2021 номер телефону [NUMBER] містився в анкетних даних громадянина [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та був фінансовим номером. Номер телефону [NUMBER] міститься в анкетних даних [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та є фінансовим номером (а.с. 149). Згідно копії меморіального ордера № 1184198210 від 18 травня 2021 року на рахунок [PERSON] зараховані кошти у розмірі 3000,00 гривень (а.с. 150-152). [PERSON] була дана відповідь від 26.12.2025 дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що сектором дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області під процесуальним керівництвом Окружної прокуратури міста Івано-Франківська здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №12021096010000276 від 21 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. 25 травня 2021 року [PERSON] була вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого й допитано у процесуальному статусі потерпілого (а.с. 205). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Абзац другий частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. У справі встановлено, що для підписання договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, Договір про надання фінансових послуг № 2113601130904 від 16 травня 2021 року підписано відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, стороною відповідача таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України є його процесуальним обов`язком. Тож кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачем через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, без здійснення вказаних дій відповідачем договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Встановивши зазначені обставини у справі, можна дійти висновку, що між сторонами у справі укладено договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту чи відсотків матеріали справи не містять. Доводи про те, що підписання договору було за межами володіння відповідачем мобільного телефону, через який було здійснено дії на підписання такого договору, відповідач фізично не міг звернутись до позивача для отримання споживчого кредиту, оскільки в нього був відсутній мобільний телефон та сім карта, через яку пройшла ідентифікація на сайті позивача, є безпідставними та висновків суду щодо укладення договору не спростовують, враховуючи наступне. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Однак вирок суду, яким встановлено вину іншої особи у оформленні спірного кредитного договору на підставі вкрадених особистих речей [PERSON] , отримання та використання коштів за таким договором, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування», у матеріалах справи відсутній. Наявний у матеріалах справи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №12021096010000276 від 21 травня 2021 року не свідчить сам по собі про те, що договір укладений і кошти використані не відповідачем, а іншою особою. Доказів на підтвердження того, що досудове розслідування на час розгляду цивільної справи завершене і кримінальна справа по вищевказаному факту перебуває в провадженні суду матеріали справи також не містять. У той же час жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб суду не надано. Таким чином, суд вважає, що сама по собі наявність кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON] , не може свідчити про те, що кредитний договір укладено від імені відповідача іншою особою (особами) за відсутності його волевиявлення, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише обвинувальним вироком суду, а також не можуть бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору, в разі настання певних обставин, передбачених ними. Крім цього, відповідач під час судового розгляду не повідомив суд, звідки особи, які викрали телефон, могли знати його особисті дані, які могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2021 року відповідачу надані кошти за укладеним договором у сумі 3000,00 гривень. Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем коштів. Натомість відповідач свої зобов`язання за Договором про надання фінансових послуг № 2113601130904 від 16 травня 2021 року не виконав, заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) не повернув. Докази, які б спростовували зазначене, в матеріалах справи відсутні. Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000,00 гривень, тому у цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає. Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України). Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами пункту 1.2 Договору про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком д цього договору та є його невід`ємною частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (пункт 1.3. договору). У додатку № 1, паспорті споживчого кредиту, який є додатком № 3, також зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. З графіку платежів, який є додатком № 2 до цього договору, та паспорті споживчого кредиту, додаток № 3, вбачається, що кредит надається з 16.05.2021 по 31.05.2021. Загальна вартість кредиту 3960,00 гривень, з яких 3000,00 гривень - тіло кредиту, 960,00 гривень - проценти за користування кредитом. Отже, сума відсотків, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 960,00 гривень. Доказів погашення відповідачем вказаної суми відсотків чи її частини суду не надано. За таких обставин суд приходить до переконання про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 960,00 гривень, в іншій частині вимоги про стягнення процентів не підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 Цивільного кодексу України). Згідно положень частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 Цивільного кодексу України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі №916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Враховуючи, що відповідач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 Цивільного кодексу України їх правомірність презюмується. Отже, долучені до справи договір факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року та договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання. Враховуючи викладене, суд погоджується з тим, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання фінансових послуг №2113601130904 від 16 травня 2021 року у загальному розмірі 3960,00 гривень, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 3000,00 гривень, заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 960,00 гривень. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно частини першої-третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3028,00 гривень, про що свідчить платіжна інструкція від 22 липня 2024 року (а.с. 41). Позовні вимоги задоволені частково, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 211,96 гривень. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 511-512, 526, 610-612, 625, 1048, 1054, 1055, 1077-1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial